КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 755/16437/23

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11206/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Кирилюк Г.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні) апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 січня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Гончарук В.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 21 600,00 грн., щомісячно, починаючи з 24 жовтня 2023 року та до досягнення повноліття дитиною (а.с. 1-4).

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб 17 вересня 2010 року, який зареєстровано Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис № 2641. Під час перебування подружжя у шлюбі народилася дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Внаслідок агресії проти України, з квітня 2022 року вона з донькою знаходиться в Канаді за візою для українських біженців CUAЕT. З відповідачем проживають окремо з 16 березня 2022 року та спільного господарства не ведуть.

Вказувала, що відповідач з липня 2023 року не бере участі у вихованні та утриманні спільної дитини. Про те, що позивач не отримує ніяких аліментів від свого чоловіка, свідчить відповідь у формі відомостей, наданих на запит позивача до ГУ ДПС у м. Києві (Дніпровський р-н м. Києва) в електронному вигляді від 20.10.2023 року - Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 01.01.2022р. по 30.09.2023р.

Звертала увагу, що стан здоров`я відповідача дозволяє йому працювати і він отримує дохід, який зазначений в податкових деклараціях платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця за 2022 рік і за півроку 2023 року, згідно яких загальна сума доходів за півтори року складає суму 2 648 075 грн. 33 коп., що дорівнює в середньому 147 115 грн. за місяць.

Стверджувала, що останній раз грошові кошти від відповідача на утримання доньки отримувала 05.05.2023 року в сумі 18 000 грн. і про отримані кошти саме від ОСОБА_2 свідчать довідка про рух коштів по категорії: «Поповнення картки по операціям UKRSIB_ONLINE від 22.10.2023р». і виписка по картці від 21.10. 2023р. про рух коштів по категорії: «Поповнення картки - Від: Родіон Кузнєцов» клієнта АТ «УНІВЕСАЛ БАНК» ОСОБА_1 . Разом на утримання доньки за період 22.10.2022-22.10.2023 року позивач отримала від відповідача 456 тисяч грн., що складає в середньому за місяць 38 000 грн., що становить 26% від його місячного доходу. Середньомісячна заробітна плата відповідача за 2022 рік складає 148 949 грн., а за перше півріччя 2023 року - 143 449 грн.

Вважала доречним стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі 21 600 грн., що становить всього 14,8 % від середнього місячного доходу відповідача і є еквівалентом 800 канадських доларів (згідно сайту Міністерства фінансів на 24 жовтня 2023 року) (а.с. 1-4).

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 січня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задоволено частково.Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 10 000 грн. 00 коп., щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з подальшою індексацією, починаючи з 24 жовтня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1 073 грн. 60 коп. (а.с. 58-61).

Не погодившись з рішенням районного суду, 25 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просила змінити рішення суду першої інстанції та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 21 600,00 грн. щомісячно, починаючи з 24 жовтня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 89-95, 130-133).

На обґрунтування скарги зазначила, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, без належного дослідження доказів, які мають значення для справи.

Звертала увагу, що в Канаді дуже висока вартість життя, тому на утримання дитини потрібно буде набагато більше коштів, ніж заявлено нею в позовних вимогах. Основні складові витрат на утримання та вихованні дитини в Канаді включають: вартість харчування, вартість одягу, догляду і спортивні секції, проїзду в транспорті, здоров`я, дозвілля та особисті потреби. Вказувала, що вартість харчування в Канаді в два рази вища за вартість харчування в Україні. Крім того, дитина відвідує секції спортивної гімнастики, (150 канадських доларів за місяць), карате (204 канадських доларів на місяць), гуртки по інтересам та вивчення української мови (близько 50 канадських доларів), басейн. Також, необхідно багато коштів на придбання взуття та одягу. Стверджувала, що не лише на період війни, а й до досягнення донькою 18 років, остання буде проживати з позивачем в Канаді.

Посилалась на те, що стан здоров`я відповідача дозволяє йому працювати. Останній отримав дохід, як фізична особа-підприємець за 2022 рік і за півроку 2023 року в загальному розмірі 2 648 075 грн.33 коп. Дохід відповідача дозволяє йому сплачувати заявлений позивачем розмір аліментів 21 600,00 грн., який складає всього 16 % від середньомісячного доходу відповідача за 2022 рік, а також 16 % від середньомісячного доходу за півріччя 2023 року. Вважає, що заявлена сума аліментів у розмірі 21 600,00 грн. є обґрунтованою для щомісячної сплати відповідачем на утримання дитини в умовах проживання в Канаді, враховуючи що підтверджені суми доходу відповідача є значно вищими за заявлену суму розміру аліментів (а.с. 89-95, 130-133).

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив, про розгляд справи апеляційним судом відповідач ОСОБА_2 був повідомлений 14 червня 2024 року, про що є відмітка працівників пошти про вручення адресату поштового відправлення суду (а.с. 166).

19 червня 2024 року представник позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подала клопотання про виклик її до суду для дачі пояснень у письмовому провадженні по апеляційній скарзі про стягнення аліментів, встановити дату та час для дачі пояснень, повідомивши про це представника (а.с. 164).

