Справа № 127/8063/24
Провадження № 22-ц/801/1580/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Медяна Ю. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 рокуСправа № 127/8063/24м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Міхасішина І. В., Стадника І. М.,

з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Медяної Ю. В. в залі суду в м. Вінниці, повне судове рішення складено 17 травня 2024 року,

у цивільній справі № 127/8063/24 за позовом ОСОБА_1 до Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також втраченого заробітку,

встановив:

Короткий зміст вимог

У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, а також втраченого заробітку.

Позов мотивований тим, що постановою головного спеціаліста-інспектора з паркування Відділу паркування Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради Ланової К. З. серії ІВ №00092071 від 25.07.2023 його притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП. Вказану постанову рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.02.2024 у справі №127/966/24 скасовано.

Вказував, що складання зазначеної постанови завдало йому моральної шкоди, яку він оцінив у 10 000 грн. При цьому моральна шкода, завдана позивачу, виражається у душевних стражданнях. Вказана подія вплинула на його стан здоров`я (харчування, нестабільний сон, нервовий стрес, неможливість допомоги матері-інваліду).

Крім цього, внаслідок протиправних дій, щодо складання постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності позивач поніс витрати майнового характеру, які складаються з судового збору 605,60 грн, касового обслуговування 30 грн, втраченого пенсійного забезпечення 1 360 грн, витрат на отримання довідки АБ «Укргазбанк» - 150 грн. Завдану йому майнову шкоду позивач оцінив на загальну суму 1 605,60 грн.

Крім цього, відповідач в процесі оскарження вказаної постанови 21 раз звертався до суду, органів виконавчої служби, прокуратури та інших органів, через що просив стягнути на його користь втрачений заробіток за 21 день, що становить 5 862,57 грн.

Із урахуванням наведеного, ОСОБА_1 звернувшись в суд із цим позовом, просив стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн, втрачений заробіток у розмірі 5 862,57 грн, відшкодування завданих майнових збитків у розмірі 1 605,60 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з бюджету Вінницької міської територіальної громади через Головне управління Державної казначейської служби України у Вінницькій області на користь ОСОБА_1 180 грн 00 коп. майнової шкоди та 3 000 грн 00 коп. моральної шкоди.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.02.2024 у справі №127/966/24 скасовано постанову головного спеціаліста-інспектора з паркування Відділу паркування Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради Ланової К. З. серії ІВ №00092071 від 25.07.2023 та закрито провадження у справі, у зв`язку з чим у позивача виникло право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених ст.1174 ЦК України. За таких обставин, врахувавши правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 19.02.2024 у справі №932/3602/22, суд першої інстанції дійшов висновку, що закриття справи про адміністративне правопорушення свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно; позивачем доведено факт завдання йому моральної шкоди, яка викликана фактом складання протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, що потребувало від позивача зусиль для встановлення справедливості, доведення його невинуватості. Отже на користь позивача підлягає стягненню 3 000 грн. відшкодування завданої моральної шкоди, оскільки, на переконання суду, такий розмір моральної шкоди є справедливим і достатнім для компенсації понесених позивачем страждань та переживань, а відтак в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

При цьому, на користь позивача підлягає стягненню 30 грн - комісії за послуги банку, яка не є судовими витратами у справі №127/966/24, а є майновою шкодою, завданою посадовою особою Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради, оскільки 30 грн комісії позивачем було сплачено при сплаті судового збору за подання адміністративного позову до Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради про скасування постанови серії ІВ №00092071 від 25.07.2023. Також місцевим судом взято до уваги, що позивач звертався в АТ «Укргазбанк» для отримання довідки про арешт коштів на його рахунку, накладеного у зв`язку з виконанням постанови ІВ №00092071 від 25.07.2023, у зв`язку з чим поніс витрати у розмірі 150 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Департамент транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради, в інтересах якого діє його представник ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом фактичних обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, в іншій частині рішення суду залишити без змін, стягнути з позивача на користь відповідача судовий збір за подання апеляційної скарги.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу від 18.06.2024 судову справу передано для розгляду складу колегії суддів: (суддя-доповідач) Войтко Ю. Б., Матківська М. В., Стадник І. М.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 червня 2024 року витребувано з Вінницького міського суду Вінницької області матеріали вказаної судової справи.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 червня 2024 року поновлено Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради строк на апеляційне оскарження рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2024 року, відкрито провадження у справі та надано позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

05.07.2024 до Вінницького апеляційного суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про призначення судового засідання після 22 липня 2024 року у зв`язку з його перебуванням на лікуванні в лікарні відновного лікування.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 08 липня 2024 року справу призначено до розгляду 03 вересня 2024 року о 11 год. 20 хв., про що повідомлено учасників справи.

