КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 2-2000/2007 Апеляційне провадження № 22-ц/824/5104/2024Головуючий у суді першої інстанції - Зуй Т.С. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.
У Х В А Л А

06 березня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:

суддя-доповідач Нежура В.А.,

судді Верланов С.М., Невідома Т.О.,

секретар Цуран С.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадковий будинок,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2007 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому просила визнати право власності на спадковий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що зазначений будинок зареєстрований на ім`я бабусі ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу. ІНФОРМАЦІЯ_1 бабуся померла, при житті заповідала все своє майно їй своїй онуці. Вона своєчасно звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено, в зв`язку з відсутністю свідоцтва про право власності на ім`я померлої на жилий будинок. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом (а.с. 3-4).

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2007 позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом, після смерті баби ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 (а.с. 26-27).

22.11.2023 особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що у баби ОСОБА_4 було двоє дітей від різних шлюбів: донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На думку ОСОБА_1 , баба ОСОБА_4 , заповідаючи все своє майно онуці ОСОБА_2 , порушила право сина - ОСОБА_5 на обов`язкову частку у спадщині.

ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 у період з 08.09.2006 до 21.09.2010, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 360, а також у період з 29.04.2015 (відповідний актовий запис за № 114, згідно свідоцтва серії НОМЕР_1 ) і до його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У спірному будинку ОСОБА_1 проживала з 02.10.2005 до 25.11.2016. Подружжя разом побудувало криницю, що знаходиться на території даного будинку.

Також, вважає, що у баби ОСОБА_4 не було вільного волевиявлення під час складання заповіту, чим порушено ст. 1241 ЦК України. Окрім того, сам заповіт не відповідає ст. 1247 ЦК України, а саме у зв`язку з хворобою ОСОБА_4 , останньою було складено доручення на ім`я ОСОБА_6 , і саме ОСОБА_6 було підписано заповіт. Заповіт нотаріально не посвідчений. Відсутні записи свідків про його складання, що не відповідає ст. 1253 ЦК України.

Окремо зазначає, що нею подано позов до ОСОБА_2 про визнання заповіту нікчемним, у разі складеного його особою, яка не мала такого права (справа № 381/2938/22). По справі призначено судову почеркознавчу експертизу.

Відзиву від учасників справи не надходило.

У судовому засіданні особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1 підтримала подану заяву з викладених в ній підстав та просила її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку, що провадження підлягає закриттю з наступних підстав.

Частиною 1 статті 352 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Цивільним процесуальним законодавством не передбачено право апеляційного суду відмовити у відкритті апеляційного провадження за скаргами осіб, які не брали участі у справі з підстав, що оскаржуваним рішенням права, свободи та інтереси не були порушені.

Разом із тим, ЦПК України передбачено, що після надіслання апеляційної скарги учасникам справи, останні можуть висловити свою позицію щодо поданої апеляційної скарги, надати свої доводи на її спростування, зокрема і надати докази того, що оскаржуваним рішенням права, свободи та інтереси апелянта не порушені.

Статтею 362 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що за життя ОСОБА_4 (баба) була матір`ю двох дітей:

ОСОБА_7 (донька), ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 07.12.1936 серії НОМЕР_2 (батьком записано: ОСОБА_8 ) (а.с. 6)

ОСОБА_5 (син), ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження від 25.05.1951 серії НОМЕР_3 (а.с. 113).

ОСОБА_4 (баба), на підставі договору купівлі-продажу від 15.04.1967, купила будинок з правом користування житловою площею 13,70 кв. м з відповідними надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с. 94).

16.03.2005 ОСОБА_4 (баба) було складено заповіт, яким вона заповіла належний їй житловий будинок з господарчими будівлями, який знаходиться у АДРЕСА_1 і все своє майно де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона матиме за Законом право онучці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 114).

ОСОБА_7 (донька), була матір`ю ОСОБА_2 (онука), що підтверджується свідоцтвом про народження від 20.01.1956 серії НОМЕР_4 (а.с. 6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (баба) померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 (а.с. 5).

22.03.2006 ОСОБА_2 (онука) звернулась до Фастівської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 9).

28.09.2007 ОСОБА_9 (донька) звернулась до Фастівської міської державної нотаріальної контори із заявою, у якій зазначила, що вона не заперечує, щоб право власності за заповітом було визнано судом за її донькою ОСОБА_2 (онука) після смерті ОСОБА_4 (баба), померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 18).

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25.10.2007 позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 (онука) в порядку спадкування за заповітом, після смерті баби ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1 (а.с. 26-27).

ОСОБА_5 (син), одружився з ОСОБА_1 08.09.2006, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 . Прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 змінила на « ОСОБА_1 » (а.с. 118).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_5 (син), що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_7 (а.с. 121).

11.11.2016 ОСОБА_1 звернулась до Фастівської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 122).

Відповідно до ст. 11 ЦК України (тут і далі - в редакції на час написання заповіту) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Частиною 1 статті 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині 1 статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Частиною 1 статті 1221 ЦК України закріплено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частинами 1, 2 статті 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

За частини 1 статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до частин 1, 3 статті 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_1 посилається на те, що оскаржуваним рішенням порушено її право на прийняття спадщини, що залишилась після смерті її чоловіка ОСОБА_5 (син), який, на її думку, мав обов`язкову частку на спадщину після смерті ОСОБА_4 (баби).

Разом з тим, перевіривши матеріали справи та надані докази, вбачається, що апелянтом не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_5 (син) на момент складання заповіту (16.03.2005) був особою, яка мала право на обов`язкову частку, визначену ч. 1 ст. 1241 ЦК України.

Із матеріалів справи вбачається, що на момент складання заповіту, ОСОБА_5 (син) перебував у віці 54 років, інформації про незадовільний стан його здоров`я, а також, обмеження щодо працевлаштування відсутні.

З наведеного можна дійти висновку, що ОСОБА_5 (син) не був особою яка б мала право на обов`язкову частку спадкового майна незалежно від наявності заповіту.

Інших доказів, які б підтверджували факт набуття права на спадщину ОСОБА_5 (син) матеріали справи, також, не містять.

До того ж, як на момент ухвалення оскаржуваного судового рішення, так і на даний час, заповіт від 16.03.2005 є чинним. Його оскарження апелянтом у справі № 381/2938/22 розгляд якої ще триває не може бути підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

З огляду на те, що ОСОБА_1 не доведено факту переходу права спадщини (або її частки) на ОСОБА_5 (син), тому оскаржуваним рішенням не порушено його право на спадщину, і як наслідок, її право.

Тому, з урахуванням вищенаведеного, та в зв`язку з недоведеністю порушення права власності особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1 , апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для закриття апеляційного провадження.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 362, 368, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2007 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадковий будинок закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови виготовлено 13 березня 2024 року.

Суддя-доповідач В.А. Нежура

Судді С.М. Верланов

Т.О. Невідома