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах, що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя.

Згідноз ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вказане, розгляд справи здійснювався без виклику сторін у порядку письмового провадження. З цих підстав, суд апеляційної інстанції відхилив відповідне клопотання представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про виклик її до суду для дачі пояснень у письмовому провадженні.

Розглянувши матеріали позовної заяви, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, заперечення на ухвалу районного суду про відкриття провадження у справі, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 вересня 2010 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уклала шлюб з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстровано у Центральному відділі реєстрації шлюбів м. Києва, актовий запис № 2641, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія НОМЕР_1 (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_5 у сторін народилась донька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 3815 (а.с. 13).

Судом також встановлено, що з 16 березня 2022 року сторони проживають окремо та спільного господарства не ведуть.

В свою чергу, з квітня 2022 року позивачка ОСОБА_1 з донькою знаходяться в Канаді за візою для українських біженців CUAЕT.

У позові зазначено, що донька проживає разом із позивачем.

Факт проживання дитини з позивачем не заперечується та не спростовується відповідачем.

З податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 вбачається, що за 2022 рік загальна сума доходу останнього за звітній період становила 1 787 382,70 грн., а за півріччя 2023 року загальна сума доходу за звітній період становила 860 692,63 грн. (а.с. 7-10).

Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина

Частина 1 статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Отже, спір щодо витрат на утримання дитини може містить незгоду між батьками, як щодо самого факту сплати аліментів так і щодо розміру аліментів, які сплачуються добровільно.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

За змістом ч. 1 ст. 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану (ч. 3 ст. 80 СК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не несе витрати по утриманню дитини, не забезпечує її лікуванням вразі потреби, не займається її вихованням, що потребує не тільки матеріальних витрат, а й значних моральних зусиль, домовленості між сторонами щодо розміру аліментів не досягнуто. Визначаючи аліменти у розмірі 10 000,00 грн. суд вважав, що вказаної суми буде достатньо для забезпечення належного утримання дитини.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки визначений судом першої інстанції розмір аліментів є достатнім та розумним для належного утримання дитини відповідного віку.

Позивач в апеляційній скарзі наполягає на тому, що нею доведена можливість відповідача сплачувати аліменти у визначеному нею розмірі на утримання дитини, проте суд першої інстанції не врахував зазначених нею обставин та доказів.

Перевіривши вказані доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.

Так, з податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 вбачається, що за 2022 рік загальна сума доходу останнього за звітній період становила 1 787 382,70 грн. Також, з податкової декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 вбачається, що за півріччя 2023 року загальна сума доходу останнього за звітній період становила 860 692,63 грн. (а.с. 7-10).

Пред`являючи позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 21 600,00 грн., позивачкою не надано доказів у підтвердження визначеного нею розміру аліментів.

Позивачка обмежилася наданням квитанцій про сплату за уроки карате, спортивну гімнастику, літній табір (а.с. 25,26,29,30), проте вказані витрати належать до додаткових витрата на утримання дитини, оскільки пов`язані з розвитком здібностей дитини, а відтак, позивач не позбавлена можливості звернутись з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Будь-яких інших доказів витрат, які вона несе на утримання дочки щомісячно, чи належного розрахунку необхідних витрат повнолітньої дочки, позивачкою надано не було.

Апеляційний суд звертає увагу, що СК України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Однак, позивачкою не надано документів, які б підтвердили розмір її доходу.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач за своїм матеріальним становищем може сплачувати аліменти у розмірі 21 600,00 грн. щомісячно з часу звернення позивачки до суду із зазначеним позовом (24 жовтня 2023 року) об`єктивними доказами по справі не підтверджені та є припущенням, оскільки за наданими до суду доказами період фінансового доходу відповідача визначений 2022 рік - перше півріччя 2023 року. При цьому, вимог про стягнення аліментів за вказаний період у цьому провадженні позивачкою заявлено не було, а об`єктивних доказів фінансової спроможності відповідача сплачувати щомісячно аліменти у визначеному позивачкою розмірі (21 600 грн.) до суду не надано і судом таких не встановлено.

При цьому, суд враховує, що згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить 3 196 грн., а визначений судом першої інстанції розмір аліментів (10 000,00 грн.) на утримання дитини більш ніж в двічі перевищує мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину віком від 6 до 18 років. Крім того, судом врахована наявність обов`язку обох батьків, у т.ч. матері дитини - ОСОБА_1 утримувати дитину.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 19 квітня 2023 року у справі № 369/9386/17.

Відтак, беручи до уваги встановлений законом розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, принцип рівності прав та обов`язків батьків, та враховуючи обставини для необхідного рівня життя дитини, гармонійного розвитку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення аліментів для утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 грн. щомісячно, починаючи з дня 24 жовтня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.

Інші доводи апелянта цих висновків суду не спростовують, тому суд апеляційної інстанції їх відхилив.

При цьому, таке судове рішення не позбавляє позивачку права заявляти про збільшення розміру стягуваних аліментів та (або) вимог стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на положення частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 11 січня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

Г.М. Кирилюк