ПОСТАНОВА

Іменем України

08 серпня 2024 року м. Кропивницький

справа № 390/1337/23

провадження № 22-ц/4809/953/24

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Дуковський О.Л., Єгорова С.М.,

за участю секретаря судового засідання Зубіцької Н. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач Державне підприємство «Східний гірничо-збагачувальний комбінат»,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за апеляційною скаргою Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 березня 2024 року (суддя Квітка О.О.).

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», в якому просить стягнути на його користь з ДП «СхідГЗК»:

- 121 424,65 грн - сума невиплаченої заробітної;

- 105 315,43 грн - сума компенсації виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів;

- судові витрати у справі 3000 грн за надання правової допомоги.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що звільнений з ДП «СхідГЗК» на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України 09 вересня 2022 року.

При звільнені відповідачем не виконані вимоги законодавства про повний розрахунок, а саме, не виплачено нараховану заробітну плату за період з травня 2022 по 09.09.2022 в сумі 121424,65 грн.

Так як підприємство не здійснило повний розрахунок при звільненні, на підставі ст.117 КЗпП просить стягнути на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за шість місяців, який складає 105 315,43 грн.

Відзив на позовну заяву

27 вересня 2023 року відповідач надав відзив на позовну заяву, яким просить відмовити в задоволенні позову.

Вказує, що на час звільнення позивача, дійсно ДП «СхідГЗК» через скрутне становище заборгувало заробітну плату в сумі 121424,65 грн, про що надані відповідні довідки.

Не погоджується з розрахунком компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки він є не співмірним із сумою боргу.

Рішення суду

Рішенням Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26.03.2024 позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення заборгованості із виплати заробітної плати, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 119 070,98 грн; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 105 315, 43 грн та понесені судові витрати.

Суд дійшов висновку, що заробітна плата, компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога та належні до сплати працівникові суми, мають бути виплачені у день його звільнення, що не здійснено відповідачем, відтак заборговані суми та компенсація за несвоєчасність розрахунку мають бути стягнуті у судовому порядку.

Апеляційна скарга

Не погоджуючись з судовим рішенням представник відповідача подав апеляційну скаргу, якою просить рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 березня 2024 року скасувати в частині вирішення вимог про стягнення вихідної допомоги та змінити розмір середнього заробітку за затримку розрахунку.

В обґрунтування скарги вказує, що вихідна допомога не є складовою розрахункових сум, не входить в структуру заробітної плати, про таку виплату позивач не вказував у позові, визначивши загальну суму боргу.

Стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку не відповідає критеріям, на які звертає увагу Верховний Суд, таке стягнення не є співмірним сумі заборгованості.

Апелянт у скарзі вказав, мовою оригіналу: «суд першої інстанції не повно та об`єктивно здійснив апеляційний перегляд рішення суду та не мотивував всі підняті питання апеляційної скарги».

Рух справи

Ухвалою суду від 27 травня 2024 року відкрито провадження у даній справі; встановлено строк для подачі відзиву.

30 травня 2024 року закінчено підготовчі дії, справу призначено до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 08 серпня 2024 року, про що постановлено відповідну ухвалу.

Учасників справи належним чином повідомлено про дату, час та місце апеляційного розгляду справи (а.с.135-136).

На підставі розпорядження керівника апарату апеляційного суду від 07 серпня 2024 року № 142 здійснено повторний автоматизований розподіл даної справи між суддями, за результатами якого члена колегії з розгляду даної справи суддю Голованя А.М. замінено суддею Єгоровою С.М.

Позиція та участь учасників справи в суді апеляційної інстанції

31 липня 2024 року від представника скаржника надійшло клопотання про розгляд справи без його участі (а.с.137).

08 серпня 2024 року в судовому засіданні позивач заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступного.

Обставини справи

Судом встановлено, що у період з 25.01.2007 по 09.09.2022 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ДП «СхідГЗК». 09.09.2022 звільнений на підставі п.2 ст. 40 КЗпП у зв`язку із виявленою невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню цієї роботи, що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с.6-7).

З довідки про доходи ДП «СхідГЗК» без дати та вихідного номеру вбачається, що заборгованість з виплати заробітної плати ОСОБА_1 за період з травня по вересень 2022 року складає 121424,65 грн (а.с. 9).

Згідно із довідкою ДП «СхідГЗК» від 25.10.2022 № 228 середньомісячний заробіток ОСОБА_1 за останні 6 місяців складає 17 552, 58 грн (а.с. 8).

