УХВАЛА

04 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 2/1519/7865/11

провадження № 61-3973 св 23

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Пророка В. В. розглянув заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Крата В. І., Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. від участі в розгляді заяви про роз`яснення постанови Верховного Суду від 25 червня 2024 року, яка підписана її представником ОСОБА_2 , у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк», ОСОБА_1 , третя особа - Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, про визнання пунктів кредитного договору недійсним, визнання недійсним договору застави, визнання договору поруки неукладеним, позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк», треті особи: Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, ОСОБА_3 , про визнання пункту кредитного договору недійсним та встановлення суми кредиту відповідно до кредитного договору, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року,

встановив:

1. У березні 2023 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу, яка підписана її представником ОСОБА_2 , у якій просила рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог банку відмовити, а вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про визнання недійсними пунктів 1.1, 1.5, статті 1, підпункту 2.1.1.2 пункту 2 статті 2 кредитного договору від 26 червня 2008 року № 6556734, укладеного між ОСОБА_1 і банком, визнання недійсним договору застави транспортного засобу від 26 червня 2008 року № 6584366, укладеного між банком і ОСОБА_1 , задовольнити повністю.

2. Постановою Верховного Суду від 25 червня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , залишено без задоволення. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2021 року у нескасованій і незмінений частині та постанову Одеського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року в частині задоволених позовних вимог ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «ПУМБ» про визнання пункту кредитного договору недійсним, встановлення суми кредиту відповідно до кредитного договору та позовних вимог третьої особи ОСОБА_3 до ПАТ «ПУМБ» про визнання пунктів кредитного договору недійсним, визнання недійсним договору застави, визнання договору поруки неукладеним залишено без змін.

3. 30 серпня 2024 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про роз`яснення постанови Верховного Суду від 25 червня 2024 року, яка підписана представником ОСОБА_2 .

4. 03 вересня 2024 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду заяву про відвід колегії суддів: головуючого - Крата В. І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю. від розгляду заяви про роз`яснення постанови Верховного Суду від 25 червня 2024 року.

5. Обґрунтовуючи свою заяву ОСОБА_1 вказує на те, що у статтях 400, 402 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) встановлений порядок касаційного розгляду справи, згідно з яким передбачено попередній розгляд справи та визначено порядок розгляду конкретної справи судом касаційний інстанції.

6. При цьому сторони та інші учасники справи мають право давати свої пояснення, висловлювати правову позицію, наводити доводи, які стосуються підстав касаційного розгляду справи.

7. Проте всупереч нормам статті 43, 49 ЦПК України ОСОБА_1 як особу, яка подала касаційну скаргу, було позбавлене всіх процесуальних прав, в тому числі і права на правничу допомогу.

8. Верховний Суд порушив норми статті 128 ЦПК України, адже не направляв на її адресу чи її представнику жодної повістки, іншого повідомлення про час, місце і дату засідання суду касаційної інстанції. Такі дії суду призвели до того, що за сприяння касаційного суду з ОСОБА_1 в судовому порядку стягнено кошти в розмірі більше ніж 40 000,00 дол. США за спотвореним ПАТ «Перший Український Міжнародний банк» розрахунком заборгованості на ім`я іншої людини.

9. Верховний Суд не надав оцінки доводам ОСОБА_1 , тому суд не дотримався вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), статті 55 Конституції України, статей 2, 10, 12 ЦПК України ЦПК України, не забезпечив виконання основних завдань та засад цивільного судочинства в контексті забезпечення права на звернення до суду за захистом, верховенства права, законності, об`єктивності розгляду справи, змагальності сторін та можливості реалізації своїх процесуальних прав. Тому постанова Верховного Суду від 25 червня 2024 року, на переконання заявника, не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України, є незаконним та необґрунтованим судовим рішенням.

10. Порядок судового розгляду, винесені процесуальні рішення у справі, викликають у ОСОБА_1 . сумніви в неупередженості та об`єктивності колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В.І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю.

11. Розпорядженням від 03 вересня 2024 року № 1067/0/226-24 у зв`язку з перебуванням у відпустці судді Тітова М. Ю. призначено повторний автоматизований розподіл судової справи № 2/1519/7865/11 (провадження № 61-3973 св 23) та визначено склад суддів: суддя-доповідач Дундар І. О., судді, які входять до складу колегії: Крат В. І., Гудима Д. А., Краснощоков Є. В., Пархоменко П. І.

