р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 495/8353/21

№ провадження 2/495/1164/2024

10 квітня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Красовській А.О.

за участю:

представників позивача Шабівської СР ОСОБА_1 , адвоката Шараг О.В.

представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Болдузєвої І.І.

розглянувши у відкритому судовому в режимі відеоконференції

цивільну справу № 495/8353/21

за позовною заявою Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району

до ОСОБА_2 , Державного реєстратора Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Роздобудько Юлії Сергіївни

про скасування реєстрації права власності та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом приведення до попереднього стану об`єкта нерухомості

та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2

до Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області

про зобов`язання присвоїти адреси об`єктам нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В :

06.10.2021 року Шабівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області (далі по тексту позивач) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по тексту відповідач-1),Державного реєстратора Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Роздобудько Юлії Сергіївни (далі по тексту відповідач-2) скасування реєстрації права власності та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом приведення до попереднього стану об`єкта нерухомості (т.1 а.с.1-11).

03.07.2023 року ОСОБА_2 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із зустрічною позовною заявою до Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про зобов`язання присвоїти адреси об`єктам нерухомого майна (т.2 а.с.57-60).

Ухвалою Білгород-Дністровського району Одеської області від 18.07.2023 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про зобов`язання присвоїти адреси об`єктам нерухомого майна об`єднано в одне провадження з первісним позовом Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району до ОСОБА_2 , Державного реєстратора Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Роздобудько Юлії Сергіївни про скасування реєстрації права власності та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом приведення до попереднього стану об`єкта нерухомості.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.12.2023 року, у зв`язку з тривалою відпусткою судді Шевчук Ю.В., цивільна справа № 495/8353/21 за позовною заявою Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району до ОСОБА_2 , Державного реєстратора Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Роздобудько Юлії Сергіївни про скасування реєстрації права власності та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом приведення до попереднього стану об`єкта нерухомості та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про зобов`язання присвоїти адреси об`єктам нерухомого майна, передана на розгляд судді Мишка В.В. (т.2 а.с.127).

Ухвалою Білгород-Дністровського району Одеської області від 15.12.2023 року цивільну справу № 495/8353/21 за позовною заявою Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району до ОСОБА_2 , Державного реєстратора Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Роздобудько Юлії Сергіївни про скасування реєстрації права власності та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом приведення до попереднього стану об`єкта нерухомості та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про зобов`язання присвоїти адреси об`єктам нерухомого майна, прийнято до свого провадження (т.2 а.с.128-129).

Так, позивач - Шабівська СР за первісною позовною заявою просить суд:

- скасувати рішення державного реєстратора Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Роздобудько Юлії Сергіївни, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 14.06.2021 року, відомості внесені до реєстру 17.06.2021 року, індексний номер рішення 58805423) відносно об`єкта нерухомого майна: реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №208, господарська будівля гаражу, загальною площею 28,6 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 , та припинити право власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на об`єкт нерухомого майна: реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №208, з закриттям розділу;

- скасувати рішення державного реєстратора Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Роздобудько Юлії Сергіївни, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) від 14.06.2021 року, відомості внесені до реєстру 17.06.2021 року, індексний номер рішення 58805779) відносно об`єкта нерухомого майна: реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №208, господарська будівля гаражу, загальною площею 22,5 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 та припинити право власності ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на об`єкт нерухомого майна: реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна №208, з закриттям розділу;

- зобов`язати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ), звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 0,01 га, яка належить Шабівській сільській раді Білгород-Дністровського району, шляхом знесения нерухомого майна за власний рахунок, а саме господарських будівель гаражів, які згідно витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №262038055, №262035459 розташовані за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги за первісною позовною заявою обґрунтовані тим, що відповідач- ОСОБА_2 немає законних підстав користуватися спірною земельною ділянкою орієнтовною площею 0,01 га, а господарські (присадибні) будівлі гаражі, побудовані на земельній ділянці із самочинним будівництвом підлягають знесенню, запис про реєстрацію права власності скасуванню з одночасним припинення права власності та закриттям розділу. ОСОБА_2 не виділялась у користування земельна ділянка, адреса, яка значиться для зареєстрованих об`єктів нерухомості не присвоювалась та в цілому здійснення будівництва господарських будівель гаражів на цій ділянці заборонено. У прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів. ОСОБА_2 самовільно зайняв земельну ділянку, яка знаходиться за межами населеного пункту та є власністю Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, відноситься до категорії земель водного фонду, чим порушив права та інтереси позивача.

Позивач ОСОБА_2 за зустрічною позовною заявою просить суд зобов`язати Шабівську сільську раду Білгород-Дністровського району Одеської області присвоїти об`єктам нерухомого майна, реєстраційний номер об`єктів № 208, № 208 звичайний тип адреси, який складатиметься з назви регіону, населенного пункту, назви вулиці та номера будинку, що відповідатиме його фактичному розташуванню в межах території с.Шабо Білгород-Дністровського району Одеської області.

Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою обгрунтовані тим, що вказані будівлі існують на протязі більш ніж 30 років та весь цей час ОСОБА_2 не переховувався від посадових осіб сільської ради, володів та користувався збудованим майном вільно та відкрито. Твердження позивача про необізнаність Шабівської сільської ради до 2021 року про існування гаражів, не надання на офіційному сайті Шабівської об`єднаної територіальної громади, ані офіційному сайті територіальної громади, ані будь-яким іншим чином відповідного положення про порядок присвоєння адрес відповідно до положень ст.26, 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до яких до делегованих повноважень виконавчого органу ради віднесено, зокрема: організація роботи, пов`язаної зі створенням і веденням містобудівного кадастру населених пунктів. Відсутність у будь-якій формі незгоди позивача з присвоєними гаражам адресами, посилання на нібито тимчасовий характер споруд, збудованих більше 30 років, все це свідчить про штучність позовних вимог та прагнення в будь-який спосіб позбавити ОСОБА_2 права мирно володіти та вільно користуватися власноруч збудованим нерухомим майном. Позивач постійно змінював навіть належність земельної ділянки, на якій розташовані гаражі, а саме6 у різних процесуальних документах земельна ділянка відноситься то до земель водного фонду, як зазначено в позовній заяві, то до земель рекреаційного розвитку с. Шабо, як зазначено у Доповідній записі від 23.09.22 № 47. Зазначив, що доводи позивача у даній справі зводяться до того, що позивач в будь-який спосіб намагається позбутися побудованих ОСОБА_2 гаражів не тільки не визнаючи факт їх побудови у 1991 році, а й намагається виправдати свою нібито необізнаність про існувания вказаних гаражів тим, що ОСОБА_2 не сповістив Шабівську сільську раду про їх побудову, незважаючи на те, що на той момент Шабівська сільська рада не існувала як юридична особа. Вважає, що належні ОСОБА_2 гаражі для зберігання рибальських човнів, побудовані до 05.08.1992 року, пов`язані з землею фундаментом, не належать до тимчасових споруд, розміщені на земельній ділянці, яка відноситься до земель садибної забудови, а відтак, побудовані без вчинення порушень ст. 61 Земельного кодексу України. За весь час розгляду справи позивачем не було надано до суду ні акту обстеження земельної ділянки, ні актів перевірки дотримання вимог земельного законодавства, який складено працівником відділу контролю за використання земель управління земельних відносин, коли саме було виявлено порушення земельного законодавства, графічних матеріалів, висновків землевпорядної чи будівельно-технічної експертизи, які вказували б на конкретну земельну ділянку на якій розташоване майно відповідача-1 та характеристики будівлі, яку позивач вимагає знести. Відповідно до положень ст.37 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, прийняття рішень про присвоєння, зміну, коригування, анулювання адрес об`єктів нерухомого майна. Так, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради затверджується Положення про Адресний реєстр відповідного населеного пункту. Натомість на офіційному веб-сайті Шабівської ОТГ не міститься затвердженого Рішення виконавчого органу Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, Положення про адресний реєстр с. Шабо Білгород-Дністровського району Одеської області. За таких обставин, ОСОБА_2 не мав навіть можливості звернутися до виконавчого органу позивача, оскільки самим позивачем не створено умов для присвоєння поштової адреси об`єктам нерухомого майна у зв`язку з тим, що не було затверджено Положення про адресний реєстр. Просив суд у задоволенні позовних вимог Шабівської сільської ради про скасування реєстрації права власності та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом приведення до попереднього стану об`єкта нерухомості відмовити в повному обсязі, а зустрічний позов ОСОБА_2 про зобов`язання присвоїти адреси об`єктам нерухомого майна задовольнити (т.2 а.с.57-60).

