Справа №336/4437/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2024 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Теряник А.С., розглянув у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі цивільну справу №336/4437/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, про надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини та здійснення реєстрації без згоди батька,-

за участі позивачки ОСОБА_1 , її представника адвоката Харькова В.О., відповідача ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача адвокат Харьков В.О. 11.05.2023 за допомогою засобів поштового листування звернувся до суду із вказаною позовною заявою в інтересах позивачки, яку уточнив 06.06.2023, просить надати дозвіл на зняття з місця реєстрації проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та реєстрацію нового місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_2 , без письмової згоди батька.

За змістом позову сторони з 20.09.2014 перебували у шлюбі, який розірваний в судовому порядку відповідно до рішення від 06.12.2021, мають спільних дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Сторона позивача стверджує, що діти з часу розлучення батьків мешкають разом з матір`ю, проте відповідач безпідставно не надає згоди на реєстрацію доньки за адресою: АДРЕСА_2 , що порушує права дитини (на охорону здоров`я та освіту зокрема) та ускладнює їх реалізацію, не дозволяє Департаменту реєстраційних послуг ЗМР в позасудовому порядку на підставі заяви ОСОБА_1 , але за відсутності дозволу батька, зареєструвати дійсне місце проживання дитини.

З підстав, передбачених ст.33 Конституції України, ст.29, 242 ЦК України, ст.160 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», враховуючи неможливість позасудового врегулювання спору, адже вжиті заходи виявились безрезультатними, представник позивачки просить задовольнити позов.

Ухвалою судді від 16.06.2023 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження, постановлено розглядати справу в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Визначено відповідачу 15-денний строк із дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву та права на пред`явлення зустрічного позову. Роз`яснено, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України). Також роз`яснено, що згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов.

Ухвалою суду від 06.12.2023 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району. Відповідно до ч.6 ст.53 ЦПК України роз`яснено, що треті особи, які не заявляють самостійних вимог, мають процесуальні права і обов`язки, встановлені ст.43 цього Кодексу. Роз`яснено третій особі згідно з ч.4 ст.181 ЦПК України право подати пояснення щодо позову в 15-денний строк із дня вручення даної ухвали. В порядку витребування доказів зобов`язано орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району надати висновок щодо доцільності надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини та здійснення реєстрації без згоди батька малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Ухвалою суду від 31.01.2024 постановлено закрити підготовче провадження у цивільній справі та призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Інших процесуальних дій у справі судом вчинено не було за відсутності відповідних клопотань. Зустрічної позовної заяви не подано.

Сторона позивача в судовому засідання заявлені позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволенні позову, оскільки йому відомо про те, що ОСОБА_1 із дітьми фактично мешкає за іншою адресою, ніж АДРЕСА_2 , за якою позивачка просить зареєструвати їх спільного сина за місцем проживання. Разом з цим, суд враховує, що під час здійснення підготовчого провадження в суді відповідач позов підтримував (заява, вх.№ від 27.11.2023). ОСОБА_2 не заперечував в судовому засіданні проти того, що позивачка дійсно до звернення до суду надсилала йому лист-звернення щодо зміни місця реєстрації сина, відповіді на лист їй не надсилав. Факт спільного проживання сина ОСОБА_3 із матір`ю та старшою сестрою не спростовував.

Крім того, правом на подання відзиву відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України відповідач не скористався, письмових доказів до матеріалів справи не скеровував, що зумовлює застосування судом положень ч.8 ст.178 ЦПК України.

Представники третіх осіб Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району в судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового розгляду, з урахуванням думки присутніх сторін та представника позивачки 20.02.2024 судом постановлено ухвали про розгляд справи за їх відсутності. В судовому засіданні 20.02.2024 оголошено перерву до 01.03.2024. Заяв та клопотань треті особи до справи не скеровували. Ухвала суду про витребування доказів (висновку щодо розв`язання спору) виконана в повному обсязі.

Розглянувши позовну заяву, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши її матеріали, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню у зв`язку з такими встановленими фактичними обставинами справи та відповідними їм правовідносинами.

Судом згідно з копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ЗМУЮ, встановлено, що 20.09.2014 між сторонами укладено шлюб, який зареєстрований вказаним відділом реєстрації, актовий запис №416. Шлюб розірваний в судовому порядку, що підтверджено копією рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 06.12.2021 у цивільній справі №336/8711/21, пр.2/336/5352/2021, яке набрало законної сили 06.01.2022 (веб-посилання на текст рішення https://reyestr.court.gov.ua/Review/101657820).

Сторони мають двох спільних дітей - доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що видно з копій свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 (актовий запис про народження №1148 від 08.10.2015) та серії НОМЕР_3 від 30.11.2017 (актовий запис про народження № 1311 від 30.11.2017) відповідно.

Згідно з довідкою №1 від 02.09.2022, виданою Шевченківським відділом у м.Запоріжжі Управління ДМС України в Запорізькій області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 15.08.2003.

За даними департаменту реєстраційних послуг ЗМР (відповідь на електронний запит суду від 16.05.2023), від 06.02.2023 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 18.08.2004 по час надання відповіді, що не заперечується відповідачем.

Згідно з довідкою №04-18/7-214 від 14.02.2018 за відомостями Департаменту реєстраційних послуг ЗМР ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 14.02.2018. Зазначені відомості підтверджені й за даними реєстру територіальної громади м.Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи від 20.02.2024 на електронний запит суду.

Відповідно до розпорядження голови районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району від 22.12.2022 №438р, за заявою ОСОБА_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 (адреса фактичного місця проживання визнається відповідачем), батьку визначено спосіб його участі у вихованні та спілкуванні із дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто факт спільного проживання дітей із матір`ю знайшов своє підтвердження під час судового розгляду. Разом з цим, ця обставина відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України не потребує доведенню, адже визнається стороною відповідача і невикликає у суду разумних сумнівів.

Як встановлено на підставі інформаційної довідки від 29.02.2024 №367988396, квартира АДРЕСА_4 , належить на праві спільної часткової власності: по 1/4 частці - ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 з 01.10.2016.

Позивачка ОСОБА_1 15.03.2023 звернулась до Департаменту реєстраційних послуг ЗМР із заявою №40-7/04-23 про зняття з задекларованого / зареєстрованого місця проживання (перебування) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку із вибуттям за адресою: АДРЕСА_2 на постійне проживання. У задоволенні заяви позивачці відмовлено відповідно до п.87 пп.3 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), а саме порушено п.51 Порядку: подання заяви про зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) дитини віком до 14 років або особи, визнаної судом обмежено дієздатною або недієздатною, здійснюється одним із батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників. Тобто, підставою для відмови стала відсутність дозволу відповідача.

За даними висновку районної адміністрації ЗМР по Шевченківському району від 16.02.2024 у даній справі, що надійшов на виконання ухвали суду, районна адміністрація розглянула зазначене питання на комісії з питань захисту прав дітей при районній адміністрації (протокол від 14.02.2024 №6). Так, як зазначає орган опіки та піклування, мати ОСОБА_1 , надала пояснення, що малолітні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наразі мешкають разом з нею, за адресою: АДРЕСА_2 . Додатково повідомила, що малолітні діти 90 % свого часу проводять за вищевказаною адресою. Мати зазначила, що вона та її донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мають сумісну власність за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначені обставини справи підтверджені актом обстеження умов проживання від 14.02.2024. Батько ОСОБА_2 повідомив, що бажає, щоб син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надалі був зареєстрований за місцем його реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 зазначив, що наразі мешкає за іншою адресою: АДРЕСА_3 . Відомостями щодо відвідування навчального закладу сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не володіє. 14.02.2024 року спеціалістами відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради було здійснено вихід за місцем реєстрації матері, ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , та складено акт обстеження умов проживання, у якому зазначено, що умови проживання добрі. Вся необхідна техніка та меблі у наявності. Для дітей виокремлена окрема, ізольована кімната у якій є всі необхідні меблі та дитячий одяг. Матір`ю створені належні умови для проживання, відпочинку, розвитку та навчання дітей (акт додається). Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.5 ч.3 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» та ст.29 ч 3, ч.4 Цивільного кодексу України, , а також враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 14.02.2024 року протокол N6, районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування вважає доцільним надати дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та здійснення реєстрації без згоди батька, ОСОБА_2 .

До висновку також долучено зазначений вище акт обстеження умов проживання від 14.02.2024, досліджений судом, крім того, у матеріалах справи наявний протокол №6 від 14.02.2024, витребуваний судом від третьої особи, посилання на який наведено у висновку щодо розв`язання спору. Вказані докази в повній мірі узгоджуються між собою.

Згідно з наявними доказами позивачка зверталася до відповідача із письмовою заявою про надання ОСОБА_2 дозволу на зняття з реєстрації сина ОСОБА_3 та його подальшу реєстрацію за місцем проживання із ОСОБА_1 . Лист-звернення отриманий відповідачем 23.03.2023 та залишений без відповіді.

Задовольняючи позов частково, суд виходить з таких норм чинного законодавства.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до положень ч.1 ст.3, ч.1 ст.9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої ВРУ 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.1,2 ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно із ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

За положеннями ч.1,2 ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Наявності спору між сторонами у справі з приводу місця проживання спільної малолітньої дитини ОСОБА_3 судом не встановлено.

Статтею 242 ЦК України встановлено, що батьки є законними представниками своїх малолітніх та/чи неповнолітніх дітей.

За нормою ст.8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

За приписами ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

При обранні способу захисту позивачем, суд виходить й зі змісту ст.2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні", у відповідності до якого декларування місця проживання особи - повідомлення особою органу реєстрації адреси свого місця проживання шляхом надання декларації про місце проживання в електронній формі з використанням Єдиного державного веб-порталу електронних послуг з подальшим внесенням такої інформації до реєстру територіальної громади. Орган реєстрації - виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи. реєстраційна дія - внесення органом реєстрації до реєстру територіальної громади відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування), зняте з реєстрації місце проживання, задеклароване місце проживання/виключення з реєстру територіальної громади інформації про задеклароване місце проживання, скасування реєстрації місця проживання/зняття з реєстрації місця проживання (перебування)/задекларованого місця проживання/зміненого місця проживання (перебування) з подальшою передачею таких відомостей до відомчої інформаційної системи. Реєстраційна дія є завершеною після отримання органом реєстрації підтвердження про внесення відповідної інформації до відомчої інформаційної системи. Реєстрація місця проживання (перебування) особи - внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.

За нормою ст.3 вказаного Закону декларування та реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється з метою: 1) створення умов для реалізації прав особи, зокрема виборчих прав, права на участь у місцевому самоврядуванні, на отримання соціальних, публічних послуг, у випадках, передбачених законом;2) ведення офіційного листування та здійснення інших комунікацій з особою;3) використання знеособлених даних реєстрів територіальних громад для обґрунтованого розроблення органами державної влади та органами місцевого самоврядування програм економічного і соціального розвитку адміністративно-територіальних одиниць, визначення правомочності зборів жителів територіальної громади, для статистичних, наукових та інших потреб у визначених законом та актами Кабінету Міністрів України випадках.

Згідно з ч.1 ст.4, ч.3,6 ст.5, ч.4,5 ст.7, ч.13 ст.19 Закону особа одночасно може мати лише одне задеклароване або одне зареєстроване місце проживання (перебування). Задекларованим або зареєстрованим місцем проживання (перебування) дитини віком до 10 років є задеклароване або зареєстроване місце проживання (перебування) її батьків або інших законних представників чи одного з них, з яким проживає дитина, за згодою іншого з батьків або законних представників. Реєстрація місця проживання (перебування) особи здійснюється за заявою такої особи, поданою в паперовій формі до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг, за адресою житла будь-якої форми власності. Декларування місця проживання дитини віком до 14 років здійснюється одним із її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Згода іншого з батьків або законних представників дитини підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису відповідно до Закону України "Про особливості надання публічних (електронних публічних) послуг", або засвідчується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису нотаріуса. У разі якщо місце проживання батьків або інших законних представників дитини зареєстровано/задекларовано за однією адресою, згода іншого з батьків або законних представників не надається.

Орган реєстрації приймає рішення про відмову у знятті із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) особи, якщо, зокрема, особа подала не в повному обсязі передбачені цим Законом документи (відомості) або документ, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, є недійсним.

