ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

20 листопада 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді: Городничої В.С.,

суддів: Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

ознайомившись з апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Довженка Олександра Вадимовича на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, задоволено в повному обсязі (а.с. 37-38).

Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 адвокат Довженко О.В. 16.10.2024 року через підсистему Електронний суд сформував апеляційну скаргу, яка того ж дня надійшла до Дніпровського апеляційного суду, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції суду (а.с. 47-52), тобто з пропуском строку на апеляційне оскарження, передбаченого ст. 354 ЦПК України.

В апеляційній скарзі апелянт ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 05 листопада 2024 року вищевказану апеляційну скаргу було залишено без руху з підстав необхідності зазначити інші поважні причини на обгрунтування поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки оскаржуване рішення суду було ухвалено 04.12.2023 року, відомості про дату складення повного тексту відсутні, тобто строк на апеляційне оскарження сплив 03.01.2024 року. Повний текст оскаржуваного рішення представник ОСОБА_1 адвокат Довженко О.В. отримав 20.05.2024 року. Таким чином, строк на апеляційне оскарження з моменту отримання рішення суду сплив 20.06.2024 року, однак з апеляційною скаргою апелянт звернувся лише 16.10.2024 року, при цьому, апелянтом не зазначено поважних підстав у зв`язку з якими ним не було подано апеляційну скаргу до 20.06.2024 року.

Посилання апелянта на те, що 24 лютого 2022 року російська федерація розпочала військову агресію проти України. Вказані обставини стали причиною виїзду ОСОБА_1 разом з дітьми, ОСОБА_4 , 2005 року народження та ОСОБА_5 , 2009 року народження, до Республіки Польща, де вона перебуває з дітьми й на теперішній час. Відповідачу ОСОБА_1 стало відомо про наявність зазначеної справи лише в травні 2024 року, із отриманням повідомлення про арешт коштів ОСОБА_1 в мобільному додатку, у зв`язку із чим, ОСОБА_1 звернулась по правову допомогу у цій справі до адвоката Довженка О.В. Також в якості обставин, які є об`єктивно непереборними та не залежали від волевиявлення скаржника, та з якими пов`язані труднощі для своєчасного подання апеляційної скарги, той факт, що позивачем було одночасно подано численні позови до ОСОБА_1 щодо стягнення боргу, у зв`язку з чим, окрім даної справи, з метою захисту своїх прав, а також фактично й майнових інтересів дітей апелянта, остання була змушена ознайомлюватись, одержувати рішення, збирати докази та готувати апеляційні скарги одночасно й по іншим справам, були відхилені апеляційним судом.

15.11.2024 року на виконання ухвали суду від 05.11.2024 року представник ОСОБА_1 адвокат Довженко О.В. 16.10.2024 року через підсистему Електронний суд сформував заяву про усунення недоліків в якій на обгрунтування поважності пропуску строку на апеляційне оскарження посилається на те, що знадобився значний проміжок часу для збирання доказів необхідних для подачі апеляційної скарги та їх передачу, що було утруднено враховуючи те, що апелянт ОСОБА_1 перебуває в Республіці Польща.

Проте, а ні зі змісту апеляційної скарги, а ні заяви щодо усунення недоліків апеляційної скарги не видно поважні причини пропуску строку на апеляційне оскарження враховуючи те, що оскаржуване рішення суду було ухвалено 04.12.2023 року, відомості про дату складення повного тексту відсутні, тобто строк на апеляційне оскарження сплив 03.01.2024 року. Повний текст оскаржуваного рішення представник ОСОБА_1 адвокат Довженко О.В. отримав 20.05.2024 року. Таким чином, строк на апеляційне оскарження з моменту отримання рішення суду сплив 20.06.2024 року, однак з апеляційною скаргою апелянт звернувся лише 16.10.2024 року.

Введення воєнного стану може бути визнано судом поважною причиною пропуску відповідного процесуального строку або його продовження за умови, якщо пропуск строку знаходиться в прямому причинному зв`язку з такою обставиною. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку, а тому це питання має вирішуватися в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві та обставин, які існували та об`єктивно перешкоджали вчиненню процесуальних дій.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що при оцінці поважності причин пропуску процесуального строку з причини введення воєнного стану в Україні додатково слід брати до уваги, зокрема: територіальне місцезнаходження суду, порядок його функціонування; місце проживання (місцезнаходження) заявника; ведення на відповідній території бойових дій або розташування у безпосередній близькості до такої території, посилення ракетних обстрілів у відповідний проміжок часу, що об`єктивно створювало реальну небезпеку для життя учасників процесу; тривалість самого процесуального строку та час, який минув із дати завершення процесуального строку; наявність чи відсутність обставин, які об`єктивно перешкоджали конкретній особі реалізувати своє право (повноваження) у межах визначеного процесуального строку; поведінку особи, яка звертається з відповідним клопотанням, зокрема, чи вживала особа розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право (повноваження) у межах процесуального строку та якнайшвидше після його закінчення (у разі наявності поважних причин його пропуску), та інші доречні обставини.

Правовий інститут строків звернення до суду за захистом свого порушеного права не містить вичерпного, детально описаного переліку причин чи критеріїв їх визначення. Натомість закон запроваджує оцінні, якісні параметри визначення таких причин: вони повинні бути поважними, реальними або, як згадано вище, непереборними і об`єктивно нездоланними на час плину строків звернення до суду. Ці причини (чи фактори об`єктивної дійсності) мають бути несумісними з обставинами, коли суб`єкт звернення до суду знав або не міг не знати про порушене право, ніщо правдиво йому не заважало звернутися до суду, але цього він не зробив і через власну недбалість, легковажність, байдужість, неорганізованість чи інше подібне за суттю ставлення до права на доступ до суду порушив ці строки.

