Справа № 754/2158/21
У Х В А Л А

Іменем України

22 квітня 2024 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Саламон О.Б.

з участю секретаря судового засідання Рябенка В.О.

представника заявника ОСОБА_1

державного виконавця Заєць О.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про визнання виконавчого листа № 754/2158/21 від 31.01.2024 таким, що не підлягає виконанню та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 від 12.02.2024.

Вимоги заявник обгрунтовує тим, що 31.01.2024 Деснянським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 754/2158/21 "щодо усунення ОСОБА_3 перешкод у користуванні кв. АДРЕСА_1 , власником 5/8 частин якої є ОСОБА_3 , шляхом вселення". На сьогодні виконання вищезазначеного виконавчого листа є не можливим та не підлягає примусовому виконанню з огляду на те, що з 15 червня 2022 року заявник не має жодних правових підстав ні до цієї спірної квартири, ні до створення перешкод в користування цією квартирою для ОСОБА_3 . При цьому заявник хотіла вирішити спір в добровільному порядку, натомість стягувач вже більше року створює перешкоди щодо такого виконання, увівши в оману суд та державного виконавця отримала виконавчий лист від 31.01.2024, на підставі якого відкрито ВП № НОМЕР_1 від 12.02.2024, тим самим із-за вчинення таких дій заявник не може реалізувати своє право на добровільне виконання, що порушує її права. Крім того, стягувач, в своїй заяві від 07.02.2024 начальнику Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) про прийняття на виконання виконавчого листа № 754/2158/21 від 31.01.2024 зазначає, що на даний час право власності на 1/8 частки кв. АДРЕСА_1 ОСОБА_2 рішенням суду припинено та відомості про це внесені до Державного реєстру нерухомості. Тобто заява стягувача суперечить виконавчому листу.

Від стягувача ОСОБА_3 до суду надано лист, в якому остання заперечує проти заявлених вимог ОСОБА_2 , оскільки вказана заява є безпідставною. Зазначає, що 12.02.2024 державний виконавець Заєць О.В. відкрила виконавче провадження, однак пояснила, що процедурою повинен бути витриманий 10 ти денний термін для повідомлення боржника. Стягувач вважає, що виконати виконавчий лист має представник державної виконавчої служби, а саме увійти до квартири, здійснити дії щодо огляду, фіксації її стану та складання акту. Просить судове засідання проводити без її присутності та залишити заяву без задоволення.

В судовому засіданні представник заявника вимоги заяви підтримав в повному обсязі та просив заяву задовольнити за викладених в ній підстав.

В судовому засіданні державний виконавець просила відмовити у задоволенні заяви про визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню у зв`язку з необґрунтованістю.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 432 ЦПК України суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу.

Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши всі наявні у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та стягнення коштів задоволено частково.

Суд ухвалив усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні кв. АДРЕСА_1 , власником 5/8 частин якої є ОСОБА_3 , шляхом вселення.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_4 у користуванні кв. АДРЕСА_1 .

31 січня 2024 року Деснянським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист № 754/2158/21 стосовно вимоги "усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні кв. АДРЕСА_1 , власником 5/8 частин якої є ОСОБА_3 , шляхом вселення".

12 лютого 2024 державним виконавцем Заєць О.В. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_1 про примусове виконання виконавчого листа № 754/2158/21.

Представник заявника вказує, що стягувач, відмовляючись прийняти належне добровільне виконання, запропоноване ним, порушує чинні норми ЦК України. Тим самим ОСОБА_2 стала залежна щодо такого виконання із-за вчинення або утримання від вчинення певних дій стягувачем.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Перевіряючи обґрунтованість вимог заяви, суд приймає до уваги те, що відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст.76-78, ч.1 ст. 81, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Частинами 1, 2 ст .432 ЦПК України визначено підстави подання та загальний порядок розгляду судом заяв стягувачів, або боржників про виправлення помилки допущеної при оформленні або видачі виконавчого листа, визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, та стягнення на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за виконавчим листом.

Ч. 2 ст.432 ЦПК України містить підстави визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю, або частково:

1) якщо його видано помилково;

2) якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (наприклад, у разі скасування чи зміни в апеляційному чи касаційному порядку чи за результатами перегляду за нововиявленими обставинами рішення, на підставі якого виконавчий лист було видано, якщо на момент таких скасування чи зміни виконавчий лист ще не було виконано повністю або частково).

За відсутністю чіткого визначення "інших причин" для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 5 Узагальнення судової практики «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» від 25.09.2015 роз`яснив, що словосполучення "або з інших причин" не стосується припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, а є іншими причинами, наприклад, в апеляційному чи касаційному порядку скасовано чи змінено рішення суду, або ж у зв`язку з нововиявленими обставинами, а виконавчий лист ще не виконаний.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, можна поділити на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема, видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Згідно із ч.5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

У постанові Верховного Суду від 20.02.2019 у справі N 2-4671/11 сформульовано правовий висновок, що підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Відповідно до п.9 ч.2 ст. 129 Конституції України, ст. 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

За ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

В даному випадку судом встановлено, що рішення суду, на підставі якого було видано виконавчий лист набрало законної сили, виконавчий лист не є таким, що виданий помилково, його зміст повністю узгоджується із рішенням суду.

В матеріалах справи відсутні дані щодо належного виконання рішення суду в повному обсязі, як і відсутні докази того, що виконавчий лист було видано помилково.

Проаналізувавши доводи відповідача та докази, які надані, останньою, на їх обґрунтування, суд вважає, що заявником не доведено підстави, з якими закон пов`язує можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Так, стороною заявника не надано доказів того, що виконавчий лист видано помилково, як і не доведено те, що обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Суд вважає, що обставини, викладені заявником у пред`явленій заяві не є підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки під час розгляду заяви судом не було встановлено, що обов`язок боржника за виконавчим листом відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що виконавчий лист було видано на виконання рішення суду у даній справі, яке набрало законної сили, зміст виконавчого листа повністю відповідає змісту судового рішення, стороною відповідача не доведено наявність підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню за вказаних в заяві обставин, а тому суд вважає заяву безпідставною, в зв`язку з чим в її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 12, 76-78, 81, 95, 432 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа № 754/2158/21 від 31.01.2024, виданого Деснянським районним судом м. Києва таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Повний текст ухвали складено 24.04.2024.

Суддя Деснянського районного суду м. Києва Саламон О.Б.