КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/5964/2024 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Гаращенка Д.Р., Сушко Л.П.,

при секретарі: Курченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Незнамової Тетяни Олександрівни - представника ОСОБА_1 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2023 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

06 листопада 2023 року заявник ОСОБА_2 звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Разом з позовною заявою ОСОБА_2 подано заяву про забезпечення позову, якою просить вжити заходів забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом постановлення ухвали про накладення арешту на автомобіль, марки FORD TRANSIT, рік випуску : 2007, номер шасі НОМЕР_1 та автомобіль, марки MAZDA 6, рік випуску 2017, номер шасі НОМЕР_2 .

Заяву обґрунтовано тим, що в період перебування у шлюбі ОСОБА_2 з ОСОБА_1 придбано, серед іншого, три автомобілі для власного використання та використання в цілях їхньої підприємницької діяльності : автомобіль марки FORD TRANSIT, державний номер НОМЕР_3 , рік випуску : 2007, номер шасі НОМЕР_1 , автомобіль марки MAZDA 6, державний номер НОМЕР_4 , рік випуску 2017, номер шасі НОМЕР_2 та автомобіль марки TOYOTA CAMRY, державний номер НОМЕР_5 , рік випуску 2020, номер шасі НОМЕР_6 . Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 08 грудня 2020 року розірвано. Право власності на вищевказані автомобілі за домовленістю сторін оформлено на ОСОБА_1 . Після розлучення між сторонами досягнуто усної домовленості про те, що ОСОБА_1 буде користуватися автомобілями TOYOTA CAMRY та FORD TRANSIT, а ОСОБА_2 - MAZDA 6. Однак, ОСОБА_2 стало відомо, що відповідач вже після розлучення відчужив шляхом продажу автомобіль марки TOYOTA CAMRY, проте згоди на продаж майна, яке є спільною сумісною власністю вона не надавала. У зв`язку з цим заявник змушена звернутися до суду з позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя. Заявник стверджує, що відповідач вже почав самовільно без її відома відчужувати їхнє спільне сумісне майно, то існує обґрунтований ризик, що він може продовжувати відчужувати інші транспортні засоби, які їм належать, враховуючи те, що у правовстановлюючих документах лише він є власником. Тому існує необхідність у вжитті заходів забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом постановлення ухвали про накладення арешту на автомобілі марки FORD TRANSIT та MAZDA 6. Таким чином у разі невжиття заходів забезпечення позову існують ризики, що в подальшому виконати рішення у даній справі буде неможливим.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2023 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на майно, власником якого є ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 , адреса : АДРЕСА_1 ), а саме на:

-автомобіль марки FORD TRANSIT, державний номер НОМЕР_3 , рік випуску : 2007, номер шасі НОМЕР_1 ;

-автомобіль марки MAZDA 6, державний номер НОМЕР_4 , рік випуску 2017, номер шасі НОМЕР_2 .

В апеляційній скарзі адвоката Незнамової Т.О. - представника ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової ухвали, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити у повному обсязі.

Скаргу обґрунтовує тим, що заява про забезпечення позову є надуманою, безпідставною, а вжиття таких заходів (накладення арешту) на майно щодо відповідача породжують упереджене ставлення суду щодо такої особи крізь призму визнання його дій завідомо протиправними за відсутності судового рішення, що суперечить завданням та основним засадам цивільного судочинства, які передбачені ст.2 ЦПК України.

Звертає увагу суду, що ОСОБА_1 ніколи не намагався продати рухоме майно, на яке накладено арешт згідно оскаржуваної ухвали, тому питання скасування такого заходу забезпечення є принциповим та репутаційним питанням, оскільки доводи заяви про забезпечення позову, які вбачаються з оскаржуваної ухвали (оскільки заяву про забезпечення ОСОБА_1 не отримував будь-яким засобами поштового зв`язку) створюють образ недобросовісної сторони у справі, яким відповідач не є з огляду на наступне.

Із оскаржуваної ухвали вбачається, що основним доводом заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у даній справі було те, що під час шлюбу сторонами по справі було придбано три автомобілі (два, на які накладено арешт згідно ухвали), а третє авто - це Toyota Camry, державний номер НОМЕР_5 , рік випуску - 2020, номер шасі НОМЕР_6 . Шлюб між сторонами було розірвано 08.12.2020 року, а автомобіль Toyota Camry було відчужено вже після розірвання шлюбу без її згоди. Відтак, ОСОБА_2 вважає, що наявний ризик відчуження інших транспортних засобів без її згоди.

В основу оскаржуваної ухвали судом першої інстанції покладено наступний доказ - лист Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м.Києві (філія ГЦС МВС) Головного сервісного центру МВС про надання інформації від 30.10.2023 року №31/26-755аз.

Вважає, що доводи заяви ОСОБА_2 не відповідають дійсним обставинам справи, так як ОСОБА_2 навмисно вводить суд в оману.

Вказує, що ОСОБА_1 придбав автомобіль Toyota Camry вже після подання позовної заяви про розірвання шлюбу, що свідчить про те, що вже станом на 29.07.2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не було жодних фактичних шлюбних відносин: сторони не вели спільне господарство та не мали спільного бюджету.

