Провадження №: 2-о/336/340/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Галущенко Ю.А., за участю секретаря судового засідання Олексієнко С.О., розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою окремого провадження ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту смерті,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя із заявою, в порядку ст. 315 ЦПК України, в якій просить встановити факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мінськ Республіки Білорусь, громадянина України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Мінськ Республіки Білорусь.

В обґрунтування вимог в заяві зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 на території Республіки Білорусь помер батько заявниці ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді частини квартири, яка розташована в АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 все своє життя проживав в Україні, був громадянином України, але перед повномасштабним вторгненням РФ на територію України, поїхав до м. Мінськ до своїх родичів, де і помер. Після смерті батька ОСОБА_1 є спадкоємицею першої черги. При зверненні до нотаріуса з метою оформлення спадщини після смерті батька, їй було повідомлено, що у зв`язку з зупиненням Мінської конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, вона позбавлена можливості засвідчити апостилем свідоцтво про смерть батька, крім того в неї відсутній медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті. Також, в розумінні резолюції Генеральної асамблеї ООН № 3314 «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року Республіка Білорусь є агресором по відношенню до України. Таким чином, заявниця позбавлена можливості отримати свідоцтво про смерть батька у відділі державної реєстрації актів цивільного стану, через те, що факт його смерті відбувся на території р. Білорусь.

Ухвалою судді від 26.07.2024 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду у відкритому судовому засіданні за правилами окремого провадження.

В судове засідання заявниця не прибула, надала заяву, в якій просила розглянути справу без його участі, на задоволенні заяви наполягає.

Представник заінтересованої особи Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, як органу опіки та піклування Л.А.Онищенко, в судове засідання не прибула, надала заяву, в якій просила судове засідання провести без участі представника районної адміністрації, рішення прийняти на розсуд суду з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів.

Представник заінтересованої особи Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання не прибув, заяв про розгляд справи без його участі не надав.

Заінтересована особа ОСОБА_4 в судове засідання не прибула, заяви про розгляд справи без її участі не надала.

Внаслідок неявки в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши заяву, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про те, що вона підлягає задоволенню у зв`язку із наступним.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 8 частини 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до частини 1, 3 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації є документ встановленої форми про смерть, виданий закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Запоріжжі. ЇЇ батьками зазначені: ОСОБА_3 (національність білорус) та ОСОБА_2 (національність росіянка).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 07 листопада 2009 року Ленінським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, 07 листопада 2009 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище « ОСОБА_7 ».

Батько заявниці ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_7 в м. Мінськ Республіки Білорусь (копія паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області в 1996 році.

Заінтересована особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , є дружиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9

З свідоцтва про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 , виданого 22 березня 2022 року відділом РАЦС головного управління юстиції Мінміськвиконкомом Республіки Білорусь, вбачається, що ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Мінськ Республіки Білорусь, причина смерті К70.3.

Згідно лікарського свідоцтва про смерть № 368 форми 106/у-10, виданого 22.03.2022 року на території Республіки Мінськ, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , який мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер в м. Мінськ р. Білорусь, безпосередня причина смерті: синдром портальної гіпертензії; основна причина смерті: цироз печінки.

Відповідно до п. 1 Розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000, підставою для державної реєстрації смерті є: лікарське свідоцтво про смерть (форма №106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 №545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024; фельдшерська довідка про смерть (форма №106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за №1150/13024; лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; рішення суду про оголошення особи померлою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням не судових та судових органів; повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть.

Відповідно до частини 4, 7 глави 1 розділу ІІ вищевказаних Правил, у державній реєстрації актів цивільного стану може бути відмовлено, якщо державна реєстрація суперечить вимогам законодавства України; державна реєстрація повинна проводитись в іншому органі державної реєстрації актів цивільного стану; з проханням про державну реєстрацію звернулась недієздатна особа або особа, яка немає необхідних для цього повноважень. Документи, видані компетентними органами іноземних держав на посвідчення актів цивільного стану, здійснених поза межами України за законами відповідних держав щодо громадян України, іноземців і осіб без громадянства, визнаються дійсними в Україні за наявності легалізації, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Відповідно ст. 13 Закону України «Про міжнародне приватне право» у редакції від 23.12.2022, документи, що видані уповноваженими органами іноземних держав у встановленій формі, визнаються дійсними в Україні в разі їх легалізації, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.

На час дії Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993, ст. 13 даної Конвенції було передбачено, що документи, які на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за встановленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Крім того, документи, які на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних сторін доказовою силою офіційних документів.

23.12.2022 набрав чинності Закон України від 01.12.2022 №2783-ІХ «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993». Цим Законом зупинено у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР. Цим же законом встановлено вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР.

Заявником ОСОБА_1 26.07.2024 були скеровані заяви до Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) та до Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), в яких вона просила легалізувати іноземний офіційний документ свідоцтво про смерть ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 від 22.03.2022 року, яке видане в Республіці Білорусь та здійснити реєстрацію смерті ОСОБА_3 серії НОМЕР_3 від 22.03.2022 року, яке видане в Республіці Білорусь. Однак заявнику в усній формі було відмовлено в легалізуванні вищевказаного свідоцтва про смерть батька.

Таким чином, заявник ОСОБА_1 позбавлена можливості отримати свідоцтво про смерть її батька ОСОБА_3 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану на території України.

Пунктом 8 частини 1 ст. 315 ЦПК України передбачено можливість встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Враховуючи вищенаведене у сукупності та беручи до уваги те, яке важливе значення має встановлення факту смерті особи для реалізації прав заявника, суд як виняток бере до уваги відомості, які зазначені у наданому заявником документі про смерть її батька, та доходить висновку, що її заяву належить задовольнити.

Встановлення факту смерті ОСОБА_3 має юридичне значення для заявника, так як дозволить останній реалізувати право на реєстрацію смерті батька і отримати свідоцтво про смерть батька. та реалізувати право на оформлення спадщини після смерті батька.

Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах держаної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

На підставі ч. 7 ст. 294 ЦПК України судові витрати заявнику не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77-81, 263-265, 294, 315, 319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування, Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту смерті, - задовольнити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Мінськ Республіки Білорусь (паспорт громадянина України серпії НОМЕР_2 , виданий Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області), громадянин України, помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Мінськ, Республіка Білорусь.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Ю.А.Галущенко