Крім того, Постановою КМУ від 07.02.2022 №265 затверджено Порядок декларування та реєстрації місця проживання (перебування), згідно з яким він визначає механізм здійснення декларування/реєстрації місця проживання (перебування), зміни місця проживання, зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування), а також встановлює форми необхідних для цього документів.

Декларування/реєстрація місця проживання (перебування), зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), зміна місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування) особи здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради. Особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. (п.3,4).

Місце проживання дитини віком до 14 років може бути задекларовано за адресою місця проживання одного з батьків або інших законних представників, зокрема одночасно із зняттям з попереднього задекларованого/зареєстрованого місця проживання, за декларацією, поданою одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників дитини. Згода іншого з батьків або законних представників дитини підтверджується електронним підписом, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису. У разі ненадання одним із батьків згоди відповідно до вимог цього пункту реєстрація місця проживання дитини, яка не досягла 14 років, здійснюється відповідно до пункту 33 цього Порядку (п.16,17).

Так, подання заяви про реєстрацію місця проживання (перебування) особи віком до 14 років здійснюється одним з її батьків або інших законних представників за згодою іншого з батьків або законних представників (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Згода батьків або інших законних представників може бути надана у присутності особи, яка приймає заяву про реєстрацію місця проживання, або засвідчена нотаріально в установленому законодавством порядку (п.33).

Для реєстрації місця проживання (перебування) особа або її законний представник (представник), зокрема, подає заяву за формою згідно з додатками 2, 3 і 8; паспортний документ особи або довідку про звернення за захистом в Україні (для осіб, які реєструють місце перебування); свідоцтво про народження (для дітей віком до 14 років), крім іноземців та осіб без громадянства, або документ про реєстрацію народження, виданий компетентним органом іноземної держави і легалізований у встановленому порядку, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; довідку про реєстрацію особи громадянином України (у разі здійснення вперше реєстрації місця проживання дитини віком до 14 років, у свідоцтві про народження якої зазначено, що батьки або один із батьків є іноземцем чи особою без громадянства); документи, що підтверджують: право на проживання (перебування) в житлі, зокрема свідоцтво про право власності, ордер, договір оренди (найму, піднайму), договір найму житла у гуртожитку (для студентів), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші підтверджуючі документи.

Враховуючи досліджені судом докази, зокрема, висновок органу опіки та піклування, судом не встановлено обґрунтованості твердження відповідача про те, що позивачки із дітьми мешкає за іншою адресою, ніж місце її реєстрації, разом із цим вона є співвласницею квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, враховуючи відсутність спору про місце проживання дитини ОСОБА_3 між його батьками (сторонами у справі), висновок органу опіки та піклування, а також за відсутності згоди батька, яка зумовила би можливість позасудової зміни адреси реєстрації дитини, судом не встановлено наявності підстав для ненадання згоди ОСОБА_2 , адже існування об`єктивних причин для її ненадання стороною відповідача не підтверджено.

Проте, власне надання згоди одним з батьків або органом опіки та піклування (у визначених випадках) не зумовлює надання такої згоди судом під час вирішення спору. Натомість чинним законодавством передбачено право одного з батьків у разі відсутності згоди іншого вирішити це питання в судовому порядку

П.2 ч.2 ст.18 СК України встановлено, що способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є: примусове виконання добровільно не виконаного обов`язку.

Суд враховує, що здійснення реєстрації дитини за місцем фактичного проживання дійсно створить передумови та забезпечить належне отримання за місцем проживання й послуг з охорони здоров`я, а також освітніх послуг, з приводу чого суд погоджується із доводами сторони позивача.

Тому, враховуючи наведене, проаналізовані належні, достатні та допустимі докази у їх сукупності та взаємозв`язку,керуючись якнайкращими інтересами дитини, суд дійшов висновку, що належним способом захисту з урахуванням ст.15-16 ЦК України, ч.2 ст.18 СК України буде саме зняття малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , з зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та реєстрація його місця проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без надання письмової згоди батька. У задоволенні позовних вимог в частині надання дозволу судом необхідно відмовити.

Слід наголосити, що невідповідність чи неповна відповідність позовних вимог належному способу захисту не може бути підставою для відмови в позові з формальних підстав, якщо прагнення позивача не викликає сумніву, а позовні вимоги можуть бути витлумачені відповідно до належного способу захисту прав, і якщо таке тлумачення не призводить до порушення процесуальних прав відповідача (зокрема, щодо подання заперечень, надання відповідних доказів тощо).