ОСОБА_1 , який і був ініціатором позову про розірвання шлюбу, при зверненні до суду вже фактично зазначає про відсутність шлюбних відносин та про відсутність спільного проживання сторін, спільного бюджету та побуту, тобто, фактично мова йде про окреме проживання сторін, що унеможливлює існування інституту «спільної сумісної власності» при наявності таких обставин.

Більше того, вказаний автомобіль був придбаний за кредитні кошти, які ОСОБА_1 сплачував самостійно до 09.09.2022 року.

Відтак, ОСОБА_1 відчужив своє авто, яке належало йому на праві особистої приватної власності і жодного дозволу на розпорядження своїм майном у ОСОБА_2 брати не зобов`язаний.

Тому, той факт, яким спекулює ОСОБА_2 , що вказане авто Toyota Camry було продане без її згоди і це слугує об`єктивною підставою для накладення арешту на рухоме майно не відповідає дійсності із наведених вище обставин.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що з наявних в матеріалах справи доказів та документів, встановлено, що з урахуванням співмірності заходів із позовними вимогами, а також того, що невжиття даного способу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та порушити права відповідача по справі, дійшов висновку, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Частиною 1 ст. 149 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання.

Суд, згідно ч. 2, 3 ст. 150 ЦПК України, може застосувати кілька видів забезпечення позову. При цьому заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів за без-печення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Саме по собі накладення арешту на об`єкт нерухомого майна без наміру власника його відчужити та заборона їх відчуження жодним чином не впливає на правовий статус цих прав і на права і законні його інтереси.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Відповідно роз`яснень Пленум Верховного Суду України п.4 постанови за № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову застосовуються, якщо існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; вжиття заходів забезпечення повинно бути доцільним. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України за № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог. По суті забезпечення позову є встановленням судом обмежень суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених претензій позивача (заявника). Вжиття заходів забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком. Тому при вирішенні питання щодо заяви про забезпечення позову суд враховує не лише доводи, викладені у відповідній заяві, а й інші наявні матеріали цивільної справи.

Судом встановлено, що 20 липня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії № НОМЕР_8 , виданим 20 липня 2011 року Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім`ї, актовий запис №1107.

Згідно рішення Бориспільського міжрайонного суду Київської області від 08 грудня 2020 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

В період перебування у шлюбі ОСОБА_2 з ОСОБА_1 придбано, серед іншого, три автомобілі марки FORD TRANSIT, державний номер НОМЕР_3 , рік випуску: 2007, номер шасі НОМЕР_1 , марки MAZDA 6, державний номер НОМЕР_4 , рік випуску 2017, номер шасі НОМЕР_2 та марки TOYOTA CAMRY, державний номер НОМЕР_5 , рік випуску 2020, номер шасі НОМЕР_6 .

Заяву про забезпечення позову подано разом з позовною заявою про поділ спільного сумісного майна подружжя. Провадження у вказаній справі не відкрито.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За ч1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Крім того, відповідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

За змістом ч.1 ст.1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Крім національного законодавства, також і прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду», кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16 грудня 1992 року).

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

За змістом правового висновку Верховного суду, наведеного у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі за №183/5864/17-ц, заява про забезпечення позову повинна бути обґрунтованою, а доводи, викладені в ній, свідчити про те, що невжиття відповідних заходів може утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у майбутньому.

Отже, заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб або учасників процесу.

З викладених у заяві про забезпечення позову обставин та приєднаних до неї доказів вбачається, що між сторонами існує спір щодо майна, яке придбано подружжям під час перебування у шлюбі.

Судом встановлено, що згідно даних Єдиного державного реєстру транспортних засобів, станом на 30.10.2023 року на ім`я ОСОБА_1 обліковуються зареєстрованими транспортні засоби: FORD TRANSIT, державний номер НОМЕР_3 , рік випуску: 2007, номер шасі НОМЕР_1 , MAZDA 6, державний номер НОМЕР_4 , рік випуску 2017, номер шасі НОМЕР_2 . Транспортний засіб марки TOYOTA CAMRY, державний номер НОМЕР_5 , рік випуску 2020, номер шасі НОМЕР_6 обліковувався за ОСОБА_1 та 10.05.2023 року був перереєстрований на нового власника ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №8045/2023/3812855 від 10.05.2023 року, укладеного в ТСЦ № 8045, що підтверджується листом Регіонального сервісного центру ГСЦ МВС в м. Києві (Філія ГСЦ МВС) Головного сервісного центру МВС про надання інформації від 30.10.2023 року за №31/26-755аз.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що будь-які дії спрямовані на відчуження майна можуть утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Тому, враховуючи наявність спору між сторонами, а також те, що з наявних в матеріалах справи доказів та документів, встановлено, що з урахуванням співмірності заходів з позовними вимогами, а також того, що невжиття даного способу забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду та порушити права відповідача по справі, суд дійшов вірного висновку, що заява про забезпечення позову є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

За ч.3 ст.154 ЦПК України суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місце знаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Крім того, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові та доказів того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови від позову.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги адвоката Незнамової Т.О. - представника ОСОБА_1 та залишення без змін ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2023 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Незнамової Тетяни Олександрівни - представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 14 березня 2024 року.

Головуючий:

Судді: