Справа № 188/1068/23
Провадження № 2/188/176/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року смт. Петропавлівка

Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі :

головуючої судді Курочкіної О.М.

секретар судового засідання Фесик Ю.В.

справа №188/1068/23

позивач: ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідач: Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Павлоградвугілля»

представник відповідача ОСОБА_3

про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання

в розмірі 160000 грн.

В обґрунтування позову зазначено, позивач працював на підприємстві ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у шкідливих умовах праці більш як 23 роки, 20.09.2016 року був звільнений за ч.2 ст.40 КЗпПУ у зв`язку з невідповідністю виконуваній роботі за станом здоров`я.

31.01.2017 року йому первинно сукупно було встановлено 60% втрати професійної працездатності, а 20.01.2022 року згідно з довідкою до акта огляду міжрайонної профпаталогічної МСЕК серії 12ААБ №564094 та довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії 12 ААА №120595 йому повторно сукупно встановлено професійної працездатності ( 30% радикулопатія, 10% ХОЗЛ, 5% туговухість, 15 % вібраційна хвороба) та протягом наступних переоглядах підтверджено безстроково третю групу інвалідності у зв`язку із професійним захворюванням, зазначено потребу у медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні.

Позивач вважає, що він втратив своє здоров`я та йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він втратив обсяг трудової діяльності переносить щоденний фізичний біль, має погане самопочуття, порушено його душевну рівновагу, а тому просить суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої ушкодженням здоров`я внаслідок виконання трудових обов`язків 160 000 грн.

В судове засідання сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність.

Сторона позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечив, заперечення обґрунтовано у відзиві.

Відповідач заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що у діях відповіача відсутній склад правопорушення позивачем не доведено причинний зв`язок між виникненням хронічних захворювань та діями відповідача, позивачем не надано доказів того, що він проходив курс лікування, позивачем не надано індивідуальної програми реабілітації, що є обов`язковим документом при встановленні інвалідності.

Відповідач вважає, що позов підлягає задоволенню в розмірі 60000 грн. з розстрочкою на 4 місяці рівними платежами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов до висновку, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судом встановлено, що позивач працював на підприємстві відповідача, що підтверджується копією трудової книжки позивача, яка міститься в матеріалах справи.

Позивачем надано суду акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 03.01.2017 p., професійне захворювання виникло через запиленість повітря робочої зони, рівень фізичного перевантаження, виробничий шум.

Відповідно до медичних висновків від 13.12.2016 №1585 висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання, а 20.01.2022 р. згідно з довідкою до акта огляду міжрайонної профпатологічної МСЕК серії 12ААБ № 564094 та довідками про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності серії 12ААА 2№ 045004 та серії 12ААА 2№ 10595, до акта огляду медико-соціальною комісією серії 12ААВ №564094 йому повторно безстроково сукупно встановлено 60% втрати професійної працездатності (30% -радикулопатія, 10% - X03JI, 5% - туговухість, 15% вібраційна хвороба), у зв`язку з чим, він перебуває на обліку і отримує страхові виплати.

Частиною 5 статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд відхиляє заперечення відповідача у відзиві на підставі відсутності у діях відповідача складу правопорушення відповідно до ч.2 ст.1167 ЦК, вважає що відповідач забезпечив позивача усіма необхідними засобами індивідуального захисту та спеціальним одягом, крім того, вважає, що відповідачем вимоги норамтивно-правових актів з охорони праці не порушувались.

Відповідач вважає, що позивачем не доведено причинний зв`язок між виникненням хронічних захворювань та діями відповідача, позивач за власним бажанням обрав роботу на підприємстві з важким, небезпечним та шкідливим технологічним процесом.

Відповідач вважає, що позивач приховував свій фактичний стан здоров`я, що унеможливило проведення відновлювального лікування на початкових етапах.

Не погоджується відповідач і з заявленим розміром моральної шкоди, як завищеним.

Позивач має право реалізації свого права на відшкодування моральної шкоди один раз. Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Відповідно до ч. 1 ст. 168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

При частковому задоволенні позовних вимог суд також бере до уваги, що законом прямо не передбачено розстрочку по виплаті одноразової суми на відшкодування моральної шкоди.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Таким чином, і право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності. Така позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2019 у справі №210/3177/17.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" передбачено, що обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправні діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. При цьому суд з`ясовує факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань, втрати немайнового характеру.

Надані позивачем докази вказують, що ушкодження здоров`я відбулося при виконанні ним трудових обов`язків, що у свою чергу призвело до моральних страждань.

Суд, керуючись ч.2 ст.1167 ЦК, не погоджується із запереченнями відповідача щодо відсутності права на відшкодуваня моральної шкоди в зв`язку з наявністю вини позивача в причинах ступеню хронічного професійного захворювання , моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно з ст.38 Гірничого закону України до обов`язків гірничого підприємства відноситься відшкодування шкоди, завданої фізичній особі, безпека гірничих робіт, охорона праці та довкілля, додержання встановлених нормативів у сфері проведення гірничих робіт, правил безпеки, правил технічної експлуатації та єдиних правил безпеки при підривних роботах.

Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення їй стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15).

Суд, при визначені розміру моральної шкоди оцінює глибину, характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань, істотності недоотриманих благ, втрату 60% професійної працездатності пожиттєво, призначення позивачу третьої групи інвалідності, характер професійних захворювань, їх наслідки для здоров`я позивача та, керуючись принципом розумності, виваженості та справедливості, суд вважає необхідним визначити розмір компенсації в сумі 120 000 грн. з урахуванням податків і зборів фізичних осіб, що буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди.

На підставі наведеного, керуючись ст. 23, 1167-1168 ЦК України, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 4, 6, 13 ЗУ «Про охорону праці», ст.ст. 1, 38 Гірничого Закону України, ст.ст. 1, ст.ст. 4, 10, 12, 13,19, 23, 76, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274, 275, 279 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої від нещасного випадку на виробництві задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 рнокпп НОМЕР_1 прож. за адресою: АДРЕСА_1 в якості відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання та травми грошові кошти у розмірі 120000 гривень з урахуванням податків з доходів фізичних осіб.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь на користь держави судовий збір в розмірі 2684.00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя О. М. Курочкіна