Відповідно до довідки № 34 від 15.03.2024 заборгованість по заробітній платі ОСОБА_1 станом на 14.03.2024 складає 119070, 98 грн, з яких заробітна плата за травень - вересень 2022 року, компенсація за невикористану відпустку (107 к.д.) 48895, 36 грн та вихідна допомога - 15645, 29 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Спір між сторонами виник за наслідком трудових відносин, не здійсненням роботодавцем розрухунку зі звільненим працівником. Позивач заявив до стягнення заборговані розрахункові суми при звільненні, а також компенсацію передбачену ст.117 КЗпП.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «СхідГЗК» про стягнення заборгованості із заробітної плати не оскаржується, суд згідно зі статтею 367 ЦПК Українив цій частині рішення не переглядає.

Колегія суддів зазначає наступне.

Європейською конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України задекларовано, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно із частиною першою статті 15, частиною першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації негативних наслідків (втрат), що виникли в результаті порушенного права.

Відповідно до частини першої статті 21 КЗпп України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

В порядку частини першої статті 47 КЗпп України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 94 КЗпп України заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

ОСОБА_1 звільнився з підприємства відповідача ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» 09 вересня 2022 року. При звільненні підприємство не виплатило заборговану заробітну плату в сумі 54 530,33 грн за період з травня 2022 року по вересень 2022 року, виходячи з довідки № 34 від 15 березня 2024 року (а.с.79). При вирішенні спору суд, стягуючи борг в розмірі 119070 грн, включив у вказану суму компенсацію за невикористану відпустку 48 895,36 грн та вихідну допомогу 15 645,29 грн, борг визнав відповідач, про що виходить з попередньо вказаної довідки.

Межі апеляційної скарги не містять заперечення на судове рішення в частині вирішення вимоги щодо заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку, тому в порядку ст. 367 ЦПК такі вимоги не є предметом перегляду.

Відповідач не погоджується зі стягненням вихідної допомоги, вважаючи що така допомога не є складовою розрахункових сум, на неї позивач окремо не вказував у позові, підприємство не в змозі здійснити виплату через фінансовий стан. Розмір вихідної допомоги не заперечується.

На такий довід оскарження, колегія суддів вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 КЗпП, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, пункті 6 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Відтак, всі суми (заробітна плата, компенсація за несвоєчасну виплату заробітної плати, компенсація за невикористану відпустку, вихідна допомога), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення.

Приймаючи до уваги вищевказану норму КЗпП, за якою вихідна допомога є складовою розрахункових сум, що мають бути виплачені при звільненні, суд першої інстанції абсолютно правильно вирішив спір, стягнувши 15 645,29 грн (сума включена в загальне стягнення) на користь звільненого працівника.

Твердження апелянта, що вихідна допомога не входить до фонду оплати праці, тому у задоволенні позовних вимог в частині її стягнення необхідно відмовити, є хибними, такими що не відповідають положенням законодавства.

Так, ст. 2 Закону України «Про оплату праці» структуру заробітної плати визначено наступним чином: основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

У рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі № 1-13/2013 Конституційний Суд України зазначив, що поняття «заробітна плата» й «оплата праці», які використані у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків (абзац третій пункту 2.1 мотивувальної частини). Крім того, Конституційний Суд України у тому ж рішенні дійшов висновку, що під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у частині другій статті 233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, установлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат (абзац восьмий пункту 2.1 мотивувальної частини).

Згідно правового висновку постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).

За вищевикладеного, відсутні підстави для скасування судового рішення в частині стягнення вихідної допомоги на користь ОСОБА_1 у розмірі 15 645,29 грн, що є складовою загального розміру стягнення розрахункових сум звільненому працівникові в сумі - 119070,98 грн.

Щодо оскарження середнього заробітку за затримку розрахунку, який не заперечується відповідачем щодо стягнення, але не погоджується з визначеним розміром, вказуючи на непропорційність, тощо.

Так, відповідно до статті 116 КЗпп України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, здійснюються в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у будь-якому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За статтею 117 КЗпп України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Верховний Суд у постанові 25 січня 2023 року у справі № 757/37241/20-ц (провадження № 61-15667св21) зазначав, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпп України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпп України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, факт проведення з ним остаточного розрахунку та встановлення вини.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпп України, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців (у разі часткового задоволення вимог працівника).