28.01.2022 року, від представника відповідача та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 адвоката Беренштейн І.О. до суду надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого із заявленими позовними вимогами ОСОБА_2 не погоджується, вважає їх не обгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, 13.07.2021 року ОСОБА_2 звернувся до позивача із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у приватну власність, орієнтованою площею 0,01 га, розташовану за адресами: АДРЕСА_1 та 34, для експлуатації та догляду за гідротехнічним, іншими водогосподарськими спорудами і каналами-код згідно КВЦПЗ 10.4, вид використання земельної ділянки для експлуатації та догляду та водогосподарськими спорудами, а саме за гаражами для зберігання човнів. Додатково зазначив, що за вказаними адресами не зареєстровано жодних інших об`єктів нерухомого майна. Потім, ОСОБА_2 уточнив подану раніше заяву та вказав код згідно КВЦПЗ 02.05., вид використання земельної ділянки для будівництва індивідуальних гаражів, оскільки відповідно до генерального плану розвитку рекреаційної зони АДРЕСА_3 , земельна ділянка на якій розташовані гаражі для зберігання човнів, належні ОСОБА_2 , знаходиться в зоні садибної забудови. Відповідач зазначив, що чинним законодавством не передбачено заборону на будівництво гаражів для зберігання човнів біля водойм, об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватися та мати відповідні під`їзні шляхи, якщо при цьому не порушується її режим. та відкрите вільне користувания вказаними гаражами на протязі більш ніж 30 років жодним чином відкрите встановлення у 1989 році гаражів для зберігання човнів не порушує режим прибережної зони та немає жодної законної підстави для того, щоб таке порушення виникло у 2021 році, тобто на час подання позовної заяви. Підставою для державної реєстрації стали технічні паспорти на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, видані ТОВ «БТІ ПІВДЕНЬ» 21.03.2021 року та довідки № 093559/0321 та № 093557/0321 від 23.03.2021 року, у яких міститься інформація, що гаражі побудовані до 05.08.1992 року не належать до самочинного будівництва та не підлягають вводу в експлуатацію. Крім цього, відповідач вказав, що позивач без жодних правових підстав зазначає у позові, що гаражі, які побудовано ним є самочинним будівництвом, оскільки право власності на вказане нерухоме майно є зареєстрованим, тобто визнаним державою у встановленому порядку (т.1 а.с.110-119).

07.09.2023 року, від представника позивача та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 адвоката Шараг О.В. до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, згідно із яким вона зазначила, що з врахуванням положень Інструкції, господарські (присадибні) будівлі допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо, які відносяться до основної будівлі, за винятком гаражів та паркінгів з машино-місцями (які не належать до господарських будівель: багатоповерхові, підземні, одноповерхові, блокові). Реєстрація (оформлення) права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року регулюється Законом України «Про державну ресстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно Листа Міністерства юстиції від 23.02.2016 щодо державної реєстрації, передбачі права власності на об`єкти нерухомого майна, збудованих до 05.08.1992 року, передбачено механізм набуття права власності за спрощеною процедурою державної реєстрації таких прав на індивідуальні (садибні) житлові будинки, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05.08.1992 року, що міститься в порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 року, № 1127. Так відновідно до положень пункту 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські

(присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі, заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення таких відомостей, як адреси об`єкта нерухомого майна. У разі коли індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по-господарського обліку, замість документів, передбачених цим пунктом, можуть бути подані документи, передбачені статтею 31 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Так, для проведення державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по-господарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із по-господарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність. Таким чином, для присвоєння спірним об`єктам нерухомості адрес, визначених у технічному паспорті, ОСОБА_2 повинен був звернутись до позивача із відповідною заявою, однак не виконав таких дій ( т.2 а.с.91-93).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14.02.2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі № 495/8353/21 за позовною заявою Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району до ОСОБА_2 , Державного реєстратора Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Роздобудько Юлії Сергіївни про скасування реєстрації права власності та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом приведення до попереднього стану об`єкта нерухомості та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про зобов`язання присвоїти адреси об`єктам нерухомого майна (т.2 а.с.163-164).

Представники позивача (відповідача за зустрічною позовною заявою) Шабівської СР адвокат Шараг О.В. у судовому засіданні зазначила, що підтримує в повному обсязі первісну позовну заяву та заперечує проти зустрічної позовної заяви, з підстав викладених у позовній заяві та у відзиві на зустрічну позовну заяву. Зазначила, що відповідач ОСОБА_2 звертався до Шабівської сільської ради щодо відведення йому земельної ділянки, але йому було відмовлено. Відповідач самовільно здійснив реєстрацію земельної ділянки на якій розташовані гаражі як самостійні фундаментальні споруди. Реєстрація гаражів відбулась на підставі надання юридичних адрес в АДРЕСА_1 , але він не отримував дозвіл на надання юридичних адрес для гаражів та вчинив незаконну реєстрацію, що не передбачено жодним нормативно-правовим актом. Крім того вказала, що гаражі розташовані в не дозвільному місці. Стосовно зустрічних позовних вимог зазначила, що ОСОБА_2 вчинив неправомірні дії, шляхом самостійного надання юридичних адрес самочинно щбудованим гаражам, що не передбачено жодним законом. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги залишити без задоволення.

Представники позивача (відповідача за зустрічною позовною заявою) Шабівської СР ОСОБА_1 у судовому засіданні зазначила, що підтримує в повному обсязі первісну позовну заяву та заперечує проти зустрічної позовної заяви, з підстав викладених у позовній заяві та у відзиві на зустрічну позовну заяву. Зазначила, що підтримує думку адвоката Шараг О.В., вказала, що відповідач ОСОБА_2 незаконно вчинив реєстрацію гаражів, які розташовані у забороненому місці та самостійно надав їм юридичну адресу, чим порушив права Шабівської сільської ради. Просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а зустрічні позовні вимоги залишити без задоволення.

Представник відповідача(позивача за зустрічною позовною заявою) ОСОБА_2 адвокат Болдузєва І.І. у судовому засіданні пояснила, що не згодна з обставинами, викладеними в позовній заяві та просила відмовити у задоволенні первісного позову у повному обсязі, з підстав, викладених у відзиві на позовну зяву. Зустрічну позовну заяву просила задовольнити у повному обсязі, зазначила, що ОСОБА_2 не мав можливості звернутися до викокому Шабівської СР, оскільки позивачем не створено умов для присвоєння поштової адреси об`єктам нерухомого майна, у зв`язок з тим, що не було затверджено положення про адресний реєстр. Крім цього, зазначила, що відкрите встановлення у 1989 році гаражів для зберігання човнів не порушує режим прибережної зони та немає жодної законної підстави для того, щоб таке порушення виникло у 2021 році, тобто на час подання позовної заяви.

Відповідач-2 - Державний реєстратор Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Роздобудько Ю.С. у судове засідання не зявилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі (т.2 а.с.157).

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, вислухавши представників позивача (відповідача за зустрічною позовною заявою) та представника відповідача (позивача за зустрічною позовною заявою), дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як вбачається з матеріалів справи, за твердженням позивача, ОСОБА_2 немає законних підстав користуватися спірною земельною ділянкою орієнтовною площею 0,01 га, а господарські (присадибні) будівлі гаражі, побудовані на земельній ділянці є самочинним будівництвом та підлягають знесенню, а запис про реєстрацію права власності - скасуванню з одночасним припинення права власності та закриттям розділу.

Позивач зазначив, що ОСОБА_2 не виділялась у користування земельна ділянка, про яку він повідомляє, адреса, яка значиться для зареєстрованих об`єктів нерухомості не присвоювалась, та в цілому здійснення будівництва господарських будівель гаражів на цій ділянці заборонено відповідно до п.2 ст.61 Земельного кодексу України. ОСОБА_2 самовільно зайняв земельну ділянку, яка знаходиться за межами населеного пункту та є власністю Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, відноситься до категорії земель водного фонду.

Згідно із витягом №262035459 від 17.06.2021 року та витягом №262038055 від 17.06.2021 року, рішенням державного реєстратора Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Роздобудько Ю.С., індексний номер 58805423 від 17.06.2021 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, було зареєстровано право власності на господарську будівлю гаражу (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 208), загальною площею 28,6 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 та на господарську будівлю гаражу (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 208), загальною площею 22.5 кв. м., за адресою: АДРЕСА_1 , на ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ). Згідно вказаних витягів, підставою для державної реєстрації були технічні паспорти на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, серія та номер б/н, видані ТОВ «БТІ Південь» 23.03.2021 року та довідки: серія та номер 093559/0321, 093557/0321 від 23.03.2021 року, видані ТОВ «БТІ Південь». При цьому у вказаних довідках міститься інформація, що господарські будівлі гаражу побудовані до 05.08.1992 року та не належать до самочинного будівництва, не підлягають вводу в експлуатацію.

Відповідно до ст.17 розділу 1 Інструкції про порядок проведення інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24 травня 2001 року № 127 (у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2018 року № 186), складовими частинами технічного паспорта на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами (додаток 7) є: 1) схема розташування будівель та споруд; 2) експлікація до схеми розташування будівель та споруд; 3) план громадського будинку; 4) експлікація приміщень громадського будинку; 5) характеристика громадського будинку з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами.

Як значиться у технічних паспортах на спірні об`єкти нерухомості, їх складено на - господарську будівлю гаражу.

Частиною 1 статті 1 розділу 2 Інструкції встановлено перелік об`єктів, що підлягають технічній інвентаризації та на які складаються інвентаризаційні справи і технічні паспорти, належать (завершені та незавершені будівництвом):1) будинки квартирного типу різної поверховості, гуртожитки та їх секції; 2) квартири; 3) житлові кімнати, житлові блоки у гуртожитках; 4) будинки садибного типу; 5) будинки і споруди громадського та виробничого (в тому числі сільськогосподарського) призначення та їх комплекси; 6) нежитлові приміщення (групи нежитлових приміщень); 7) садові та дачні будинки; 8) гаражі та паркінги з машино-місцями (які не належать до господарських будівель: багатоповерхові, підземні, одноповерхові, блокові); 9) захисні споруди цивільного захисту (ДБН В 2.2.5-97 "Будинки і споруди. Захисні споруди цивільної оборони", ДБН А 3.1-9-2000 "Управління, організація і технологія. Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом захисних споруд цивільної оборони та їх утримання") (далі захисні споруди). Класифікацію захисних споруд цивільного захисту наведено у додатку 19 до цієї Інструкції; 10) багатофункціональні будинки для тримання засуджених та осіб, узятих під варту (блочного, казарменого та камерного типу установ виконання покарань та слідчих ізоляторів); 11) об`єкти незавершеного будівництва; 12) багатофункціональні будинки та комплекси, що включають приміщення різного призначення (технічний паспорт виготовляється за формою за переважною площею).

Частиною 4 статті 1 розділу 2 Інструкції визначено, що Господарські (допоміжні) будівлі (сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, сміттєзбірники тощо) та споруди (колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення тощо) підлягають технічній інвентаризації в складі основної будівлі.

Розділом 6 Інструкції передбачено можливість технічної інвентаризації індивідуальних (окремо розташованих) гаражів, окрім тих, що належать до господарських будівель житлових будівників садибного типу, садових та дачних будинків, втім в даному випадку, для таких видів гаражів передбачено іншу форму технічного паспорту, аніж та котра була виготовлена позивачем.

Позивач зазначає, що з аналізу наданих ОСОБА_2 технічних паспортів вбачається, що хоча вони й мають статус технічного паспорту на громадський будинок з господарськими (допоміжними) будівлями та спорудами, втім їх складено відносно будівель гаражу, без наявної основної будівлі для обслуговування якої вони призначені. При цьому, в обох технічних паспортах, на сторінці «Журнал внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень», в графі «Призначення приміщень» об`єкти нерухомості значаться, як основне.

Позивач дійшов висновку, що технічні паспорти, як документи котрі стали підставою для проведення державної реєстрації права власності на майно, містять недостовірну інформацію та виготовлені з порушенням вимог встановлених законодавцем цілеспрямовано, з метою проведення незаконної реєстрації права власності на спірні об`єкти нерухомості із застосуванням спрощеної процедури, передбаченою для об`єктів самочинного будівництва до 05.08.1992 року.

3 врахуванням положень Інструкції, господарські (присадибні) будівлі це допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо, які відносяться до основної будівлі, за винятком гаражів та паркінгів з машино- місцями (які не належать до господарських будівель: багатоповерхові, підземні, одноповерхові, блокові).

Реєстрація (оформлення) права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року регулюється Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно Листа Міністерства юстиції від 23.02.2016 №8.4-35//18/1 щодо державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майно, збудованих до 5 серпня 1992 року передбачено механізм набуття права власності за спрощеною процедурою державної реєстрації таких прав на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 5 серпня 1992 року, що міститься в Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127. Так відповідно до положень пункту 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення таких відомостей, як адреси об`єкта нерухомого майна. У разі коли індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по-господарського обліку, замість документів, передбачених цим пунктом, можуть бути подані документи, передбачені статтею 31 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Пункт 1 ст.31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає особливості державної реєстрації прав на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по-господарського обліку.

Для проведения державної реєстрації прав власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення по-господарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості раніше не проводилася державна реєстрація прав власності, подаються: 1) виписка із по-господарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою; 2) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстровано в Державному реєстрі прав. Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

За твердженням позивача, для присвоєння спірним об`єктам нерухомості адрес, визначених у технічному паспорті, ОСОБА_2 повинен був звернутись до позивача із відповідною заявою, однак не виконав таких дій, чим порушив порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р, а саме: 1) не надав документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси; 2) не надав виписку із погосподарської книги, надану виконавчим органом сільської ради; 3) не надав документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом.

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, було прийнято державним виконавцем Затишанської селищної ради Роздільнянського району Роздобулько Юлією Сергіївною, хоча нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці Шабівської сільської ради Білгород- Дністровського району.

Враховуючи відсутність встановлених законодавцем усіх необхідних документів для проведення державної реєстрації прав власності за ОСОБА_2 на спірні об`єкти нерухомості, позивач вважає, що державний реєстратор ОСОБА_4 перевищила свої повноваження, чим порушила порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та неправомірно зареєструвала права власності ОСОБА_2 на господарські (присадибні) будівлі гаражі.

Приймаючи до уваги вказані обставини. Позивач вважає, що державна реєстрація спірного нерухомого майна (яке знаходиться на земельній ділянці державної власності розпорядником якої є Позивач) повинна бути скасована.

Далі, ще однією підставою для скасування прав власності та в цілому звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, є саме факт відношення цих земель до категорії земель водного фонду, щодо яких встановлено ряд обмежень, а саме.

