Справа № 729/1614/24
4-с/729/1/24 р.

У Х В А Л А

Іменем України

15 листопада 2024 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі: головуючої судді Булиги Н. О., за участю секретаря судового засідання Романченко С. С., розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ніжинського районного управління юстиції Кашлюк Світлани Михайлівни,

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просить суд поновити йому строк для на подання скарги; визнати незаконною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження № 75888509 від 23.08.2024, винесену державним виконавцем державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Центрального міжрегіонального Управління міністерства юстиції України Кашлюк С. М., в частині стягнення з нього виконавчого збору у розмірі 16000 гривень , також просить повернути вже стягнутий виконавчий збір на підставі постанови ВП № 75888509 від 23.08.2024, розмір якого на момент подання скарги становить 2598,86 гривень, що був зарахований до Державного бюджету.

В обґрунтування скарги зазначає, що державний виконавець Ніжинського ВДВС Чернігівської області Кашлюк С. М. при відкритті виконавчого провадження порушила принципи Верховенства права, оскільки підстави для відкриття даного провадження з виконання рішення суду про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, яке належить ОСОБА_2 на праві власності, будинком з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_1 з будинку без надання іншого житлового приміщення, були відсутні, так як скаржник жодних перешкод у користуванні житловим приміщенням не чинив і ОСОБА_2 безперешкодно мав вільний доступ до свого житла, оскільки ОСОБА_1 являється військовослужбовцем та перебуває у ЗСУ виконуючи військові завдання за межами територіальної громади.

Про наявність виконавчого провадження скаржник дізнався лише 16.09.2024, після списання з його рахунку відкритого в АТ КБ «Приватбанк», коштів у сумі 2598,86 гривень на користь Державної виконавчої служби. Після чого, усно звернувся до державного виконавця щодо незаконності відкриття виконавчого провадження, проте його звернення залишилося без належного реагування.

Також, зазначає, що до моменту стягнення вказаних коштів заінтересованою особою жодних повідомлень на його адресу не направлялося та про відкриття виконавчого провадження йому було не відомо, а тому вважає, причину пропуску строку на оскарження поважною та просить поновити такий строк.

Скаржник ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав скаргу та просив її задовольнити із викладених у ній підстав.

Заступник начальника Ніжинського ВДВС у Ніжинському районі Чернігівської області Кашлюк С. М. у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд скарги без її участі. Разом з тим, нею до суду було надіслано пояснення, в якому вона зазначила, що 22.08.2024 до Ніжинського ВДВС у Ніжинському районі Чернігівської області надійшла заява від ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження по виконанню рішення суду, яке набрало законної сили 13.08.2024, про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, яке належить ОСОБА_2 на праві власності, будинком з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_1 з будинку без надання іншого житлового приміщення. На час пред`явлення, виконавчий документ відповідав вимогам ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження», підстав для повернення його стягувачеві не було. На момент пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання стягувачем ОСОБА_2 у заяві не було зазначено, що боржником ОСОБА_1 самостійно виконано рішення суду. А тому, 23.08.2024 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою також стягнуто з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 16000 гривень та витрати виконавчого провадждення, у порядку визначеному ст.27 ЗУ «Про виконавче провадження». Державний виконавець зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 23.08.2024 року була надіслана боржнику ОСОБА_1 рекомендованим листом № 680 від 26.08.2024. Постановою про відкриття виконавчого провадження від 23.08.2024 року державним виконавцем не надавався строк на добровільне виконання рішення суду.

11.09.2024 року до відділу ДВС надійшла заява від стягувача ОСОБА_2 , про те, що ОСОБА_1 виселився з будинку в АДРЕСА_1 . Тому, просить завершити виконавче провадження ВП № 75888509 у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення.

Таким чином, оскільки по даному виконавчому провадженню боржником не були сплачені мінімальні витрати виконавчого провадження у сумі 257,80 та виконавчий збір у сумі 16000 гривень, 13.09.2024 року державним виконавцем надіслані платіжні інструкції до банків для примусового списання коштів.

27.09.2024 року виконавче провадження АСВП № 75888509 завершено згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення. Проте, оскільки виконавчий збір у сумі 13638,74 грн. не стягнуто з боржника, то постанова про стягнення виконавчого збору від 23.08.2024 року виведена в окреме виконавче провадження.

Суд, вивчивши скаргу та додані до неї документи, дійшов такого висновку.