Ухвалою від 12 липня 2024 року продовжено строк розгляду цієї справи на п`ятнадцять днів.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 02 вересня 2024 року для розгляду цієї справи замінено суддю Матківську М. В. та визначено склад колегії суддів: (суддя-доповідач) Войтко Ю. Б., Міхасішин І. В., Стадник І. М.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що місцевий суд не повною мірою врахував доводи відповідача щодо порушення Правил дорожнього руху позивачем, який визнав, що керуючи автомобілем здійснив зупинку по вулиці Хлібній, де з фотографій чітко вбачається, що його автомобіль був розташований ближче 10 метрів до пішохідного переходу, але унаслідок невідповідності у назві вулиці (зазначено будинок АДРЕСА_1 . Отже режим фотозйомки передбачає зазначення місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів) постанова про накладення штрафу скасована судом та провадження у справі закрито, отже позивач не був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП лише через вказані обставини.

Також вважає, що задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 3 000 грн, місцевий суд взагалі не мотивував свого рішення в цій частині, не виклав змісту позовних вимог, не спростував доводів відповідача, і навів обґрунтованих мотивів своїх висновків.

Зауважує, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення моральної шкоди, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки сам по собі факт, що судом скасовано постанову інспектора з паркування про накладення штрафу, не свідчить про наявність заподіяння шкоди позивачу.

Звертає увагу, що суд в оскаржуваному рішенні при вирішенні питання щодо відшкодування позивачу шкоди у зв`язку з закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення врахував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2024 року у справі № 932/3602/22. Проте у цій справі предметом позову була вимога про стягнення шкоди за рахунок Державного бюджету України за позовом до Департаменту патрульної поліції в особі Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області, третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, держава України в особі Державної казначейської служби. При цьому відповідач вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що у зазначених справах судами досліджувались різні за змістом докази, які подавались сторонами та порівнюючи зміст правовідносин (права й обов`язки сторін спору) згідно з відповідним правовим регулюванням, слід було дійти до висновку, що правовідносини у таких справах не є подібними.

Також зазначає, що з`ясовуючи питання щодо відшкодування майнової шкоди ОСОБА_1 , місцевим судом не враховано, що довідка № 5-22/01/337/2024 від 12.02.2024 АТ «Укргазбанк», за яку позивачем сплачено кошти в сумі 150 грн, не була підставою для зняття арешту з рахунків боржника, відповідно до закону України «Про виконавче провадження», тому дійшов до помилкового висновку, що позивач поніс витрати, які слід стягнути на його користь на відшкодування завданої шкоди. Вказує, що з матеріалів виконавчого провадження № 73239108, вбачається, що постановою від 27.02.2024 заступник начальника відділу ДВС у Вінницькому районі Вінницької області ЦМУМЮ (м. Київ) Штельмах Д. В. закінчив виконавче провадження з примусового виконання постанови ІВ №00092071 та припинив чинність арешту майна боржника на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області по справі № 127/966/24 від 05.02.2024 постанову скасовано. Отже, на думку скаржника, позивач не зобов`язаний був нести витрати зі сплати коштів на довідку банку у розмірі 150 грн. Вважає, що позивач витратив вказані кошти на власний розсуд, які не були необхідними та обов`язковими у спірних правовідносинах, адже такі витрати не можна віднести до матеріальної шкоди у цій справі, завданої позивачеві внаслідок скасування судом постанови про накладення штрафу.

Вказує, що позивачем також не доведено вину Департаменту у діях інспектора з паркування, який здійснює розгляд справи про адміністративне правопорушення та накладає стягнення не від імені Департаменту, а саме від імені Виконавчого комітету Вінницької міської ради. Отже сплачені позивачем кошти, як комісія за розрахунково-касове обслуговування (переказ грошових коштів) у розмірі 30 грн, не є збитками, які завдані відповідачем у справі.

Узагальнені доводи і заперечення інших учасників справи

Від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу, який судом апеляційної інстанції не береться до уваги, оскільки в порушення вимог статті 360 ЦПК України до відзиву не додано доказів надсилання його копії відповідачу Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05.02.2024 у справі №127/966/24 скасовано постанову головного спеціаліста-інспектора з паркування Відділу паркування Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради Ланової К. З. серії ІВ №00092071 від 25.07.2023, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП та закрито провадження у справі. Стягнуто з Виконавчого комітету Вінницької міської ради за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.

Відповідно до копії квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №68512990 від 05.02.2024 ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 605,60 грн за подання позову до Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/966/24 (а.с.7)

Згідно з копією квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №68512991 від 05.02.2024 ОСОБА_1 під час сплати судового збору до Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/966/24 сплатив 30 грн комісії за прийнятий платіж. (а.с.7)

Відповідно до копії платіжної інструкції №TRю21455593.31823.7499 від 05.02.2024, ОСОБА_1 сплатив в АТ «Укргазбанк» 150 грн. за довідку. (а.с.9)

Згідно з копією довідки №5-22/01/337/2024 від 12.02.2024, виданої АТ «Укргазбанк», станом на 06.02.2024 на кошти на рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 накладено арешт, згідно з постановою Вінницького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про арешт коштів боржника від 06.11.2023 (ВП №73239108) в сумі ліміту 1 696 грн (а.с.37)

27.02.2024 заступником начальника відділу Вінницького відділу державної виконавчої служби у Вінницькому районі Вінницької області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Штельмахом Д. В. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №73239108 з виконання постанови серії ІВ №00092071 від 25.07.2023 виданої Департаментом транспорту та міської мобільності про стягнення з ОСОБА_1 адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 1360 грн. Припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші засоби примусового виконання рішення. (а.с.27).

