Справа № 930/3087/23
Провадження № 22-ц/801/574/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Алєксєєнко В. М.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 рокуСправа № 930/3087/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя доповідач),

суддів Оніщука В. В., Рибчинського В. П.,

розглянув у порядку письмового провадження справу № 930/3087/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 9.01.2024 року, ухвалене у складі судді Алєксєєнко В. М. в приміщенні суду в м. Немирів,

в с т а н о в и в :

10.11.2023 року ОСОБА_1 звернулась у суд з позовом у якому просила змінити спосіб стягнення аліментів за рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 14.06.2019 року по справі № 140/1220/19 про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2500 грн щомісячно, визначивши їх подальше стягнення у розмірі частки від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Підставами позову зазначає: 1. сплив значного проміжку часу, за який на законодавчому порядку значно збільшився щомісячний прожитковий мінімум для дітей та мінімальний розмір аліментів на їх утримання, 2. у зв`язку з встановленням доньці групи інвалідності, змінилися і потреби дитини та витратна частина на її виховання, утримання, розвиток та лікування.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 9.01.2024 року позов задоволено частково.

Змінено спосіб стягнення аліментів за рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 14.06.2019 року по справі № 140/1220/19 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2500 гривень щомісячно, та в подальшому ухвалено стягувати аліменти у розмірі 1/4 частки усіх видів заробітків (доходів) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 гривень.

В решті вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить змінити рішення суду та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі частки усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що до спірних правовідносин підлягає застосування положення статті 185 СК України про стягнення додаткових витрат, пов`язаних з реабілітацією дитини-інваліда. Стан здоров`я дитини (пункт 1 частини першої статті 182 СК України) належить до обставин, які підлягають врахуванню судом при визначенні розміру аліментів на утримання дитини. Зміна цієї обставини, зокрема істотне погіршення стану здоров`я дитини після стягнення аліментів може бути підставою для зміни раніше визначеного розміру аліментів. Судом першої інстанції не враховано, що позивачем на підтвердження позовних вимог надано докази про те, що стан здоров`я дитини істотно погіршився (постанова ВС від 23.11.2022 року по справі № 128/2206/21), а також вимоги статті 273 ЦПК України.

14.02.2024 року до Вінницького апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_2 , в якому, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 9.01.2024 року у справі з ціною позову 98090,46 грн, що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (302800 грн).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

У справі встановлено наступні обставини.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.10.2015 року.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у сторін народилась дочка ОСОБА_3 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 19.05.2016 року, видане Немирівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області /а. с. 10/.

14.12.2018 року , рішенням Немирівського районного суду Вінницької області справа № 140/2841/18 шлюб між сторонами розірвано /а. с. 7/.

8.11.2018 року рішенням Немирівського районного суду Вінницької області справа № 140/2324/18 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 в розмірі 1500 грн, щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 11.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття /а.с. 8/.

14.06.2019 року рішенням Немирівського районного суду Вінницької області справа № 140/1220/19 збільшено розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із 1500 гривень щомісячно до 2500 грн. щомісячно, але не менше чим 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття /а. с. 8-9/.

Відповідно до довідки Немирівської міської ради від 24.10.2023 року № 7992 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 . Склад сім`ї дочка ОСОБА_3 /а. с. 11/.

На аркуші справи 12 знаходиться медичний висновок КП «Немирівський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» про дитину-інваліда № 570 від 29.12.2021 року, відповідно до якого ОСОБА_3 встановлено захворювання F.84.0.

Відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії КНП «ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка ВОР», протокол № 1 від 8.01.2020 року ОСОБА_3 встановлено діагноз F.84.00 та зазначено, що вона підлягає оформленню на державну соціальну допомогу строком до 18 років /а. с. 13/.

Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда № 5 від 8.01.2020 року, ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства. Інвалідність встановлена у 2019 році /а. с. 14/.