Крім того, суд зауважує, що відповідно до ч. 1,2 ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні, зокрема, між батьками спору щодо її місця проживання. Враховуючи вік малолітнього ОСОБА_3 та відсутність спору щодо місця проживання дитини між сторонами у справі, необхідності його особистої присутності під час розгляду справи судом не встановлено.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду: від 15.12.2021 у справі №752/11923/20, провадження № 61-5706св21 та від20.10.2021 у справі № 752/2951/20, провадження № 61-11860св21. У вказаних постановах Верховний Суд зазначив, що при вирішенні судом даного роду справ підлягає з`ясуванню питання, чи була вказана відмова одного з батьків безпідставною, або ж вона викликана певними обставинами.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задовольняються в повному обсязі, на відповідача слід покласти судові витрати у вигляді оплати судового збору у сумі 1 073,60 гривень, що підлягає стягненню на користь позивачки, яка сплатила вказану суму за пред`явлення позову до суду за розгляд однієї позовної вимоги немайнового характеру.

За приписами ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

П.1,2 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес тощо.

У ч.8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Так, на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, понесених позивачкою, до матеріалів справи (у додатках до позовної заяви) надано ордер на надання правничої (правової) допомоги від 01.05.2023 АР №1124183, копію договору про надання юридичної (правової) допомоги від 22.12.2022, укладеного між адвокатом Харьковим В.О. та ОСОБА_1. Обсяг можливих повноважень адвоката (предмет договору) врегульований п.1.2 договору. Згідно з п. 2.1 договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до виконання сторонами своїх зобов`язань. За змістом п.3.1, 3.2 договору винагорода (гонорар) адвоката визначається за згодою сторін, може бути оформлене додатковою угодою.

Крім того, судом досліджено акт виконаних робіт від 01.05.2023 щодо надання й прийняття юридичних послуг щодо передачі до суду даної позовної заяви: написання позовної заяви 2 000,00 гривень, консультації та участь в судових засіданнях - 500,00 гривень, засвідчений підписами сторін; довідку про оплату гонорару (винагороди) ОСОБА_1 адвокату Харькову В.О. віл 01.05.2023 у сумі 2 500,00 гривень.

Згідно з положеннями ст.59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст.19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи».

Так, суд враховує загальні засади цивільного процесуального законодавства та критерії відшкодування, їх доцільність та співрозмірність, відсутність належним чином висловлених заперечень з боку відповідача. Суд наголошує, що при розгляді справи учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України). Так, стороною відповідача не подано заперечень проти розміру витрат на професійну (правничу) допомогу відповідно до приписів ч.1 ст.182 ЦПК України, висловлено їх усно під час розгляду справи.

Відповідно, враховуючи наведене обґрунтування, наявні докази на підтвердження надання правової допомоги адвокатом Харьковим В.О., із врахуванням наведеного стороною позивача розрахунку, суд дійшов висновку про обґрунтованість судових витрат, понесених стороною позивача за складання позовної заяви, надання консультацій, участь представника в судових засіданнях, у сумі 2 500,00 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки.

Керуючись ст. 12-13, 19, 76-82, 95, 128, 133, 137, 141, 174, 178, 182-183, 211, 223, 247, 258-259, 263-265, 272-273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, про надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання малолітньої дитини та здійснення реєстрації без згоди батька,- задовольнити частково.

Зняти малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_4 , з зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєструвати його місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , без надання письмової згоди батька.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений позивачкою, у сумі 1 073,60 гривень (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 2 500,00 гривень (дві тисячі п`ятсот гривень 00 копійок), що в загальній сумі становить 3 573,60 гривні (три тисячі п`ятсот сімдесят три гривні 60 копійок).

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_5 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_6 .

Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради, , адреса місцезнаходження: 69036, місто Запоріжжя, проспект Маяковського, будинок 20А.

Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, , адреса місцезнаходження: 69068, м. Запоріжжя, пр. Моторобудівників, буд. 34.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення суду складено та підписано 10.03.2024.

Суддя Л.А. Вайнраух