КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/8266/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

15 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Яворського М.А. (судді-доповідача), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова», поданою ОСОБА_1 , на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги по утриманню підземного паркінгу, -

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 року позовні вимоги ТОВ «Новобудова» задоволено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині розподілу судових витрат, представник ТОВ «Новобудова» - Климко А.Д. подала апеляційну скаргу 14 лютого 2024 року, тобто з пропуском процесуального строку на апеляційне оскарження, визначеного ч.1 ст.354 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що 19 грудня 2023 року було ухвалено оскаржуване позивачем заочне рішення (а.с.28-31).

Відповідно довідки, наявної в матеріалах справи, копію повного тексту оскаржуваного рішення було направлено представнику позивача засобами електронного зв`язку 19 грудня 2023 року о 15:30 (а.с.32).

Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 354, 288 ЦПК України, останнім днем для подачі апеляційної скарги на заочне рішення суду першої інстанції позивачем слід вважати 18 січня 2024 року.

Апеляційну скаргу було подано 14 лютого 2024 року засобами електронного зв`язку та в апеляційній скарзі представник позивача посилалась на те, що строк на апеляційне оскарження заочного рішення суду першої інстанції закінчується 04 березня 2024 року, оскільки 01 лютого 2024 року судом першої інстанції постановлено ухвалу про залишення без задоволення заяви відповідача про перегляд вказаного заочного рішення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 березня 2024 року апеляційну скаргу ТОВ «Новобудова», подану ОСОБА_1 , було залишено без руху та надано строк тривалістю десять днів з моменту отримання копії вказаної ухвали для виправлення вказаних недоліків, а саме: подати клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження заочного рішення суду першої інстанції з обґрунтуванням причин пропуску такого строку.

14 березня 2024 року на адресу апеляційного суду надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги, відповідно до якої, представник ТОВ «Новобудова» - Климко А.Д. посилається на те, що строк на апеляційне оскарження пропущено позивачем з поважних причин, оскільки вона перебувала на лікарняному у період з 18 січня 2024 року по 28 січня 2024 року. Крім того, вказує, що під час перебування її на лікарняному, відповідачем 23 січня 2024 року подано заяву про перегляд заочного рішення, яку розглянуто судом 01 лютого 2024 року. Відтак, перегляд заочного рішення міг вплинути на зміну рішення суду першої інстанції вцілому.

Враховуючи зазначені відомості, апелянт вважає, що процесуальний строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин й просить його поновити.

Дослідивши матеріали даної цивільної справи, а також подану апеляційну скаргу, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу було подано з пропуском процесуального строку на апеляційне оскарження, визначеного ч.1 ст.354 ЦПК України, а тому остання не можу бути прийнята до розгляду й має бути відмовлено у відкритті провадження з огляду на наступне.

Суд доходить висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження враховуючи наступні підстави.

Поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 358 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

ЄСПЛ у справах «Салов проти України», п. 93, «Сутяжник» проти Росії», п. 38 підкреслює, що відступ від принципу правової визначеності допустимий не в інтересах правового пуризму, а з метою виправлення помилки, що має фундаментальне значення для судової системи. Зокрема, під правовим пуризмом у практиці ЄСПЛ розуміється невідступне слідування вимогам процесуального закону при вирішенні питання щодо застосування чи скасування таких, що набрали законної сили, судових рішень без врахування того, чи призведе це у подальшому до реального, а не формального усунення допущених судових помилок; надмірно формальне, бюрократичне застосування правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, безвідносне врахування їх доцільності, виходячи з обставин конкретної справи й необхідності забезпечення ефективного захисту прав, свобод та інтересів в цивільному або іншому судочинстві, що призводить до порушення права на справедливий судовий розгляд.

Крім того, чітко визначені та однакові для всіх учасників справи строки звернення до суду, а також строки для подання апеляційної чи касаційної скарги, здійснення інших процесуальних дій є гарантією забезпечення рівності сторін та інших учасників справи. Однак, для цього має бути також виконано умову щодо недопустимості безпідставного та необмеженого поновлення судами пропущеного строку, оскільки національним законодавством вирішення цього питання віднесено до дискреційних повноважень суду.

Обґрунтовуючи важливість дотримання принципу правової визначеності, ЄСПЛ сформовано практику, відповідно до якої національними судами пріоритетність має надаватися дотриманню встановлених процесуальним законом строків звернення до суду, також строків апеляційного та касаційного оскарження судових рішень, а поновлення пропущеного строку допускається лише у виняткових випадках, коли мають місце не формальні та суб`єктивні, а об`єктивні та непереборні причини їх пропуску.

Європейський суд з прав людини вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (PONOMARYOV v. UKRAINE, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (PERETYAKA AND SHEREMETYEV v. UKRAINE, № 17160/06 та N 35548/06, § 34, ЄСПЛ, від 21 грудня 2010 року).

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Європейський суд з прав людини наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Апеляційний суд критично оцінює наведені апелянтом доводи щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, зокрема, щодо того, що представник позивача перебувала на лікарняному в період з 18 січня 2024 року по 28 січня 2024 року, оскільки останнім днем для подачі апеляційної скарги на заочне рішення суду першої інстанції позивачем слід вважати 18 січня 2024 року, відтак, перебування представника на лікарняному після спливу строку на апеляційне оскарження не є поважною причиною пропуску такого строку до вказаної дати.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що позивачем в даній справі є товариство, яке не надало доказів неможливості подання апеляційної скарги іншим представником у передбачений законом строк.

Таким чином, наведені апелянтом обставини не можна віднести до об`єктивних та непереборних обставин, які дають підстави для поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Оскільки апелянтом не було зазначено поважних причин пропуску процесуального строку на апеляційне оскарження заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 року, а зазначені причини не можна вважати такими, що є поважними, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті апеляційного провадження.

Відповідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим законом.

Європейський суд з прав людини зазначає, на осіб, які беруть участь у справі, покладається обов`язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Згідно ч. ч. 1,6 ст. 81 ЦПК України сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки апелянтом, всупереч вимогам статей 77 - 81 ЦПК України, не надано беззаперечних доказів, на підставі чого суд мав би поновити строк, то апеляційну скаргу слід вважати такою, що подана з пропуском строку на апеляційне оскарження без поважних причин та за зазначеною апеляційною скаргою відсутні підстави для відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. 357, 358 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова», поданою ОСОБА_1 , на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 19 грудня 2023 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги по утриманню підземного паркінгу- відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач: М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв