КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/3237/2024 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Курченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду

м. Києва від 11 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання майна приватною власністю, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про поділ майна подружжя та визнання майна приватною власністю.

Свої вимоги обгрунтовувала тим, що 04 грудня 1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30 червня 2017 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син.

Вказувала, що за час перебування в зареєстрованому шлюбі за спільні кошти ними було придбане наступне майно:

- трикімнатна квартира загальною площею 58,60 кв.м., з них житлова 40,50 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- однокімнатна квартира загальною площею 44,72 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ;

- однокімнатна квартира загальною площею 50,3 кв.м., житловою площею 20,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

- ТОВ «Календула», статутний капітал якого їм належить на праві власності в рівних частинах.

Зазначала, що у 2005 році перебуваючи у зареєстрованому шлюб,і ними за спільні кошти була придбана квартира АДРЕСА_4 . На той час вартість даної квартири становила 343 400 грн., що є еквівалентом 68 000 доларів США, з яких 20 000 доларів США надали батьки позивачки - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які продали у 2005 році власну квартиру в м.Кривий Ріг. Крім того, суму в розмірі 55 376 доларів США на придбання квартири відповідач взяв в кредит в банку під іпотеку даної квартири, який вони виплачували разом. Тобто позивачка вважала, що їй на праві власності має належати 1/3 частини даної квартири. Оскільки 1/3 частини квартири не можливо виділити в натурі та оскільки на даний час відповідач разом з сином проживає у їхній спільній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , позивачка не проти того, щоб дана квартира залишилась за відповідачем.

Крім того, в серпні 2012 року позивачкою та відповідачем було створено ТОВ «Календула», статутний капітал якого їм належить в рівних частинах. Також, відповідно до звіту про оцінку майна №313 на 06.07.2017 року ринкова вартість трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 становить 1 338 352,30 грн., яка є спільною сумісною власністю, 1/3 частини даної квартири вважає що має належати їй на праві приватної власності, що в гривневому еквіваленті становить 446 117,43 грн., 2/3 належить позивачці та відповідачу на праві спільної сумісної власності, що в гривневому еквіваленті становить 892 234,87 грн. Відповідно до звіту про оцінку майна №314 на 06.07.2017 року ринкова вартість однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_2 становить 984 729, 63 грн., відповідно до звіту про оцінку майна №314 на 06.07.2017 року ринкова вартість однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3 становить 677 183,25 грн., що в сумі становить 1 661 912,88 грн. Оскільки, 1/3 частини позивачки трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 не можливо виділити в натурі, тому для реального поділу майна в рівних частинах у співвідношенні вартості трикімнатної квартири 1 338 352,30 грн. та двох однокімнатних квартир в сумі 1 661 912,88 грн. позивачка вважає за можливе свою 1/3 частини трикімнатної квартири вартістю 446 117,43 грн. залишити за відповідачем, тобто визнає повністю право власності на трикімнатну квартиру за відповідачем, а за нею вважає, що може бути визнано право власності на дві однокімнатні квартири.

Виходячи з наведеного, оскільки позивачка з відповідачем не дійшли згоди щодо поділу їхнього спільного майна, вона вимушена була звернутися до суду з даним позовом та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 22.11.2019 року просила суд поділити спільне майно подружжя наступним чином:

Визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне майно:

- трикімнатну квартиру загальною площею 58,60 кв.м., з них житлової 40,50 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; однокімнатну квартиру загальною площею 44,72 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; однокімнатну квартиру загальною площею 50,3 кв.м., з них житлової 20,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; 100% часток у статутному капіталі ТОВ «Календула» та одержані доходи за період з січня 2014 року по теперішній час. Поділити майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя наступним чином. Визнати за ОСОБА_2 право власності на трикімнатну квартиру загальною площею 58,60 кв.м., з них житлової 40,50 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , право власності в повному обсязі на 100% часток у статутному капіталі ТОВ «Календула» та одержані доходи за період з січня 2014 року по теперішній час. Визнати за нею право власності на однокімнатну квартиру загальною площею 44,72 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та однокімнатну квартиру загальною площею 50,3 кв.м., з них житлової 20,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 липня 2023 року позовні вимоги задоволено частково.

У порядку поділу спільного майна подружжя:

Визнано за ОСОБА_2 право власності на частину трикімнатної квартири АДРЕСА_5 .

Визнано за ОСОБА_1 , право власності на частину трикімнатної квартири АДРЕСА_5 .

Визнано за ОСОБА_2 , право власності на частину однокімнатної квартири АДРЕСА_6 .

Визнано за ОСОБА_1 , право власності на частину однокімнатної квартири АДРЕСА_6 .

Визнано за ОСОБА_2 , право власності на частину однокімнатної квартири АДРЕСА_7 .

Визнано за ОСОБА_1 , право власності на частину однокімнатної квартири АДРЕСА_7 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 4 000 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позов задовольнити.

Скарга обґрунтована тим, що 04 грудня 1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 890, що підтверджується Свідоцтвом про одруження від 04.12.1999 року.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 30 червня 2017 року шлюб розірвано.

Від шлюбу з Відповідачем народився син - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За час перебування в шлюбі було придбане наступне майно:

- трикімнатну квартиру загальною площею 58,60 кв.м, з них житлової 40,50 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (правовстановлюючі документи: Договір купівлі-продажу квартири від 20.10.2005 року, відповідно до якого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 продали трикімнатну квартиру, а ОСОБА_2 придбав дану квартиру за 343 400,00 грн, що є еквівалентом 68 000 доларів США (на час придбання нерухомості).

- однокімнатну квартиру загальною площею 50,3 кв.м, з них житлово 20,3 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

- однокімнатну квартиру АДРЕСА_7 .

Також в період шлюбу утворено - ТОВ «Календула» (код ЄДРПОУ: ).

Вказувала, що в 2005 році в шлюбі була придбана квартира АДРЕСА_4 . На той час вартість даної квартири становила 343 400 грн, що є еквівалентом 68 000 доларів США, з яких 20 000 доларів США дали батьки ОСОБА_1 : ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які продали в 2005 році власну квартиру в м. Кривому Розі, на підтвердження чого надався Договір купівлі - продажу від 09.08.2015 року, окрім того, суму в розмірі 55376 доларів США на придбання квартири відповідач взяв в банку кредит під іпотеку даної квартири, який ми виплачували разом. Тобто, ОСОБА_1 належить на праві приватної власності 1/3 частини даної квартири, оскільки гроші надані були батьками позивачки. Оскільки 1/3 частини квартири не можливо виділити в натурі, а інша частина 2/3 має фактично поділитися навпіл, то можна вважати, що позивачці має належати 2/3 частині квартири.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка надала всі необхідні для обґрунтування своєї позиції документи: Договір купівлі продажу нерухомого майна, документи, які підтверджують продаж квартири в Кривому Розі, довідки з податкової про розмір доходу позивачки за весь період шлюбу. Тобто, фактично в повному обсязі довела свою фінансову платоспроможність в придбанні майна навіть самостійно.

Оцінюючи докази, суд першої інстанції не прийняв до уваги документи, надані позивачкою від продажу нерухомості батьками позивачки, що фактично порушує її право на визнання частки квартири її приватною власністю.

Не взяв суд до уваги і доводи позивачки щодо ТОВ «Календули» - хоча сам відповідач в судовому засіданні підтверджував неодноразово, що він займається діяльністю самостійно.

Відповідні документи по ТОВ «Календула» також надавалися суду і зазначали, що відповідач є директором і позивачка обмежена в наданні цих документів.

За період розгляду справи та фактично після розірвання шлюбу ОСОБА_1 користувалась особисто квартирою АДРЕСА_8 . (однокімнатна)

В квартирі АДРЕСА_4 проживає відповідач - ОСОБА_2 (квартира є трьохкімнатна).

Квартирою АДРЕСА_9 користувався фактично з 2020 року син ОСОБА_12 , тому що після того як він відмовився свідчити проти матері, відповідач вигнав його з дому і позивачка запропонувала йому жити в тій квартирі. Навіть після цього відповідач, продовжував в суді збільшувати позовні вимоги по своєму зустрічному позову, обґрунтовуючи тим, що він недоотримує фінансову вигоду від здачі в оренду квартири, в якій фактично жив і живе його син.

Зі всіх матеріалів справи вбачається, що відповідач фактично переслідує позивачку з моменту розлучення. Надаючи різні відео і фото з квартир він фактично це підтверджує.

Зазначає, що багато разів позивачка пропонували мирним шляхом поділити майно пропонуючи неодноразово такі варіанти:

«Перший варіант:

- За ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) в повному обсязі визнається право власності на Трикімнатну квартиру загальною площею 58.60 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

- За ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) визнається в повному обсязі право власності на 100% часток у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Календула» (ЄДРПОУ: ) та одержані доходи за період від січня 2014 року по теперішній час.

- За ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) визнається в повному обсязі право власності на однокімнатну квартиру загальною площею 50,3 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

- Однокімнатна квартира загальною площею 44,72 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 - продається і отримані від продажу кошти поділяються 50/50.

Другий варіант:

- За ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) в повному обсязі визнається право власності на Трикімнатну квартиру загальною площею 58.60 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

- За ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) визнається в повному обсязі право власності на 100% часток у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Календула» (ЄДРПОУ: ) та одержані доходи за період від січня 2014 року по теперішній час.

- За ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) визнається в повному обсязі право власності на однокімнатну квартиру, загальною площею 50,3 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Однокімнатна квартира загальною площею 44,72 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 - переоформлюється на сина - ОСОБА_12 .

Третій варіант:

- За ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) в повному обсязі визнається право власності на Трикімнатну квартиру загальною площею 58.60 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

- За ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) визнається в повному обсязі право власності на 100% часток у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Календула» (ЄДРПОУ: ) та одержані доходи за період від січня 2014 року по теперішній час.

- За ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) визнається в повному обсязі право власності на однокімнатну квартиру загальною площею 50,3 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

- ОСОБА_1 переоформлює свою частку 50% від однокімнатної квартири загальною площею 44,72 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_2 , який в обмін сплачує 50 % вартості її частки на ім`я ОСОБА_1 »

Але через амбіції отримати фінансові блага від позивачки у вигляді компенсацій за нібито недоотриманий прибуток від здачі в оренду нерухомості, та через бажання відшкодування моральної шкоди за це відповідач не розглядає навіть можливі варіанти розподілу майна.

З огляду на те що, фактичне спільне проживання позивача і відповідача не є можливим, так як із матеріалів справи видно, що між сторонами існує досить глибокі неприязні стосунки, а частини квартири виділити в натурі не можливо, користування однокімнатними квартирами одночасно також неможливо, то позивачка керуючись засадами співмірності житлового фонду збільшила позовні вимоги в редакції від 22.11.2019 року таким чином, щоб кожній із сторін після ухвалення рішення залишилась хоча б одна цільна житлова площа, для подальшої можливості користування ними. І якщо казати про поділ квартири по вулиці Мілютенка , то вона є трьохкімнатна, але фактичне користування цією квартирою є неможливим і навіть небезпечним для позивачки.

Тому, позивачка вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення мав застосувати норми матеріального права, які відносяться до категорії визначення неподільності майна і враховуючи конфліктність відповідача і взагалі конфлікт між сторонами мав ухвалити рішення, яким:

- Визнати право власності за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) в повному обсязі на Трикімнатну квартиру загальною площею 58.60 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на нього фактично оформлена;

- Визнати за ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) в повному обсязі право власності на 100% часток у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Календула» (ЄДРПОУ: ) та одержані доходи за період від січня 2014 року по теперішній час.

- Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) в повному обсязі право власності на однокімнатну квартиру загальною площею 50,3 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , яка фактично оформлена на ОСОБА_1 )

- визнати однокімнатну квартиру загальною площею 44,72 кв. м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 власністю між сторонами в рівних долях по 1/2 частині. Ця квартира по факту і так оформлена на сторони по 1/2 кожній.

Таким чином, застосувавши ст.71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та можливе за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Ведучи мову про застосування цієї статті позивачка має на увазі, що внесення грошової компенсації не обов`язково, та як на поділі майна перебуває по факту чотири об`єкти: ТОВ «Календула», одна трьохкімнатна квартира та дві однокімнатні і це надає можливість розподілити майно наведеним вище способом, або способом, який визначила позивачка в своїх позивних вимогах.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Зазначає, що суд першої інстанції, зробив висновки відносно позовної заяви скаржниці, які відповідають фактичним обставинам справи, за виключенням питання розподілу судових витрат, вірно оцінив докази, які долучені до матеріалів справи, та застосував належні норми матеріального права, враховуючи обставини відношень між сторонами, наявність залишеного без розгляду зустрічного позову та цивільної справи №754/7089/18, які виникли через дії скаржниці.

Кінцеве рішення, щодо поділу майна придбаного за спільні кошти, під час перебування в шлюбі, з визначенням окремих об'єктів кожній із сторін, може бути прийнято судом з урахуванням розгляду зустрічної позовної заяви, яку безпідставно залишено без розгляду та рішення у справі №754/7089/18, або за домовленістю між сторонами поза судовим розглядом, за умови врахування його законних прав та інтересів.

Таким чином, вважає, що доводами, викладеними в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , підстави для прийняття Деснянським районним судом м. Києва Рішення від 11.07.2023 року у справі №754/12510/17 не спростовані.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи частково позовні вимоги при розподілі спільного майна подружжя, суд першої інстанції виходив з того, що квартира АДРЕСА_4 та квартира АДРЕСА_9 і квартира АДРЕСА_8 є спільною власністю подружжя і частки у вказаних квартирах позивача та відповідача є рівними.

Щодо вимог про визнання за відповідачем права власності в повному обсязі на 100 % часток у статутному капіталі ТОВ «Календула» та отримані доходи за період від січня 2014 року по теперішній час, то суд вважав їх недоведеними, необгрунтованими і тому прийшов до висновку, що вони не підлягали до задоволення.

Проте, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від 04.12.1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 30.06.2017 року у справі №754/5290/17.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_11 зареєстрували шлюб 08.11.2019 року, прізвище після реєстрації шлюбу дружини - ОСОБА_1 .

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири

АДРЕСА_4 від 12.10.2005 року ОСОБА_8 продала, а ОСОБА_2 купив вказану вище квартиру.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 22.03.2018 року ТОВ «МАКСИМУМ» з однієї сторони як продавець, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як покупці придбали квартиру АДРЕСА_9 у спільну сумісну власність.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 26.06.2015 року квартира АДРЕСА_8 була придбана ОСОБА_1 .

Згідно відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань позивач та відповідач є засновниками ТОВ «Календула» і кожен з них має по 50% статутного (складеного) капіталу в даному товаристві.

За ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Положенням ст.60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (ч. 1 ст. 190 ЦК України).

За ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ч.3 ст.61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Положення ч.4 ст.65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України).

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном, визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що квартири за адресами: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 є об`єктом права спільної сумісної власності сторін, як подружжя, оскільки набуті ними за час шлюбу та це майно підлягає поділу з дотриманням вимог ст. 70 СК України.

При цьому суд врахував позицію відповідача у справі, який повністю заперечував проти варіанту поділу майна подружжя, запропонованому позивачкою.

Також суд не взяв до уваги посилання позивача на те, що її батьки у 2005 році продали власну квартиру у м. Кривий Ріг та додали кошти на придбання квартири по АДРЕСА_10 .

Положеннями статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об?єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-84317 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-д, провадження № 14-325цс18.

Об?єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, провадження № 12-80гс20 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц, провадження № 14-67цс20 (пункт 82).

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист мас бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, провадження № 12-204гс19 (пункт 63).

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 312 ЦК України.

Частинами першою, четвертою статі 71 СК України передбачено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

Суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема, щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме, про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання (пункт 27 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі №209/3085/20 (провадження №14-182цс21).

Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них надалі вчиняти узгоджені дії для вичерпання конфлікту. Спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-и (провадження №14-67цс20).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Позивачка вважає, що суд першої інстанції зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, не вірно оцінив докази, які долучені до матеріалів справи, а також не застосував норми матеріального права, які мав застосувати. Також не врахував обставини відношень між сторонами.

Апелянт вважає, що якщо рішення залишиться в такому вигляді як ухвалив суд першої інстанції, то в подальшому порушиться ще більше проблем щодо використання спільного майна, і позивачка вимушена буде звертатися знов до суду для захисту своїх прав і інтересів, що фактично визначено в практиці Верховного Суду, яка наведена вище.

Виходячи з наведеного Апелянт (позивачка) вважає що рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11.07.2023 року у справі №754/12510/17 має бути скасовано, та ухвалено нове рішення, яким її позовні вимоги мають бути задоволеними в повному обсязі.

Проте, колегія суддів вважає за необхідне вирішити спір наступним чином.

Відповідно до матеріалів справи вартість трикімнатної квартири АДРЕСА_5 , та якій проживає ОСОБА_2 , становить 1 220 931 грн.

Вартість однокімнатної квартири АДРЕСА_6 , та в якій проживає ОСОБА_1 , становить 1 330 586 грн.

Вартість однокімнатної квартири АДРЕСА_11 , яку колегія суддів вважає визнати за ОСОБА_2 , становить 1 320 608 грн. Тому колегія суддів вважає необхідним стягнути стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію в сумі 660 304 грн.

Щодо часток у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Календула» (ЄДРПОУ: ), то колегія суддів приходить до висновку про визнання за сторонами права власності за кожним зі сторін на 50% часток у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Календула».

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 липня 2023 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання майна приватною власністю задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 , право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_5 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_6 ; визнати за ОСОБА_2 , право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_7 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію в сумі 660 304 грн; визнати за ОСОБА_2 право власності на 50% часток у статутному капіталі ТОВ «Календула»; визнати за ОСОБА_1 право власності на 50% часток у статутному капіталі ТОВ «Календула».

В задоволенні іншої частини позовних вимог слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 липня 2023 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та визнання майна приватною власністю задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_5 .

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_6 .

Визнати за ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ), право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_7 .

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) компенсацію в сумі 660 304 (шістсот шістдесят тисяч триста чотири) грн.

Визнати за ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) право власності на 50% часток у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Календула» (ЄДРПОУ: )

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) право власності на 50% часток у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Календула» (ЄДРПОУ: ).

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 14 березня 2024 року.

Головуючий:

Судді: