Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 лютого 2024 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді Шолох Л.М.,

при секретарі Хоменко Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, Біржа Нерухомості «Едвайс-Консульт, про визнання договору купівлі-продажу дійсним, -

В С Т А Н О В И В:

До Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа, на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог, Біржа Нерухомості «Едвайс-Консульт, в якій позивачі просять ухвалити рішення, яким визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 23.07.1997 року між ОСОБА_7 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що діяли від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_6 , посвідчений Біржою нерухомості «Едвайс-Консульт» в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за №164 від 23.07.1997 та та КП Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації 24 березня 1999 року за реєстровим номером №19252.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.10.2023 року визначено головуючого по справі суддю Шолох Л.М.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 07.11.2023 року справу прийнято до свого провадження суддею Шолох Л.М. та призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судове засідання сторони у справі не з`явилися з невідомих суду причин.

Враховуючи неявку сторін суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін, які не з`явилися.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (продавець) діючою від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ОСОБА_2 (покупець) на Біржі нерухомості «Едвайс-Консульт» 23.07.1997 року укладено договір №164 купівлі-продажу нерухомого майна, №10 в будинку АДРЕСА_2 .

Згідно із пунктом 2 цього договору, продаж вчинено за 13 900 гривень, які продавець одержав до підписання цього договору.

Також у договорі зазначено, що договір підлягає реєстрації в Миколаївському бюро технічної інвентаризації.

Даний договір відповідно до статті 15 Закону України

«Про товарну біржу», зареєстрований товарною біржею в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за №164 від 23.07.1997 року.

Відповідно до реєстраційного напису на документі о праві приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 ніхто не зареєстрований №19252 від 24.03.1999 року у ММБТІ.

Як вбачається з свідоцтва про шлюб 18.11.1983 року ОСОБА_7 та ОСОБА_1 (Позивач-1) уклали шлюб.

Згідно свідцтва про смерть НОМЕР_1 від 09.02.2023 року ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а його дружина позивач-1 є його єдиною спадкоємицею за законом і вступила в управління спадковим майном.

Позивач-1 звернулася до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області, подала заяву та прийняла спадщину після смерті чоловіка. Після закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини, вона звернулась до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області для видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка на його частину квартири АДРЕСА_4 .

Однак як вбачається з постанови від 27.09.2023 року державного нотаріуса Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області Фоменко С. за №802/01-16 Позивачці-1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з тим, що Договір купівлі-продажу нерухомого майна, який укладений 23.07.1997 року на Товарній біржі «Едвайс-Консульт», зареєстрований за реєстровим №164, не відповідає вимогам чинного законодавства щодо форми укладання договору, оскільки не є нотаріально посвідченим згідно з вимогами ст. 227 ЦК Української РСР від 18.07.1963 року. Окрім цього, не виділені частки чоловіка Позивачки-1 та Позивача-2 у спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_4 .

Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд зазначає таке.

Згідно зі статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року зазначено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

У даному випадку біржова угода укладена у 1998 року, тому спірні правовідносини врегульовані нормами Цивільного кодексу УРСР.

Згідно зі статтею 153 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 224 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року, далі Цивільний кодекс УРСР) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини першої статті 227 Цивільного кодексу УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин.

Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Частина перша статті 47 Цивільного кодексу УРСР вказує на те, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього кодексу.

Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (частина друга статті 47 Цивільного кодексу УРСР).

У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано на те, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Зі змісту договору купівлі-продажу від 23.07.1997 року № 164 слідує, що ця угода укладена на Біржі нерухомості відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про товарну біржу».

Згідно із частиною першою та другою статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ (в редакції станом на 16 лютого 1993 року), біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

За своїм змістом договір № 164 від 23.07.1997 року, укладений на Біржі нерухомсті «Едвайс-Консульт» між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (продавець) діючою від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ОСОБА_2 відповідає вимогам переліченим у статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ.

Зважаючи на приписи частини четвертої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» означена біржова угода не підлягала нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог статті 227 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) ця біржова угода підлягала реєстрації у відповідному Бюро технічної інвентаризації за місцезнаходженням нерухомості.

Зазначена вимога чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства позивачем була виконана та проведена реєстрація отриманої у власність квартири у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, про що свідчить реєстраційне посвідчення від 24.03.1999 року (за реєстровим № 19252).

Зі змісту договору від 23.07.1997 року № 164 також слідує, що його сторонами дотримано вимог статті 224 Цивільного кодексу УРС (які діяли на момент виникнення спірних правовідносин) та досягнуто істотних умов, визначених для договору купівлі-продажу, а саме продавець передав майно у власність покупцеві, а покупець прийняв майно і сплатив за нього 13 900 гривень.

Відповідно до відомостей наданих КП ММБТІ від 13.10.2023 року, станом на 13.10.2023 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 23.07.2023 року №164, зареєстрованим на Біржі нерухомості «Едвайс-Консульт» та зареєстрованим КП ММБТІ 24.03.1999 року за №19252 року ніхто не зареєстрований.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та про необхідність їх задоволення.

Договір купівлі-продажу №164 квартири АДРЕСА_1 укладений 23.07.1997 року на Біржі нерухомості «Едвайс-Консульт між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (продавець) діючою від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , що зареєстрований КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 24.03.1999 року слід визнати дійсною.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачем при подачі позовної заяви до суду.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 200, 258, 259, 263, 264, 265, 273, 353 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю.

Договір купівлі-продажу №164 квартири АДРЕСА_1 , укладений 23 липня 1997 року на Біржі нерухомості «Едвайс-Консульт» між ОСОБА_7 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , що діяли від свого імені та від імені неповнолітньої ОСОБА_6 , що зареєстрований КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» 24 березня 1999 року за № 19252 - визнати дійсним.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Шолох Л.М.