Відповідно до висновку лікарсько-консультативної комісії КНП «ВОКПЛ ім. акад. О. І. Ющенка ВОР», протокол № 94 від 21.12.2021 року ОСОБА_3 встановлений діагноз F 84.0, та згідно наказу ДОЗ КОДА № 895 від 8.08.2013 року п. 1.6 та 2.7 підлягає оформленню на категорію підгрупи "А" на 2 роки /а с. 16/.

На аркуші справи 17 знаходиться направлення Державної установи «Інституту педіатрії, акушерства і гінекології ім. акад. О. М. Лук`янової НАМН України» від 17.03.2023 року про направлення ОСОБА_4 до КНП «КМПНД1» (м. Немирів).

Відповідно до медичного висновку № 36 про дитину інваліда КП «Немирівський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 19.12.2023 року, відповідно до якого ОСОБА_3 встановлено захворювання F.84.0., F.80.1 /а. с. 44/;

Відповідно до індивідуальної програми реабілітації інваліда № 673 від 12.12.2023 року, ОСОБА_3 є інвалідом з дитинства. Діагноз та код МКХ-10: F.84.0 дитячий аутизм, супутні захворювання (код МКХ-10): F.80.1 розлад експресивної мови. СНИ важкого ступеня /а. с. 45/.

На аркушах справи 30-32 знаходяться відомості Пенсійного фонду України форма ОК-5 щодо суми заробітної плати ОСОБА_2 з 2012 року по 2023 рік, згідно яких з серпня 2023 року відомості про доходи відповідача відсутні.

На аркушах справи 33-39 знаходяться квитанції про перерахування відповідачем коштів позивачу на доньку (суми : 1000 (8.01.2023 року); 30000 (20.03.2023 року); 1500 (12.04.2023 року); 3000 (8.05.2023 року), 3500 (25.08.2023 року); 2000 (8.11.2023 року); 2000 (7.12.2023 року)).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що обґрунтовуючи свої вимоги про стягнення із відповідача 1/2 частини всіх доходів, позивачка посилається на те, що спільна донька сторін є інвалідом та її реабілітація потребує додаткових коштів, однак такі витрати не входять до складу аліментів та не можуть покриватися за рахунок стягнення із відповідача половини усіх доходів, а є додатковими витратами в розумінні статті 185 СК України та можуть бути стягненні за відповідним рішенням суду на підставі документально підтверджених додаткових витрат.

Суд, враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, матеріальне становище сторін, дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів на неповнолітньою дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідно віку.

Висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позову ґрунтується на повному з`ясуванні обставин справи, зроблений за правильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

За своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 фактичними його підставами зазначала: 1. збільшення щомісячного прожиткового мінімуму для дітей та мінімальний розмір аліментів на їх утримання; 2. зміну потреб дитини у зв`язку зі станом її здоров`я, отриманням нею групи інвалідності та збільшенням у зв`язку з цим витратної частини на виховання, утримання, розвиток та лікування їх спільної з відповідачем дитини. Даний діагноз та інвалідність доньки було встановлено після призначення аліментів та дана обставина не була врахована при ухваленні рішення по справі № 140/1220/19.

Таким чином, виходячи зі змісту позовної заяви позивачка просила змінити як спосіб стягуваних аліментів - з твердої грошової суми на частку від доходу відповідача, так і розмір аліментів з 2500 грн , але не менше 50 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку на частку від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку.

Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 181 СК України спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов, правомірно виходив з того, що зміна способу стягнення присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

Враховуючи, що позивач наділений правом самостійно визначати способи захисту своїх інтересів, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення присуджених аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу відповідача.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Визначаючи розмір присуджених аліментів, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт зміни матеріального стану сторін чи погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, а хвороба дитини ОСОБА_3 , може бути підставою для стягнення додаткових витрат, а не збільшення розміру аліментів, і тому враховуючи, рівність обов`язку обох батьків щодо утримання дитини та часткове визнання відповідачем позовних вимог, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнув аліменти у розмірі частини доходу відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка неодноразово зверталася до суду з позовами про стягнення аліментів та про збільшення розміру аліментів.