27.05.2021 року набув чинності ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», яким розділ Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України доповнено пунктом 24, який набув чинності з 27.05.2021 року. Земельні ділянки та землі, не сформовані у земельні ділянки, переходять у комунальну власність з дня набрання чинності цим пунктом. В свою чергу, земельна ділянка на якій збудовано спірні об`єкти нерухомості гаражі, наразі не сформована, однак, згідно положень п. 24 Перехідних положень ЗК України, є комунальною власністю позивача, оскільки не входить до виключного переліку земель та земельних ділянок які з прийняттям змін у законодавстві не переходять з державної власності у комунальну власність, розташована за межами населеного пункту у межах територіальної громади позивача, який здійснює розпорядження такою земельною ділянкою.

Дані обставини і стали підставою для звернення позивача до суду із відповідною позовною заявою.

Згідно із вимогами статті 124 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно із до положень ч.6 ст.118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погоджения землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.

Відповідно до положень ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обгрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проте, з генерального плану з розвитком рекреаційної зони с.Шабо, с.Біленьке, с Прибрежне, який розміщено на офіційному веб-сайті Шабівської ОТГ, вбачається, що земельна ділянка, дозвіл на розробку проекту землеустрою якої мав намір отримати ОСОБА_2 , знаходиться у зоні садибної житлової забудови.

Відповідач - ОСОБА_2 у встановленому законом порядку звернувся до позивача із заявою та надав всі необхідні документи для надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у приватну власність, проте йому було безпідставно відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Відповідно до положень ч.7 ст.118 ЗК України, рішення про надання такого дозволу або відмову у його наданні приймається відповідним органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, тобто для прийняття позивачем рішення за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 мало бути прийняте на сесії Шабівської СР.

Спірна земельна ділянка відноситься до земель, які виділено для садибної житлової забудови.

Крім того, ч.2 ст. 61 ЗК України встановлено, що у прибережних поясних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється будівништво будь-яких споруд, у тому числі гаражів та стоянок автомобілів.

Між тим, ОСОБА_2 є рибалкою та у вищевказаних гаражах зберігаються саме човни, а не автомобілі, що підтверджується копією риболовного членського квитка № 129769 від 13.05.1978p.; копією свідоцтва № НОМЕР_2 про проходження навчання за професією судноводія маломірного судна від 28.06.1986року; копією посвідчення на право керування маломірним судном № 11861 від 28.07.1986р. та контрольним талоном серії НОМЕР_3 від 02.07.1995 pоку; копією судового квитка на маломірне судно УОБ16-80ПМ від 11.10.1986р.: копією судового квитка на судно ЛГН-27 від 21.07.1982 року; копією квитка № НОМЕР_4 на право любительського та спортивного вилову риби та інших водних організмів з човна від 1982 року.

Будівництво відповідачем-1 гаражів для зберігання рибацьких човнів більш ніж 30 років тому, що підтверджується документами з яких вбачається купівля будівельних матеріалів ОСОБА_2 . Чинном законодавством не передбачено заборону на будівництво гаражів для зберігання човнів біля водойм.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЗК України передбачено, що об`єкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватися та мати відповідні під`їзні шляхи, якщо при цьому не порушується її режим.

Відкрите встановлення у 1989 році гаражів для зберігання човнів та відкрите вільне користувания вказаними гаражами на протязі більш ніж 30 років жодним чином не порушує режим прибережної зони та не має жожної законної підстави для того, щоб таке порушення виникло у 2021 році, тобто на момент подання даної позовної заяви.

Відповідно до відомостей з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, датою заснування позивача (Шабівської СР) є 21.01.1998 рік, тобто позивач і не міг приймати будь-яких рішень у 1989 році, оскільки не існував.

Відповідно до п.2 розділу І «Загальні положення» Інструкції №127: гараж будівля (споруда), частина будівлі (споруди) або комплекс будівель (споруд) із приміщеннями для постійного або тимчасового зберігання автотранспортних та мототранспортних засобів, з елементами технічного обслуговування (або без таких); допоміжні будівлі-будівлі, які виконують функцію допоміжного господарського та інженерного забезпечення основних будинків; технічний паспорт, документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, містить основні відомості про нього (адреса), склад, технічні характеристики, план та опис обєкта, найменування власника (замовника), відомості щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт та подається замовнику.

Зареєстровані за відповідачем-1 у встановленому законом порядку, об`єкти нерухомості є індивідуальними гаражами для зберігання рибальських човнів, а не легкових автомобілів.

В обгрунтування позовних вимог та вказуючи на невідповідність технічних паспортів вимогам законодавства, позивач посилається, на абзац другий підрозділу 6 «Гаражі та паркінги машино місцями (що не належать до господарських будівель: багатоповерхові, підземні, олноповерхові, блокові)» розділу ІІ «Об`єкти, що підлягають технічній інвентаризації» Інструкції №127 (у позовній заяві визначений як розділ 6 Інструкції), вирвавши вказану норму ів загального контексту ба без урахування взаємозв`язку абзацу другого з іншими абзацами підрозділу 6 розділу ІІ Інструкції №127.

Таке використання позивачем норм матеріального права, призводить до спотворения дійсного змісту норм та можливості їх використання саме за призначенням, яке було вкладене в норму суб`єктом нормотворення.

Оскільки Інструкція №127 не містить форми технічного паспорту для гаражу призначеного для зберігання човна (яка є по суті основною господарською будівлею), тому при складені технічних паспортів ТОВ «БТІ Південь» була обрана форма технічного паспорту, яка максимально відображає опис об`єкта нерухомого майна, містить основні відомості про нього. Технічні паспорти пронумеровані та скріплені підписом, а також підписом виконавця робіт і контролера із зазначенням серії, номера кваліфікаційного сертифіката на право виконання робіт з технічної інвентаризації нерухомого майна.

Технічні паспорти, які позивач вважає «дефектними» є чинними, не скасованними та не віднесені позивачем до предмету спору в цій справі. Також, позивач звернувся до ТОВ «БТІ Південь» з метою виготовлення технічних паспортів на гаражі для зберігання рибацьких човнів та на замовлення ОСОБА_2 було виготовлено такі технічні паспорти, за таких обставин є такими, що грунтуються на припущеннях та не підтверджені жодними належними та допустимими доказами, доводи позивача про те, що технічні паспорти, як документи, які стали підставою для проведення державної реєстрації, містять недостовірну інформацію та виготовлені з порушенням вимог встановлених законодавцем.

При цьому, посилання позивача на виготовлення технічних паспортів з метою проведення незаконної реєстрації права власності на спірні об`єкти нерухомого майна із застосуванням спрощеної процедури, передбаченої для об`єктів самочинного будівництва до 05.08.1992 року є хибними. Позовна заява не містить обґрунтувань таких доводів, за наявності яких позивач зміг дійти висновку про те, що виготовлення технічних паспортів було здійснене з метою проведения незаконної ресстрашій права власності, а тому ці доводи є надуманими.

Крім того, позивач стверджуючи, шо відповідач-1 надав технічні паспорти на гаражи для зберігання човнів, які нібито не відповідають положенням Інструкції № 127, позивач не зазначає яку саме форму технічного паспорту необхідно було надати, а лише перераховує перелік об`єктів, що підлягають технічній інвентаризації.

Також у позовній заяві позивач посилається на порушення порядку реєстрації права власності, але наведені позивачем доводи не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Пункт 2 розділу І «Загальні положення» Інструкції №127, який визначає терміни, що використовуються в Інструкції, не містить такого поняття господарські (присадибні) будівлі.

Далі позивач посилається на вимоги п. 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1127.

Відповідно до копій Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, які містяться в матеріалах справи, датою державної реєстрації є 14.06.2021року. При цьому, п. 42 Порядку, на який посидасться позивач, було виключено на підставі постанови КМ № 509 від 28.04.2021 року, відтак позивач посилається на порушення положень, які не існують як на момент проведення реєстрації, так і на момент подання позову до суду.

Відповідно до положень ст.37 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, прийняття рішень про присвоєння, зміну, коригування, анулювання адрес об`єктів нерухомого майна.

Так, виконавчим органом сільської, селищної, міської ради затверджується положения про Адресний реєстр відповідного населеного пункту. На офіційному веб-сайті Шабівської ОТГ не міститься затвердженого Рішення Виконавчого органу Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, Положення про адресний реєстр с. Шабо Білгород-Дністровського району Одеської області. В той же час, жодних інших об`єктів нерухомого майна за адресами: с.Шабо, Швейцарська, буд.33 та 34, окрім гаражів для зберігання човнів, які належать ОСОБА_2 , не зареєстровано.

Таким чином, враховуючи вказане вище, суд дійшов до висновку, що неможливо встановити поза розумним сумнівом чи надавалася саме позивачем ОСОБА_2 у користування земельна ділянка, на якій розташовано гаражі зберігання човнів, чим спростовуються твердження позивача, що вказана земельна ділянка не була надана у користувания ОСОБА_2 (відповідач-1), оскільки гаражі були побудовані до створения позивача, як юридичної особи. Відтак, припущенням є також посилання на те, що ОСОБА_2 самовільно зайняв зазначену вище земельну ділянку, яка належить позивачу, оскільки гаражі були збудовані за 9 років до створення позивача як юридичної особи.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення.

Крім того, згідно із ч.ч.1, 2 ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Вказана правова позиція викладена у Постанові КЦС ВС від 10 жовтня 2018 року у справі № 557/1209/16-ц.

Також не заслуговують на увагу доводи позивача шодо розташування земельної ділянки поза межами та посилання на п.24 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України, оскільки відповідно до генерального плану с. Шабо, спірна земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту, розділ Х було доповнено п.24, 28.04.2021року, в той час як і правовідносини виникли у 1989 році, оскільки саме з цього часу відповідач-1 вільно та безперешкодно користується спірною земельною ділянкою та саме в 1989 році було побудовано гаражі для зберігання рибацьких човнів. Позивач, вказуючи, що відповідач-1 самовільно зайняв спірну земельну ділянку, чим порушив права позивача жодним чином не пояснює в чому саме полягає порушення прав Шабівської сільської ради з огляду на те, що ОСОБА_2 користується земельною ділянкою з 1989 року, тобто більше ніж 30 років в цілому та 24 роки з моменту заснування позивача та весь цей час позивач чином не сповістив вдповідача-1 про те, що останній порушує його права, не вимагав звільнення земельної ділянки та намагався врегулювати спір у досудовому порядку.

Посилання позивача на вимоги ст.376 ЦК України також не витримують критики, омкільки відповідно до положень вказаної статті нерухоме майно підлягає знесению тільки у випадку, якщо неможлива його перебудова у разі відхилення від проекту, що суперечить

суспільним інтересах, істотного порушення будівельних норм і правил.

Проте, під час проведення технічної інвентаризації не було виявлено жодного порушення будівельних норм і правил, також не вбачається, що зведения ОСОБА_2 гаражів для зберігання рибацьких човнів у 1989 році якимось чином порушило суспільні інтереси чи осіб на сьогоднішній день.

Крім того, позивачем не було надано до суду ні акту обстеження земельної ділянки, ні актів перевірки дотримання вимог земельного законодавства, який складено працівником відділу контролю за використання земель управління земельних відносин, коли саме було виявлено порушення земельного законадвства, графічних матеріалів, висновків землевпорядної чи будівельно-технічної експертизи, які вказували б на конкретну земельну ділянку, на якій розташоване майно ОСОБА_2 та характеристики будівлі, яку позивач вимагає знести.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду справи, а також аналізуючи діюче законодавство, судом встановлено, що позивачем не доведено того, що в наданих ОСОБА_2 (відповідач-1) технічних паспортах міститься недостовірна інформація, також відсутні правові підстави та належні і допустимі докази, що гаражі, які побудовано ОСОБА_2 є самочинним будівництвом, оскільки право власності на вказане нерухоме майно є зареєстрованим, тобто визнаним державою, у встановленому порядку. Крім того, позивачем не доведено, що земельна ділянка, на якій розташовані гаражі для зберігання човнів, розташована поза межами населеного пункту та не доведено, що вказана ділянка відноситься до земель водного фонду, тому є помилковими твердження позивача щодо заборони будівництва на вказаній земельній ділянці.

Так, встановлено та документально підтверджено, що ОСОБА_2 (відповідач-1) відкрито та безперешкодно користується земельною ділянкою та гаражами для зберігання рибацьких човнів, з 1989 року. В ході судового розгляду, судом не встановлено недотримання відповідачем норм чинного конодавства, які б порушили права позивача.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 суд вважає безпідставними, оскільки порядок присвоєння поштових адрес на законодавчому рівні не унормовано, процедура не регламентована, тому присвоєння органами місцевого самоврядування поштових адрес регулюється нормативно-правовими актами місцевого значення, проте на місцевому рівні порядок присвоєння поштових адрес об`єктам нерухомого майна на території Шабівської сільської ради відсутній.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За змістом ч.2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Докази повинні відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності (ст.ст.77-80 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку, що позовні вимоги Шабівської СР до ОСОБА_2 , Державного реєстратора Затишанської СР Роздільнянського району Одеської області Роздобудько Ю.С. про скасування реєстрації права власності та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом приведення до попереднього стану об`єкта нерухомостіта зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до Шабівської СР Білгород-Дністровського району Одеської області про зобов`язання присвоїти адреси об`єктам нерухомого майна є безпідставними та необгрунтованими, у зв`язку з чим такі вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.124 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 321, 375 Цивільного кодексу України, ст.ст.61, 118, 122 Земельного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 13-14, 76-81, 89, 258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовної заяви Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району до ОСОБА_2 , Державного реєстратора Затишанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області Роздобудько Юлії Сергіївни про скасування реєстрації права власності та звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом приведення до попереднього стану об`єкта нерухомості відмовити.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до Шабівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про зобов`язання присвоїти адреси об`єктам нерухомого майна - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 22.04.2024 року.

Суддя В.В. Мишко.