Отже, стягнення з роботодавця (власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу) за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними у передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 рок у справі № 755/12623/19, провадження № 14-47цс21).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За змістом п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до п.5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з п.8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Отже, середній заробіток за весь час затримки розрахунку визначається відповідно до Порядку шляхом множення суми середньоденної заробітної плати працівника на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

За змістом довідки Інгульської шахти ДП «СхідГЗК» про заробітну плату позивача (а.с.9), що не заперечувалось сторонами, зарплата ОСОБА_1 за два місяці, що передували звільненню становить: серпень 19 349,35 грн; липень 13 271,80 грн; період визначений ст.117 КЗпП складає 129 дні, так як робочі дні з жовтня 2022 року по березень (включно) 2023 року 129 днів; відтак компенсація становитиме 95 639,28 грн, 129х741,39 (32 621,15 зарплата за два місяці:44(робочі дні). Саме вказана сума підлягає стягненню, враховуючи вимоги скарги про непогодження з визначенням розрахунку, який є непропорційним розміру зарплати. Колегія суддів звертає увагу, що закон обумовлює застосування ст. 117 КЗпП, не відокремлюючи застосування даної норми тільки при наявності боргу по зарплаті, а також при наявності боргу будь-якої складової розрахункових сум. Підприємство заборгувало звільненому працівникові 119 070,98 грн, виплата середнього заробітку за затримку розрахунку за шість місяців становить 95 639,28 грн, що не перевищує розмір основного стягнення, який включає зарплату, вихідну допомогу, компенсація за невикористану відпустку.

Суд, з огляду на компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, не знаходить підстав для зменшення розміру відшкодування, про які зазначено в апеляційній скарзі, передбаченого статтею 117 КЗпп України, враховуючи характер правовідносин, тривалість боргу, розмір заборгованості.

Суд першої інстанції стягнув 105 315,98 грн компенсації, вирахувавши стягнення виходячи з середньомісячної заробітної плати, всупереч Постанови Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», тому апеляційний суд навівши відповідний розрахунок до вказаної норми права, в порядку ст. 374 ЦПК змінює судове рішення у вказаній частині.

Щодо строків, передбачених ст. 233 КЗпП колегія суддів зазначає, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою

запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), вищевказані строки звернення до суду у трудових спорах продовжуються на строк дії такого карантину. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року. Звернення до суду відбулося 24.07.2023 року, тобто в межах визначених Законом. Більш того, Верховний Суд звертає увагу, що обізнаність працівника по порушене право збігається з отриманням інформації про розрахунок, вірніше про нездійснення повних виплат, наявність боргу.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, ст. 367 ЦПК. Колегія суддів при перегляді справи прийняла до уваги, фактичне визнання позову щодо основного боргу, межі та підстави/обґрунтування оскарження, сутність спірних правовідносин. За положеннями ст. 12 цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Виходячи з вищенаведеного, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ДП «Схід ГЗК» підлягає частковому задоволенню, рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградського області від 26 березня 2024 року підлягає зміні в частині визначеного судом розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з ДП «Схід ГЗК» на користь ОСОБА_1 шляхом його зменшення з 105 315 грн до 95 639,28 грн.

Судові витрати

Доводи апеляційної скарги не містять обґрунтованих заперечень щодо вирішення судових витрат.

Однак, відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, рішення суду в частині розподілу судових витрат підлягає зміні.

Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Прожитковий мінімум для працездатних осіб встановлений у розмірі 2684,00 грн з 1 січня 2023 року.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16, провадження № 12-301гс18, від 08 лютого 2022 року у справі № 755/12623/19, провадження № 14-47цс21, сформульовано висновок, що пільга щодо сплати судового збору згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до якої від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі, не поширюється на вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні під час розгляду таких справ в усіх судових інстанціях.

Таким чином, при зверненні до суду з позовом ОСОБА_1 був звільнений за подання до суду позовної вимоги про стягнення заборгованості із заробітної плати, проте, не був звільнений за подання до суду позовної вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

За таких обставин, обґрунтованими є зміна судового збору при вирішенні вказаної вимоги.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України у разі, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

У порядку розподілу судових витрат з ДП «СхідГЗК» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви в розмірі 2 147,15 грн.

За подання апеляційної скарги в порядку розподілу судових витрат пропорційно задоволеним вимогам зОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 145,07 грн.

Загальний висновок

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 березня 2024 року в частині стягнення з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та розподілу судового збору, змінити.

Стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 95 639,28 грн.

В іншій частині рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 26 березня 2024 року залишити без змін.

Стягнути з Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» в державний бюджет витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви в розмірі 2 147,15 грн

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 145,07 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О.Л.Дуковський

С.М. Єгорова