Рішенням суду від 14.06.2019 року, з урахуванням стану здоров`я дитини ОСОБА_3 та значних інфляційних процесів в Україні, значного підвищення вартості життя та потреб для лікування дитини було збільшено розмір аліментів, що стягувалися з ОСОБА_2 на користь позивачки із 1500 грн, щомісячно до 2500 грн, щомісячно, але не менше чим 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Отже, на час звернення до суду з позовом, що розглядається, ОСОБА_1 мала право на отримання аліментів у розмірі 2500 грн, оскільки дана сума була вищою ніж 50 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку (1416 грн 50 коп.)

З довідки пенсійного фонду України, наданої відповідачем за період з 2012 року по 2023 рік, вбачається, що з серпня 2023 року сума заробітку для нарахування пенсії відповідачу відсутня. Останнім страхувальником (роботодавцем) зазначено військову частину НОМЕР_2 . / а.с. 30-32/

Позивач не спростувала доводів відповідача про відсутність у нього постійного місця роботи та регулярного доходу, а тому при встановленні тієї обставини, чи буде новий розмір аліментів відповідати інтересам дитини, колегією суддів враховуються вимоги ст. 195 СК України, яка визначає, що у випадку якщо батько не працює, аліменти нараховуються з середньої заробітної плати за місцем його проживання.

Враховуючи, що 1/2 частки аліментів (яку просить стягнути позивачка), яка визначається виходячи з розміру середньої заробітної плати у Вінницькій області (6277,5 грн), перевищує як і раніше визначений розмір аліментів (2500 грн), так і 50 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку (1598 грн), колегія суддів приходить висновку про наявність у справі вимог про збільшення розміру аліментів.

Колегія суддів погоджується з доводами апелянта стосовно того, що погіршення стану здоров`я дитини може бути підставою для зміни раніше визначеного судом розміру аліментів на її утримання, однак доведенню у цьому випадку підлягає також і той факт, що у внаслідок такого погіршення здоров`я, раніше визначений розмір аліментів не забезпечує гармонійного розвитку дитини.

Посилання апелянта на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 23.11.2022 року у справі №128/2206/21 є недоцільними, з урахуванням різних обставин справ.

На відміну від справи, що переглядається, у справі № 128/2206/21, хвороба дитини була підставою для первісного збільшення розміру аліментів, тоді як у справі за позовом ОСОБА_1 дана обставина вже була підставою для збільшення розміру аліментів.

Наявність у доньки ОСОБА_5 хвороби, а також витрачання на її лікування коштів було предметом судового розгляду та підставою для збільшення аліментів при розгляді 14.06.2019 року Немирівським районним судом справи № 140/1220/19.

Обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а також не підлягають повторному розгляду, з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав (ст. ст. 82, 255 ЦПК України).

Принципи верховенства права та юридичної визначеності (правової певності) вимагають поваги до остаточного рішення суду.

Отже, враховуючи, що хвороба дитини, а також понесення позивачкою витрат на її лікування до 14.06.2019 року вже було предметом спору, позивачу слід довести, що зазначені нею обставини у даній справі не були предметом попереднього розгляду, а також довести факт погіршення здоров`я дитини, а також те, що у наслідок його погіршення, раніше визначеного розміру аліментів не достатньо.

Доказами, що свідчать про наявність підстав для збільшення розміру аліментів, позивачка вказала та надала: медичні висновки про дитину-інваліда віком до 18 років від 29.12.2021 року та від 19.12.2023 року; висновки ЛКК від 08.01.2020 року та від 21.12.2021 року ОСОБА_3 ; індивідуальна програма реабілітації інваліда № 5 від 08.01.2020 року та № 673 від 12.12.2023 року ОСОБА_3 ; копію посвідчення про призначення державної соціальної допомоги дітям з інвалідністю ОСОБА_3 підгрупа «А» з 31.01.2020 року до 13.05.34 р; з 29.12.2021 року до 20.12.2023 року.

