УХВАЛА

01 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 758/4906/15

провадження № 61-6511ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого

діє ОСОБА_2 , на рішення Подільського районного суду міста Києва від 25 березня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про поділ спільного майна подружжя, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_6 , про визнання шлюбного договору недійсним та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання шлюбного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3

про поділ спільного майна подружжя.

Позов обґрунтовано тим, що з 06 травня 2006 року він перебуває

в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .

Зазначав, що з 2005 року вони разом, як подружжя почали мешкати у будинку

АДРЕСА_1 .

На той момент будинок та земельна ділянка, на якій він розташований, перебував

у власності матері відповідача - ОСОБА_4 .

У період із 2005 року до 2008 року у будинку проводився капітальний ремонт,

у якому ОСОБА_1 брав, з його слів, участь спільно з ОСОБА_3 та її сестрою ОСОБА_6 .

14 червня 2010 року ОСОБА_4 ввела в експлуатацію добудовану частину будинку, а 16 березня 2011 року подарувала житловий будинок та земельну ділянку на користь дочок, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 у рівних долях.

29 квітня 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали шлюбний договір,

за умовами якого все належне сторонам майно, у тому числі набуте до шлюбу,

шляхом дарування та спадкування, є спільною власністю подружжя.

У подальшому, відносини між ними погіршилися, ОСОБА_1 звернувся

до ОСОБА_3 з вимогою щодо поділу майна подружжя, проте отримав відмову.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_1 просив в порядку поділу майна виділити йому у власність 1/4 житлового будинку, а також визнати за ним право власності на 1/4 земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 17 серпня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності

на 1/4 частини житлового будинку та земельної ділянки відповідно.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 січня 2016 року рішення Подільського районного суду міста Києва від 17 серпня 2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року рішення Подільського районного суду міста Києва від 17 серпня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва

від 21 січня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1

про визнання шлюбного договору недійсним.

Зазначала, що вказаний договір нею укладено під впливом тяжкої для неї обставини, на вкрай невигідних умовах, оскільки вона у той період була вагітна

і побоювалася, що ОСОБА_1 у випадку неукладення договору розірве з нею стосунки і майбутня дитина залишиться без батька.

Крім того, зазначила, що на підставі шлюбного договору неможливий перехід права власності на майно, право на яке підлягає державній реєстрації, а відтак

це є підставою для визнання його недійсним.

У травні 2015 року з аналогічних підстав третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, - ОСОБА_6 , пред`явила позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , про визнання шлюбного договору недійсним.

Зазначила, що вона є співвласником спірного будинку та земельної ділянки,

а майнові права на будинок та земельну ділянку не могли бути предметом шлюбного договору, оскільки право на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

Крім того, зазначила, що оскільки вона є співвласницею нерухомого майна,

то укладення договорів, предметом якого були спірні будинок та земельна ділянка, можливе лише після виділу в натурі або встановлення порядку користування будинком та ділянкою.

Оскільки шлюбний договір порушує її права як співвласниці, ОСОБА_6 просила визнати його недійсним.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 25 березня 2021 року

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи: ОСОБА_4 , про поділ спільного майна подружжя відмовлено. У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи: ОСОБА_6 ,

про визнання шлюбного договору недійсним відмовлено. У задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, -

ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання шлюбного договору недійсним відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 03 серпня 2021 року рішення Подільського районного суду міста Києва від 25 березня 2021 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , за участю третьої особи: ОСОБА_6 , про визнання шлюбного договору недійсним змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постановою Верховного Суду від 24 листопада 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, постанову Київського апеляційного суду від 03 серпня 2021 року залишено без змін.

ОСОБА_1 також оскаржив рішення Подільського районного суду м. Києва

від 25 березня 2021 року в частині відмови у задоволенні його позову

до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про поділ спільного майна подружжя.

Постановою Київського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року рішення Подільського районного суду міста Києва від 25 березня 2021 року в оскаржуваній частині залишено без змін.

У травні 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , засобами поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою

на рішення Подільського районного суду міста Києва від 25 березня 2021 року

та постанову Київського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року у цій справі.

Ухвалою Верховного Суду від 22 травня 2024 року касаційну скаргу залишено

без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків, зокрема запропоновано направити на адресу суду докази на підтвердження дати отримання копії оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції та докази сплати судового збору за подачу касаційної скарги.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 22 травня 2024 року представник заявника направив на адресу Верховного Суду матеріали на усунення недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 12 червня 2024 року продовжено ОСОБА_1 ,

в інтересах якого діє ОСОБА_2 , строк для усунення недоліків, вказаних

в ухвалі Верховного Суду від 22 травня 2024 року.

На виконання вимог ухвал Верховного Суду від 22 травня 2024 року

та від 12 червня 2024 року представник заявника направив на адресу Верховного Суду матеріали на усунення недоліків касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 12 серпня 2024 року поновлено заявнику строк

на оскарження рішення Подільського районного суду міста Києва від 25 березня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 19 вересня 2023 року, продовжено строк для усунення недоліків.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 12 серпня 2024 року представником заявника надіслано на адресу суду матеріали на усунення недоліків.

Таким чином недоліки касаційної скарги представником заявника усунуто.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.

У касаційній скарзі представник заявника посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема зазначає, що суд апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 04 квітня 2018 року у справі № 752/22220/16 (провадження

№ 61-5433св18), від 30 січня 2018 року у справі № 756/7489/15 (провадження

№ 61-1744св18), від 13 березня 2019 року у справі № 457/74/16 (провадження

№ 61-11825св18) та у постанові Верховного Суду України від 28 січня 2015 року

у справі № 6-230цс14.

З урахуванням наведеного касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції

в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу. У разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Керуючись статтями 389, 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відкрити касаційне провадження у цій справі.

Витребувати з Подільського районного суду міста Києва цивільну справу

№ 758/4906/15 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про поділ спільного майна подружжя, за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_6 ,

про визнання шлюбного договору недійсним та за позовом третьої особи,

яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_6

до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання шлюбного договору недійсним.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська