КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.

судді Невідома Т.О., Соколова В.В.,

секретар Цуран С.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10 травня 2024 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, у якій просив:

заборонити, відповідачу ОСОБА_2 , а також будь-яким іншим особам відчуження та розпорядження будь-яким способом, проведення реконструкції, перепланування, а також здійснення будь-якого поліпшення квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та іншим органам чи особам, які виконують функції державної реєстрації на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо житлової будівлі, квартири, що розташована за адресою: що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову зазначав, що у разі невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно (квартиру) є ризики, що в подальшому відповідачем можуть вчинятися дії щодо відчуження вказаної квартири третім особам шляхом укладення правочинів, що як наслідок призведе до необхідності додатково звертатися до суду з метою визнання недійсним таких правочинів, скасування державних реєстрацій речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, витребування нерухомого майна з незаконного володіння. Указані дії необхідно попередити, оскільки існує спір щодо законності набуття права власності позивачем, визнання його добросовісним набувачем, та визнання за ним права власності на квартиру. У випадку невжиття заходів забезпечення позову та за умови ухвалення судового рішення на користь позивача виконати таке рішення буде складно або взагалі неможливо, адже під час розгляду справи по суті спірний об`єкт (квартира) може безліч разів змінювати власників, що призведе до необхідності постійно оскаржувати правочини та скасовувати державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

На думку заявника, існує реальна загроза незаконного виселення позивача з спірної квартири так, як рішення про його виселення та порядок такого виселення, жодним судом на сьогоднішній день не приймалось, тому є підстави для задоволення поданої заяви (а.с. 1-10).

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.05.2024 у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: відповідач - ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про забезпечення позову до подання позовної заяви відмовлено (а.с. 13-15).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу і ухвалити нову постанову про задоволення заяви про забезпечення позову. Вказує, що відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, судом першої інстанції не взято до уваги ту обставину, що відповідачем було направлено позивачу вимогу про виселення зі спірної квартири, при тому, що відсутнє будь-яке судове рішення як про виселення так і про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Незаконна вимога відповідача не є припущенням, а фактом того, що у разі невжиття заходів забезпечення позову у зазначений спосіб, існують ризики щодо відчуження відповідачем нерухомого майна, у випадку одержання останнім свідоцтва про право власності на спірне майно, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (а.с. 17-22).

13.06.2024 ОСОБА_2 подано відзив на апеляційну скаргу та зазначено, що у справі, яка переглядається, надаючи оцінку обставинам вибуття спірної квартири з власності позивача (відповідача у даній справі) та набуття відповідачем (позивачем у даній справі) права власності на неї в контексті його добросовісності, слід звернути увагу, що спірна квартира вибула на підставі протиправної державної реєстрації припинення права власності позивача (відповідача у даній справі) на спірну квартиру у зв`язку із її знищенням та закриття відповідного розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно разом із реєстраційною справою, тобто воля позивача (відповідача у даній справі) на відчуження квартири була відсутня. Відповідач набув право власності на квартиру за оплатним договором, отримавши її від ОСОБА_3 (третьої особи у даній справі), який зареєстрував своє право власності на квартиру як на новостворений об`єкт нерухомого майна.

Відповідач (позивач у даній справі), проявивши розумну обачність при укладені договору купівлі-продажу, міг переконатися чи дійсно спірна квартира належить ОСОБА_3 на праві власності, а не виключно розраховувати на те, що приватний нотаріус Малий О.С. перевірить належним чином відомості у реєстрі та достовірність наданих продавцем документів.

Доводи апеляційної скарги про те, що витребування майна призведе до безоплатного позбавлення права власності відповідача (позивача у даній справі), як добросовісного набувача, є неспроможними, оскільки відповідач (позивач у даній справі) може захистити своє право на отримання сплачених ним за договором купівлі-продажу грошових коштів шляхом пред`явлення відповідного позову до продавця ОСОБА_3 (а.с. 55-63).

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 заперечував проти поданої апеляційної скарги та просив її відхилити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторони, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Статтею 149 ЦПК України передбачено забезпечення позову на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа № 755/3416/21 за позовом ОСОБА_2 до ПН Харківського МНО Алтуніної Т.П., ПН КМНО Василенка О.А. , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за участю третіх осіб ПН КМНО Малого О.С. , Міністерства юстиції України, ОК «Житлово-будівельний кооператив «Райдужний Район», ТОВ «Ніко Груп Трейд», ТОВ «Житловий комплекс «Іль Патіо» про визнання дій незаконними, скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, який рішенням від 18.10.2022 задоволено частково та:

-визнано незаконними дії ПН Харківського МНО Алтуніної Т.П. та скасовано рішення № 52946944 від 03.07.2020 про державну реєстрацію припинення прав та їх обтяжень у зв`язку зі знищенням об`єкта нерухомого майна, а саме, квартири АДРЕСА_2 ;

-визнано незаконними дії ПН Харківського МНО Алтуніної Т.П, та скасовано рішення № 52947007 від 03.07.2020 про закриття розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстраційної справи та проведенням державної реєстрації припинення права власності на нього;

-визнано незаконними дії ПН КМНО Василенка О.А. та скасовано рішення № 53115917 від 14.07.2020 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 , за ОСОБА_3 ;

-визнано незаконними дії ПН КМНО Малого О.С. та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 53610107 від 14.08.2020 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000) про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 за ОСОБА_1

-визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 , укладений 14.08.2020 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений ПН КМНО Малим О.С. , зареєстрований за № 1173, недійсним.

-витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2 .

Постановою Київського апеляційного суду від 28.02.2024 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18.10.2022 в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконними дій ПН КМНО Василенка О.А. та ПН КМНО Малого О.С. , скасування їх рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. В іншій частині рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 18.10.2022 залишено без змін.

З наведеного вбачається, що у справі № 755/3416/21 було встановлено факт вибуття спірного майна з володіння ОСОБА_2 поза його волею з порушенням норм чинного законодавства, та набуте ОСОБА_1 без відповідних на те правових підстав.

Тому, з урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заява про забезпечення позову до пред`явлення позову не містить мотивованих відомостей, необхідних для вжиття заходів на даному етапі. Заявником не наведено будь-яких відомостей, або обґрунтованих підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову, впливатиме на ефективність захисту та унеможливить виконання ймовірного рішення суду

До того ж, задоволення судовим рішенням вимоги про витребування майна з чужого незаконного володіння спростовують довід апеляційної скарги про витребування відповідачем у позивача спірної квартири у незаконний спосіб.

В то й же час, слід зазначити, що здійснення забезпечення позову у даній справі зупинить виконання судового рішення у справі № 755/3416/21 в частині витребування квартири з чужого незаконного володіння, як то передбачено ст. 18 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідачів або пов`язаних із ними інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

З огляду на те, що позивачем не доведено, що невжиття засобів забезпечення позову призведе до ризиків можливого істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду або ефективного захисту, тому судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні поданої заяви.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відпорвідно до заявлених позовних вимог.

Таким чином доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 10 травня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 18 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач

Судді