справа № 361/1682/22 головуючий у суді І інстанції Сердинський В.С.
провадження № 22-ц/824/5983/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2022 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та просила розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_1 , який був зареєстрований у Виконавчому комітеті Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області 16 квітня 2020 року; стягнути із відповідача аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн., щомісячно, на одну неповнолітню дитину, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб 16 квітня 2020 року у виконавчому комітеті Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області, за актовим записом №4. Від спільного подружнього життя сторони мають двох малолітній дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Подружнє життя з відповідачем не склалося, оскільки у них виявились несумісні характери та різні погляди на життя. Шлюбних стосунків сторони не підтримують, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам дітей. З цих причин позивач вважає, що примирення між сторонами неможливе, термін на примирення не потрібен, тому просить шлюб між ними розірвати. Спору щодо місця проживання дітей та майнового спору між ними немає. Після розірвання шлюбу діти залишаться проживати разом із позивачем. Позивач звертала увагу на те, що діти потребують нормального харчування, одягу, медичного догляду, а також витрат, пов`язаних із навчанням.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів через неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 2 000 грн. на кожну дитину щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову - з 12 травня 2022 року і до досягнення дітьми повноліття. Також, відповідач просить змінити розподіл судових витрат.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що суд в оскаржуваному рішенні зазначив, що відповідач «є працездатним, має задовільний стан здоров`я». Водночас, з відзивом на позовну заяву надавалися докази того, що перебуваючи в лавах Збройних Сил України 15 грудня 2022 року відповідач під час бойових дій отримав поранення: закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, травма лівого плечового суглобу. З моменту поранення відповідач лікувався на етапах евакуації та перебував на стаціонарному лікуванні у Київській міській клінічній лікарні № 8. Відповідач проводив лікування та обстеження до травня 2023 року. За результатами проходження військово-лікарської комісії відповідач визнаний непридатним для військової служби. Суд не врахував, що відповідач має незадовільний стан здоров`я та був непрацездатним на час розгляду справи в результаті отриманого поранення під час проходження військової служби, і не звернув увагу на наявність зобов`язань відповідача з утримання іншої дитини. Крім того, відповідачем до суду було подано документи про сплату на користь позивача в період часу з 14 червня 2022 року по 07 листопада 2022 року аліментів на загальну суму 62 231,09 грн. При цьому, суд відхилив вказані докази, зазначивши, що «з цих квитанцій не вбачається, що вказані в них платежі є аліментними». Судом вірно встановлено, що з 12 травня 2022 року відповідач був призваний за службу в Збройні Сили України. Усвідомлюючи свій обов`язок утримувати дітей, відповідач добровільно відправляв кошти на утримання дітей зі своєї картки Приватбанку на картку дружини (позивача). При цьому, закон не вимагає, щоб у призначеннях платежу було обов`язково зазначено слово «аліменти», а тому, вказані кошти незалежно від того, що в найменуванні платежу зазначено фразу «переказ власник коштів» по суті були аліментами на утримання дітей. Крім того, суд присудив аліменти, які перевищують мінімальний рекомендований рівень, не врахувавши, що на момент прийняття рішення відповідач був непрацездатним, мав проблеми зі здоров`ям, не мав стабільного доходу, мав обов`язок з утримання дитини за іншим рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами було зареєстровано 16 квітня 2020 року у виконавчому комітеті Гоголівської сільської ради Броварського району Київської області, за актовим записом №4, що підтверджується копією повторно виданого свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 15 липня 2020 року (а.с. 8).

Від спільного подружнього життя сторони мають двох малолітній дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6, 7).

Сторони подружніх стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть.

За таких обставин, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що шлюб носить формальний характер та підлягає розірванню.

Рішення суду першої інстанції в частині розірвання шлюбу не оскаржується, а, відтак, в апеляційному порядку не переглядається.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення аліментів суд першої інстанції врахував матеріальний стан як позивача, так і відповідача, останній зобов`язаний та має можливість надавати матеріальну допомогу дітям, оскільки є працездатним, має задовільний стан здоров`я.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно зі статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно п. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідності до ст. 199 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що сторони мають від шлюбу малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які проживають разом з матір`ю. Відповідач зобов`язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 просила стягнути на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн., щомісячно, на одну неповнолітню дитину, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, що з урахуванням того, що відповідач зобов`язаний та має можливість надавати матеріальну допомогу дітям, оскільки є працездатним, має задовільний стан здоров`я, необхідно визначити аліменти на утримання малолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн., щомісячно, на одну неповнолітню дитину, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дітьми повноліття.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі відповідач просить стягнути з нього аліменти у розмірі 2 000 грн. щомісячно на кожного з дітей та вказує на те, що суд не врахував, що на момент прийняття рішення відповідач був непрацездатним, мав проблеми зі здоров`ям, не мав стабільного доходу, мав обов`язок з утримання дитини за іншим рішенням суду.

Разом з тим, такі доводи відповідача не можуть бути прийняті апеляційним судом до уваги, оскільки ні під час розгляду справи в суді першої інстанції ні під час перегляду справи апеляційним судом, відповідач не надав доказів про розмір його доходів та неможливість працювати. В даному випадку тимчасова непрацездатність відповідача у зв`язку з пораненням та його не придатність до військової служби не свідчить, що він є не працездатним і не може працювати на посадах, не пов`язаних з військовою службою.

Крім того, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що доводи відповідача про сплату аліментів відповідачем за рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 01 листопада 2018 року не заслуговують на увагу, оскільки сплата аліментів на дитину не може позбавити іншу дитину платника аліментів від іншої матері права на належне утримання від батька і не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів у цій справі.

Вказуючи, що його дохід складає 14 569 грн., відповідач не надав суду доказів, на підтвердження своїх доходів. Враховуючи зазначене, відсутні підстави вважати, що розмір аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 3 000 грн. на кожну дитину та аліменти на іншу дитину, що присуджені рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 01 листопада 2018 року, а саме у розмірі 1/4 частини від всіх доходів щомісячно, разом будуть перевищувати максимальний розмір відрахувань із заробітної плати, що встановлений Законом України «Про виконавче провадження».

Разом з тим, ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів, починаючи з дня подання позовної заяви до суду (а саме з 12 травня 2022 року) і до досягнення дітьми повноліття суд першої інстанції не врахував добровільну сплату позивачем аліментів, вказавши, що із наданих відповідачем квитанцій не вбачається, що вказані в них платежі є аліментними.

Разом з тим, такі висновки суду першої інстанції є помилковими з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем до суду було подано документи про сплату на користь позивача в період часу з 14 червня 2022 року по 07 листопада 2022 року аліментів на загальну суму 62 231,09 грн. (а.с. 48-58).

12 травня 2022 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей.

Зі змісту позовних вимог не вбачається, що до звернення ОСОБА_3 до суду із зазначеним позовом, у відповідача існувало зобов`язання перед позивачем щодо сплати аліментів на користь малолітніх дітей. Тому, після подачі зазначеного позову, а саме з 14 червня 2022 року та до ухвалення судом рішення у справі відповідач, добровільно виконуючи обов`язок щодо утримання малолітніх дітей, у здійснених грошових переказах не зазначав відомості про таке призначення платежу як «аліменти», проте не зазначення таких даних у квитанціях не спростовує того, що перерахунок коштів на користь позивача відповідач здійснював саме з метою надання утримання дітям.

Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 10 серпня 2023 року у справі №206/2658/22.

Враховуючи зазначене, у суду не було підстав не враховувати здійснені відповідачем платежі в рахунок сплати ним аліментів.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне зарахувати добровільно здійснені відповідачем платежі в рахунок сплати аліментів та приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення дати, з якої підлягають стягненню аліменти з відповідача на користь позивача.

Оскільки суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей, а саме 3 000 грн. щомісячно на кожну дитину, що в загальному розмірі складає 6 000 грн. щомісячно, то з врахуванням сплачених відповідачем коштів у розмірі 62 231, 09 коп. (10 місяців 3 дні), з відповідача підлягають стягненню аліменти не з моменту звернення до суду з позовом (12 травня 2022 року), а з 15 березня 2023 року.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач вказує про те, що розглядаючи позовну заяву в частині розірвання шлюбу, суд першої інстанції не врахував норми ч. 1 ст. 142 ЦПК України та здійснив помилковий розподіл судових витрат.

Апеляційний суд погоджується з такими доводами відповідача з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

При подачі позовної заяви в частині розірвання шлюбу сплаті підлягав судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач до початку розгляду справи по суті у зазначеній частині визнав позовні вимоги, на що суд першої інстанції уваги не звернув та при задоволенні позовних вимог в цій частині стягнув з відповідача судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

При цьому, з урахування вимог, зазначених в ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір в розмірі 496 грн. 20 коп. підлягає поверненню позивачу, а 496 грн. 20 коп. стягненню з відповідача на користь позивача.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку, щодо стягнення з відповідача аліментів з моменту звернення до суду з позовом та стягнення з відповідача судового збору у повному розмірі за подачу позовної заяви про розірвання шлюбу, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для зміни судового рішення у відповідній частині.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги відповідач сплатив судовий збір у розмірі 1 488 грн. 60 коп. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги (1/2), а позивач звільнена від сплати судового збору, то сплачений відповідачем судовий збір підлягає компенсації на його користь за рахунок держави пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги, а саме у розмірі 744 грн. 30 коп.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2023 року змінити, виклавши третій та четвертий абзаци резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок, на кожну дитину, щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 березня 2023 року і до досягнення дітьми повноліття, на користь матері дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , витрати по сплаті судового збору у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок.»

В іншій частині рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 травня 2023 року залишити без змін.

Повернути ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 копійок, сплачений відповідно до квитанції №61652907 від 12 травня 2022 року.

Компенсувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , за рахунок держави судовий збір у розмірі 744 (сімсот сорок чотири) гривні 30 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.