Позиція суду апеляційної інстанції

В судовому засіданні представник Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради Мельник С. С. підтримав вимоги апеляційної скарги.

Від позивача ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представника Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшов до таких висновків.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в абзаці першому пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» та частини першої статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У третьому абзаці пункту 15 названої постанови Пленуму зазначено, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові не оспорюється, тому судом апеляційної інстанції не переглядається.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень - стаття 56 Конституції України.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Шкода, завдана фізичні особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі стаття 1174 ЦК України .

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частинами першою та другою статті 23 цього Кодексу передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 05 лютого 2024 у справі №127/966/24 було скасовано постанову головного спеціаліста-інспектора з паркування Відділу паркування Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради Ланової К. З. серії ІВ №00092071 від 25.07.2023 та закрито провадження у справі. У вказаному рішенні суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено у встановленому законом, належними та допустимими доказами факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 122 КУпАП.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02 квітня 2024 року, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 05 лютого 2024 року залишено без змін. В цій постанові колегія суддів погодилася з висновком суду першої інстанції про те, що інспектор, як суб`єкт владних повноважень, використовуючи свої повноваження, повинен був належним чином кваліфікувати дії позивача та зібрати докази, які б підтверджували наявність складу правопорушення та спростували свідчення позивача, однак такі докази в матеріалах справи відсутні.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у зв`язку із закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення у позивача виникло право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених статтею 1174 ЦК України.

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиція - це обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набуло законної сили, в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиційно встановлені факти не підлягають доказуванню.

Звільнення від доказування з підстав установлення преюдиційних обставин в іншому судовому рішенні, варто розуміти так, що учасники судового процесу не зобов`язані повторно доказувати ті обставини, які були встановлені чинним судовим рішенням в іншій адміністративній, цивільній або господарській справі, якщо в цій справі брали участь особи, щодо яких відповідні обставини встановлені.

Відтак такими діями головного спеціаліста-інспектора з паркування Відділу паркування Департаменту енергетики, транспорту та зв`язку Вінницької міської ради позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення спору. Докази мають бути належними, допустимими, достовірними. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (стаття 76, 77, 78, 79 ЦПК України).

Указане узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16.

Вищезазначене дає підстави для висновку про наявність підстав для відшкодування відповідачем позивачу завданої моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність в його діях складу адміністративного правопорушення свідчить про те, що позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 532/1243/16-ц, від 20 листопада 2019 року у справі № 640/5211/17, від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17, від 26 лютого 2020 року у справі № 142/143/17, від 01 липня 2020 року у справі № 347/1977/17, від 22 липня 2020 року у справі № 303/7352/18, від 26 січня 2022 року у справі № 953/6561/20, від 06 березня 2023 року у справі № 607/22802/21.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи були понесені особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини.

Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61 1132св22), гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду.

Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19).

Зазначені висновки узгоджуються з правовими висновками Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли в наслідок порушення органом державної влади чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення стану здоров`я, можуть свідчити про заподіяння їй моральної шкоди. При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку суб`єктів владних повноважень прямо суперечать їх головним конституційним обов`язкам і завжди викликають негативні емоції, які досягають рівня страждання або приниження, що завдають моральної шкоди. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

За таких підстав, враховуючи характер та обсяг душевного хвилювання, якого зазнав позивач, його тривалість, а також вимушені зміни у нормальних життєвих зв`язках, що полягали в необхідності доводити свою невинуватість, колегія суддів вважає справедливою компенсацією перенесених позивачем моральних страждань, пов`язаних із незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності буде стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 3 000 грн.

Вказана сума в 3 000 грн є цілком адекватною завданій позивачу шкоді, водночас справедливою.

При цьому апеляційний суд бере до уваги правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19), згідно з яким розмір моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Частинами першою-третьою статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що позивач не зобов`язаний був нести витрати зі сплати коштів на довідку банку у розмірі 150 грн. і витратив вказані кошти на власний розсуд, які не були необхідними та обов`язковими у спірних правовідносинах, оскільки такі витрати ОСОБА_1 вчинив для відновлення свого порушеного права, а також копія довідки №5-22/01/337/2024 від 12.02.2024, виданої АТ «Укргазбанк», додана позивачем як доказ на підтвердження обставин, що обґрунтовують його вимоги.

З огляду на викладене, при вирішенні цієї справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року. Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно з п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Департаменту транспорту та міської мобільності Вінницької міської ради залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Повний текст постанови складено 05 вересня 2024 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. В. Міхасішин

І. М. Стадник