У судовому засіданні встановлено, та що підтверджується інформацією наданою заступником начальника Ніжинського відділу державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального Управління міністерства юстиції України Кашлюк С. М. від 07.10.2024,23.08.2024 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, на підставі заяви від 22.08.2024 до Ніжинського ВДВС у Ніжинському районі Чернігівської області, яка надійшла від ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження по виконанню рішення суду, яке набрало законної сили 13.08.2024, про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном, яке належить ОСОБА_2 на праві власності, будинком з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , шляхом виселення ОСОБА_1 з будинку без надання іншого житлового приміщення. Згідно даної постанови з боржника ОСОБА_1 стягнуто виконавчий збір у розмірі 16000 гривень та витрати виконавчого провадждення, у порядку визначеному ст.27 ЗУ «Про виконавче провадження». 11.09.2024 року до відділу ДВС надійшла заява від стягувача ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 виселився з будинку в АДРЕСА_1 , а тому, у зв`язку з фактичним повним виконанням рішення суду, 27.09.2024 року виконавче провадження АСВП № 75888509 було завершено на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження», а постанову про стягнення виконавчого збору у сумі 13638,74 грн. з боржника ОСОБА_1 , було виведено в окреме виконавче провадження.

Згідно постанови про стягнення виконавчого збору від 23.08.2024 у ВП № 75888509 постановлено стягнути з боржника ОСОБА_1 виконавчий збір у сумі 16000 гривень, так як до пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання боржником рішення суду не виконано. Стягувач Ніжинський відділ державної виконавчої служби у Ніжинському районі Чернігівської області Східного міжрегіонального Управління міністерства юстиції України. Постанова про стягнення виконавчого збору є виконавчим документом та може бути оскаржена у порядку та строки, встановлені Законом України «Про виконавче провадження».

16.09.2024 на рахунок обліку депозитних сум надійшли кошти в сумі 2619,06 гривень, з яких погашено мінімальні витрати виконавчого провадження у сумі 257,80 гривень та частково виконавчий збір у сумі 2361,26 гривень.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виходячи з аналізу зазначеної норми права, виконавче провадження є особливою процедурою виконання виконавчих документів, у тому числі судових рішень, що врегульована як процесуальними кодексами (ЦПК України, КАС України, ГПК України), так і Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження».

За змістом пункту 5 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження є окремим виконавчим документом.

Тобто, примусовому виконанню підлягають не лише виконавчі документи, видані судами в передбачених законом випадках на виконання судових рішень, але й постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження.

Отже, постанова про стягнення виконавчого збору та витрат виконавчого провадження є самостійним виконавчим документом, який підлягає примусовому виконанню.

Гарантією прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні є можливість оскарження дій або бездіяльності виконавців.

Згідно з частиною першою статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відтак за загальними правилами процесуальних кодексів скарги на рішення, дії та бездіяльність службових осіб під час виконання судових рішень подаються за юрисдикцією того суду, який ухвалив судове рішення, що знаходиться на виконанні.

Крім загального порядку оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, визначеного наведеною нормою процесуального законодавства, відповідні спеціальні норми встановлені Законом України «Про виконавче провадження», згідно із частиною першою статті 74 якого, рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Разом з тим, частиною другою статті 74 зазначеного Закону передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово робила висновок про те, що спір з приводу оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, прийнятої під час дії Закону України «Про виконавче провадження», підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, було видано виконавчий документ, що знаходився на примусовому виконанні у державного виконавця. Такий правовий висновок викладено, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 906/515/17 (провадження № 12-246гс18), від 16 січня 2019 року у справі № 910/22695/13 (провадження № 12-277гс18), від 23 листопада 2021 року у справі № 175/1571/15 (провадження № 14-51цс21), від 26 жовтня 2022 року у справі № 229/1026/21 (провадження № 14-205цс21).

У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року (справа № 310/2210/21) вчергове зроблено висновок, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження (пункт 1 частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України)). Пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України передбачено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 4 КАС України публічно-правовий спір - це, зокрема, спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій. За пунктом 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт під час здійснення ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг. Отже, до справ адміністративної юрисдикції процесуальний закон відніс публічно-правові спори, ознакою яких є не лише особливий суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, крім спорів, для яких закон установив інший порядок судового вирішення. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір. У статті 74 Закону № 1404-VІІІ розмежовано юрисдикцію спору за об`єктом оскарження. Якщо оскаржується рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання саме судового рішення, то спір підлягає розгляду у суді, який видав виконавчий документ (частина перша цієї статті). У разі оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо безпосередньо виконання рішень інших органів (посадових осіб), спір розглядається у порядку адміністративного судочинства (фрагмент частини другої цієї статті).

Тож Велика Палата Верховного Суду має послідовну і сталу практику щодо того, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори щодо оскарження постанов виконавця про стягнення витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, зокрема й судом якої юрисдикції, вони видані.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи, що постанова державного виконавця про стягнення виконавчого збору є окремим виконавчим документом, то подана ОСОБА_1 скарга про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору від 23.08.2024 та повернення стягнутих коштів, не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 255, ст.ст. 260, 261, 353, 354, 447 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ніжинського районного управління юстиції Кашлюк Світлани Михайлівни про визнання незаконною та скасування постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Ніжинського районного управління юстиції Кашлюк Світлани Михайлівни щодо стягнення виконавчого збору та повернення стягнутих коштів.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції адміністративного суду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала суду може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 20 листопада 2024 року.

Суддя Бобровицького районного суду Н. О. Булига