Справа № 143/118/24
02.09.2024 року м. Погребище
Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого - судді Сича С.М.,
з участю секретаря Левченко М.О.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження в приміщенні Погребищенського районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ «ЗОРЯ ПОДІЛЛЯ», про визнання права власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в порядку спадкування за законом,-
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їхня мати ОСОБА_3 .
До дня смерті ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала в с. Богатир Вінницького району Вінницької області.
Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки, яка розташована на території Погребищенської МТГ Морозівського старостинського округу, цільове призначення якої є для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Після смерті матері позивачі фактично прийняли спадщину, вступили в управління та володіння спадковим майном, так як є єдиними спадкоємцями за законом, інших осіб, які мають право на спадкування майна, в тому числі на обов`язкову частку у спадщині, немає.
Позивачі, зокрема, взяли в своє користування предмети домашнього вжитку, інші речі, ними було здійснено поховання матері, що підтверджується наявністю в їхньому розпорядженні та користуванні оригінала свідоцтва про її смерть.
Крім того, позивачами було взято в володіння та розпорядження сертифікат на право на земельну частку (пай), свідоцтво про право власності на майновий пай.
Після їх звернення до нотаріального органу державним нотаріусом їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку у зв`язку з тим, що ними було надано для оформлення сертифікат на право на земельну частку (пай) , який був виданий їхній матері за її життя як члену колективного сільськогосподарського товариства «Мир», с. Морозівка, Погребищенського району, Вінницької області.
Через відсутність умов для отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному органі позивачі вимушені звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів щодо визнання права власності на спадщину.
08.02.2024 суддею ухвалено відкрити провадження у справі, розгляд якої визначено проводити за правилами загального позовного провадження та витребувано від Погребищенської державної нотаріальної контори та від Державного нотаріального архіву Вінницької області належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи щодо майна померлої ОСОБА_3 (а.с. 32 - 33).
30.04.2024 ухвалою суду було залучено ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ «ЗОРЯ ПОДІЛЛЯ» до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача (а.с. 125 - 126).
16.07.2024 ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 143-144).
Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись відповідно до вимог ЦПК України, однак разом з позовною заявою подали до канцелярії суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, у якій зазначили, що підтримують позовні вимоги і просять їх задовольнити (а. с. 25, 26).
Представник Погребищенської міської ради Жмурчук О.М., будучи належним чином повідомленою про дату та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, натомість подала до канцелярії суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає (а. с. 152).
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ «ЗОРЯ ПОДІЛЛЯ», будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, свого представника в судове засідання не направило, причини неявки представника до суду не повідомило (а. с. 146, 147).
Оскільки учасники процесу в судове засідання не з`явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що визнання позову представником відповідача слід прийняти, а позов - задовольнити, виходячи із наступного.
Так, за змістом ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 03.12.2002 (а.с. 12).
Спадкодавцю ОСОБА_3 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), виданого 26 листопада 1996 року головою Погребищенської районної державної адміністрації В.П. Зубко належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Мир» розміром 3,40 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с. 20).
У списку померлих громадян Морозівської сільської ради СТОВ «Мир», спадкоємцям яких передаються у власність земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) і видаються державні акти на право власності на землю, який є додатком до розпорядження Погребищенської районної державної адміністрації від 19.10.2006р. № 537 «Про внесення змін до розпорядження голови райдержадміністрації №555 від 24.11.2005 року «Про затвердження технічної документації щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки та видачу державних актів на право власності на земельні ділянки громадянам на території Морозівської сільської ради», під номером 49 значиться ОСОБА_3 , номер земельної ділянки - 51, площа - 2,9425 га (а.с. 21, 22 див. на звороті).
Відповідно до довідки виписки з погосподарської книги, виданої старостою Морозівського старостинського округу Погребищенської міської ради Тетяною Мартинюк від 28.11.2023 за № 12-199, згідно запису по погосподарській книзі № 5 за 2001-2005 роки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , була зареєстрована та проживала одна за адресою: село Богатир (без вулиці) Погребищенського району Вінницької області до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 23).
Згідно з копією свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії ВІ ХVII № 010515, виданого Морозівською сільською радою, ОСОБА_3 мала право на пайовий фонд майна КСП «Мир», СТОВ «Мир» с. Морозівка відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників 23 лютого 2001 року (а.с. 24).
Відповідно до рішення 44 сесії 7 скликання Морозівської сільської ради № 47 від 24.06.2019 надано дозвіл ТОВ ПК «Зоря Поділля» на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) на ділянку № НОМЕР_6 загальною площею 3,40 га в умовних кадастрових гектарах для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за межами с. Морозівка Погребищенського району Вінницької області (а.с. 80, 81).
Державним нотаріусом Погребищенської державної нотаріальної контори Вінницької області листом від 07.12.2023 за № 725/01-166 відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_3 у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право останньої на земельну ділянку (а.с. 13).
Згідно з копією Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , інформація щодо спадкової справи та виданих на її підставі свідоцтв про право на спадщину відсутня (а.с. 42).
Згідно листа Державного нотаріального архіву Вінницької області від 22.02.2024 № 941/01-18 вбачається, що згідно Алфавітних книг обліку спадкових справ Погребищенської державної нотаріальної контори за 2002-2007 роки, які знаходяться на зберіганні в Державному нотаріальному архіві Вінницької області, спадкову справу щодо майна ОСОБА_3 по фонду Погребищенської державної нотаріальної контори не виявлено (а.с. 45).
В силу ст. 524 ЦК УРСР 1963 року (чинного на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 ) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.
За ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого.
Відповідно до положень ст. 548 ЦК УРСР 1963 року прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Згідно ст. 549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємець прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня її відкриття він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном або подав нотаріальному органу заяву про прийняття спадщини.
Відповідно до п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994 року №18/5 (чинної на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 ) доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким є можливим лише після належного оформлення прав на нього.
Із наведених вище доказів слід дійти висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 прийняли спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_3 шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном відповідно до правил, передбачених ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, оскільки у них наявні оригінали сертифікату на право на земельну частку (пай) та майнового сертифікату.
Відповідно до ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Згідно зі ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно п.п. «б», «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України право власності громадяни України набувають на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, прийняття спадщини.
Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно із ст. 126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
У відповідності до п. «а» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб здійснюється шляхом визнання прав.
Відповідно до п. 2 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України 17 жовтня 2012 року, відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об`єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом.
Як витікає із матеріалів справи підставою для відмови нотаріуса у видачі позивачам свідоцтва про право на спадщину за законом є відсутність правовстановлюючих документів, які підтверджують право спадкодавця ОСОБА_3 на виділену в натурі (на місцевості) земельну ділянку.
Суд звертає увагу на ту обставину, що на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 до складу спадкової маси входило право на земельну частку (пай), яке в подальшому на підставі розпорядження голови Погребищенської районної державної адміністрації від 19.10.2006 року №537 було трансформовано у виділену в натурі (на місцевості) земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9425 га.
Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень ЗК України громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.
Законом України від 05 червня 2003 року № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» визначені організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам на праві колективної власності, а також порядок обміну цими земельними ділянками.
Відповідно до вимог статті 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.
Основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є свідоцтво про право на спадщину (стаття 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»).
Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) (стаття 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»).
За частиною 3 статті 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» нерозподілені земельні ділянки, невитребувані частки (паї) після формування їх у земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до дня державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участі у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі цінним листом з описом вкладення та повідомленням про вручення або шляхом вручення відповідного повідомлення особисто, якщо відоме їх місцезнаходження. З моменту державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку договір оренди припиняється, а державна реєстрація припинення права оренди проводиться одночасно з державною реєстрацією права власності.
Відповідно до частини 1 ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
У постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі №576/2742/18 та від 16 лютого 2022 року у справі №136/1124/19 зазначено, що чинне земельне законодавство не містить чіткого визначення поняття земельна частка (пай). Разом з тим у сфері земельних відносин загальноприйнятим є використання поняття «земельний пай» не тільки як земельна ділянка, яка не виділена в натурі, а і як земельна ділянка, яка отримана в результаті розпаювання землі (виділення в натурі).
Із наведеного випливає, що об`єктом спадкування можуть бути сформовані земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва безвідносно до того, чи входили вони на час відкриття спадщини до складу спадкової маси як виділені в натурі (на місцевості) земельні ділянки, чи як не виділені в натурі земельні частки (паї).
З огляду на викладене слід дійти висновку, що предметом спору між сторонами у розглядуваній справі є земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка була сформована унаслідок виділення в натурі (на місцевості) належної спадкодавцеві земельної частки (паю).
В контексті обставин справи суд вважає, що визнання позову представником відповідача, який як орган місцевого самоврядування наділений повноваженнями розпоряджатися майном територіальної громади, до якої може перейти право на спадкове майно після смерті ОСОБА_3 у разі визнання його судом відумерлою спадщиною, не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, адже право оренди ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ПРОДОВОЛЬЧА КОМПАНІЯ «ЗОРЯ ПОДІЛЛЯ» на спірну земельну ділянку припиняється після оформлення спадщини спадкоємцями в силу закону.
Отже, зважаючи те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є спадкоємцями за законом на майно спадкодавця ОСОБА_3 , які прийняли спадщину, однак у них існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, ураховуючи визнання позову представником відповідача, суд приходить до висновку, що з метою захисту майнових прав позивачів за ними необхідно визнати право власності в порядку спадкування за законом на частку спірної земельної ділянки за кожним.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Зважаючи на те, що позивачі бажають судові витрати залишити за собою, та враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, сплачений ними судовий збір не підлягає стягненню із відповідача на їх користь.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 10, 12, 13, 200, 206, 247, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_7 , проживає: АДРЕСА_1 ;
Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_8 , проживає: АДРЕСА_2 ;
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 03.09.2024 року.

Суддя