Інакшого способу визначити, які причини належить віднести до поважних, ніж через зовнішню оцінку (кваліфікацію) змісту конкретних обставин, хронологію та послідовність дій суб`єкта правовідносин перед зверненням до суду за захистом свого права, немає. Під таку оцінку мають потрапляти певні явища, фактори та їх юридична природа; тривалість строку, який пропущений; те, чи могли і яким чином певні фактори завадити вчасно звернутися до суду, чи перебувають вони у причинному зв`язку із пропуском строку звернення до суду; яка була поведінка суб`єкта звернення протягом цього строку; які дії він вчиняв і чи пов`язані вони з готуванням до звернення до суду тощо.

Апелянт обгрунтовую поважність пропуску строку в тому числі вчиненням дій, які пов`язані з готуванням до звернення до суду з апеляційною скаргою, а саме збирання доказів та їх переклад на державну мову.

Разом з тим, апелянтом не зазначено, які саме обставини утруднили збирання доказів наданих до апеляційної скарги, а саме: щодо надання паспорту громадянина України ОСОБА_1 , її РНОКПП, свідоцтв про одруження та свідоцтв про народження, які наявні у апелянта ОСОБА_1 , картки арбітражного керуючого, яка була розрукована з програмного забезпечення, інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, яку адвокат Довженко О.В. міг отримати здійснивши відповідний запит, однак без зазначення об`єктивних причин здійснив такі дії лише 17.09.2024 року, список справ в яких ОСОБА_1 є учасником справи, який роздрукований із сайту Судової влади України, а також не зазначено, яке саме значення вказані документи мають значення при перегляді рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2023 року у справі №199/7115/23 предметом розгляду якої є стягнення заборгованості за договором позики.

Колегія суддів також враховує той факт, що довідка щодо підтвердження того, що донька апелянта ОСОБА_6 в 2023/2024 році є ученицею другого класу загальноосвітнього ліцею Гути ім. Тадеуша Сендзимира в Кракові, датована 12.06.2024 року, а її переклад здійснено 18.06.2024 року, тобто ще до спливу строку на апеляційне оскарження з моменту отримання оскаржуваного рішення, який сплив 20.06.2024 року. Разом з цим, суд зауважує, що апелянтом не обгрунтовано яке саме значення вказана довідка має значення при перегляді рішення у даній справі.

Крім того, відсутнє обгрунтування необхідності для перегляду рішення у даній справі свідоцтва від 08.07.2024 року виданого консулом Генерального консульства України в Кракові, яким підтверджується факт того, що ОСОБА_1 є живою і проживає в Республіці Польща, оскільки у даній справі вказаний факт ніким не заперечується та не спростовується.

Також, колегія суддів враховує і той факт, що інша частина доказів (а.с. 61 зворот-72) подані без здійснення перекладу на державну мову та апелянтом не наведено обгрунтувань щодо неможливості своєчасного їх отримання в межах строку на апеляційне оскарження.

Колегія суддів дійшла висновку, що неналежна організація процесу із оскарження судового рішення з боку відповідальних осіб, виникнення організаційних складнощів у апелянта для своєчасного подання апеляційної скарги є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною, є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. ОСОБА_1 та її представник адвокат Довженко О.В. не можуть та не повинні намагатись отримати вигоду від організаційних складнощів, які склались у них на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ними своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо вчасного подання апеляційної скарги.

Таким чином, представник ОСОБА_1 - адвокат Довженко О.В. не зазначив інших поважних підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2023 року у справі №199/7115/23, тобто не виконав вимоги ухвали суду від 05.11.2024 року.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Оскільки повний текст оскаржуваного рішення представник ОСОБА_1 адвокат Довженко О.В. отримав 20.05.2024 року, а останнім при зверненні лише у жовтні 2024 року до апеляційного суду з клопотаннями про поновлення строку на апеляційне оскарження не зазначено обставин, що об`єктивно перешкоджали подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку щодо відсутності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Крім того, ст. 43 ЦПК України передбачено, що учасники справи зобов`язані: виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 р. №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Практика ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» («Станков проти Болгарії», заява № 68490/01).

Так, поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

З метою виконання процесуального обов`язку дотримання строку на апеляційне оскарження судових рішень, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії, в тому числі, спрямовані на підготовку апеляційної скарги, яка за своїм змістом і формою буде відповідати усім вимогам процесуального закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі №3236/03 «Пономарьов проти України» зазначено, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, якщо строк на оскарження поновлений зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими таке рішення може порушити принцип юридичної визначеності. Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 3 квітня 2008 року).

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини також у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 08 листопада 2005 року.

Поновлення процесуального строку зі спливом встановленого строку та за підстав, які не видаються переконливими може свідчити про порушення принципу юридичної визначеності.

У кожній конкретній справі суди мають ґрунтовно перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata.

При цьому на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду і не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (Перетяка та Шереметьев проти України, №17160/06 та №35548/06, § 34 від 21 грудня 2010 року).

У справах «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху у судовому процесі.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.

Відтак, з урахуванням вказаних вище обставин, апеляційний суд вважає, що апелянтом не наведено поважні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, а тому у відкритті провадження за його апеляційною скаргою слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 127, 185, 357, 358 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИВ:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Довженка Олександра Вадимовича на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 04 грудня 2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: М.Ю. Петешенкова

Т.П. Красвітна