Дані докази не були предметом дослідження у справі № 140/1220/19, оскільки виникли після ухвалення рішення від 14.06.2019 року, а отже підлягають дослідженню та оцінці судом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні» дитина з інвалідністю особа до досягнення нею повноліття (віком до 18 років) зі стійким обмеженням життєдіяльності, якій у порядку, визначеному законодавством, встановлено інвалідність.

Закон України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю» відповідно до Конституції України гарантує особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю право на матеріальне забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України та їх соціальну захищеність шляхом встановлення державної соціальної допомоги на рівні прожиткового мінімуму.

Оцінюючи надані позивачкою докази медичного характеру, колегія судів приходить висновку, що вони доводять факт наявності у доньки ОСОБА_5 права на одержання державної соціальної допомоги на дітей інвалідів та факт призначення дитині такої допомоги, однак не доводять тієї обставини, що ОСОБА_1 були понесені витрати на лікування та реабілітацію дитини.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить висновку, що сам факт встановлення групи інвалідності дитині не свідчить про збільшення витрат на утримання дитини.

Крім того, з урахуванням положень Закону України «Про індексацію грошових коштів» та ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої індексація розміру аліментів, визначених у твердій грошовій сумі, поводиться, якщо інше не передбачено у виконавчому документі чи договорі між батьками про сплату аліментів на дитину, виконавцем у встановленому КМУ порядку, щороку, починаючи з другого року після визначення розміру аліментів, колегія суддів не вважає збільшення щомісячного прожиткового мінімуму для дітей та мінімальний розмір аліментів на дитину (яку позивач зазначає як підставу позову) підставою для збільшення розміру аліментів.

У свою чергу, зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України (постанова ВС від 20.06.2019 року у справі № 632/580/17 (провадження № 51сво18)).

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом.

Отже, колегія суддів приходить висновку, що позивачем не було доведено факту зміни її матеріального стану та погіршення здоров`я дитини, однак враховуючи вимоги ч. 1 ст. 82 ЦПК України, відповідно до яких обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягали частковому задоволенню, а саме в частині визнання їх відповідачем.

У свою чергу, позивачка не позбавлена права на захист інтересів дитини у спосіб визначений ст. 185 СК України.

За таких обставин суд першої інстанції зробив обгрунтований висновок про часткове задоволення позовних вимог.

Аргументи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскільки стан здоров`я дитини (пункт 1 частини першої статті 182 СК України) належить до обставин, які підлягають врахуванню судом при визначенні розміру аліментів на утримання дитини, а зміна цієї обставини, зокрема істотне погіршення стану здоров`я дитини після стягнення аліментів може бути підставою для зміни раніше визначеного розміру аліментів, апеляційний суд не вважає такими, що свідчать про неправильне вирішення справи судом першої інстанції, оскільки позивачем не було доведено факту істотного погіршення стану здоров`я дитини та збільшенням у зв`язку з цим фінансових затрат позивачки.

Саме позивач має довести розмір витрат на утримання дитини та можливість відповідача сплачувати аліменти у більшому розмірі. Позивачем даного факту не доведено.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції не враховано вимоги статті 273 ЦПК України апеляційний суд відхиляє, оскільки правовою підставою позову позивачем зазначено положення статті 192 СК України, а не норми статті 273 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частина друга статті 376 ЦПК України).

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Зі справи вбачається, що вона вирішена судом першої інстанції правильно, а тому відсутні правові підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, з якими погоджується також суд апеляційної інстанції.

Згідно з статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Щодо розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 9.01.2024 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя Л. О. Голота

Судді: В. В. Оніщук

В. П. Рибчинський