12. У зв'язку із цим заяву ОСОБА_1 в частині заявленого відводу судді Тітову М. Ю. від участі в розгляді заяви про роз`яснення постанови Верховного Суду від 25 червня 2024 року, ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2024 року було залишено без розгляду.

13. Цією ж ухвалою Верховного Суду від 03 вересня 2024 року, серед іншого, заяву ОСОБА_1 про відвід колегії суддів: головуючого - Крата В. І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В. від участі в розгляді заяви про роз`яснення постанови Верховного Суду від 25 червня 2024 року у справі № 2/1519/7865/11 визнано необґрунтованою та постановлено передати її судді, який не входить до складу суду, визначеному у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України.

14. Автоматизованою системою діловодства (протокол автоматизованого розподілу судової справі між суддями від 04 вересня 2024 року) визначено суддю Пророка В. В. для розгляду зазначеної заяви.

15. Перевіривши наведені у заяві про відвід суддів доводи вважаю, що підстави для її задоволення відсутні з огляду на таке.

16. Відповідно до частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

17. Також частиною четвертою статті 36 ЦПК України встановлено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

18. Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

19. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначає, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». У випадку ж самовідводу сам суддя повинен бути переконаним, що є достатньо фактів, які свідчать про його безсторонність. Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими» (рішення від 09 листопада 2006 року у справі «Білуха проти України» (Belukha v. Ukraine), заява № 33949/02).

20. Також ЄСПЛ зазначив, що наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення будь-якого законного сумніву з цього приводу. Щодо суб`єктивного критерію, то презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

21. Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Це означає, що при з`ясуванні питання про те, чи існують законні підстави для побоювання щодо відсутності безсторонності у певного судді, позиція заявника має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути ці побоювання об`єктивно виправдані «справа Гаусшильдта» (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188).

22. Крім цього, сумніви мають бути застосовані на фактичних обставинах, а не на припущеннях про можливий розвиток подій.

23. Однак, проаналізувавши заяву ОСОБА_1 про відвід суддів Крата В. І., Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. від участі в розгляді заяви про роз`яснення постанови Верховного Суду від 25 червня 2024 року у справі № 2/1519/7865/11 варто дійти висновку, що доводи цієї заяви зводяться до незгоди заявника із ухваленим судовим рішеннями Верховного Суду - постановою Верховного Суду від 25 червня 2024 року.

24. Крім цього варто звернути увагу заявника на те, що відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

25. Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

26. Тобто, розгляд цивільної справи у суді касаційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним ЦПК України. І лише у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень.

27. Крім цього, Верховний Суд є судом права, а не факту і діючи у межах повноважень та порядку, визначених частиною першою статті 400 ЦПК України, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, які можуть додатково пояснити учасники справи, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

28. ЄСПЛ неодноразово висловлювався з приводу відсутності публічних слухань у судах касаційної інстанції. Публічний характер провадження у судових органах, згаданих у пункті 1 статті 6 Конвенції захищає учасників справи від здійснення правосуддя таємно, поза контролем громадськості та є також одним із засобів збереження довіри до судів вищих і нижчих ланок. Публічність через прозорість, яку вона надає правосуддю, сприяє досягненню мети пункту 1 статті 6 Конвенції, а саме справедливому судовому розгляду, гарантія якого є одним із основних принципів будь?якого демократичного суспільства у сенсі Конвенції (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany» (заява № 8273/78)).

29. Проте публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку, зокрема і в суді касаційної інстанції. Так, у вказаній справі зазначена гарантія була забезпечена у судах першої й апеляційної інстанцій. Зокрема тому ЄСПЛ не визнав порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції відсутність публічного розгляду у Федеральному суді Німеччини, який, як і Верховний Суд в Україні, вирішував винятково питання права (рішення у справі «Axen v. Germany»).

30. Крім того, ЄСПЛ в своєму рішенні від 25 квітня 2002 року у справі «Varela Assalino contre le Portugal» (заява № 64336/01) визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення щодо гарантій публічного судового розгляду. У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права, а саме тлумачення норм Цивільного кодексу.

31. ЄСПЛ вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів.

32. На думку ЄСПЛ у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв є доцільнішим ніж усні слухання і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім.

33. Верховним Судом створено учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справ шляхом надсилання процесуальних документів, у яких такий рух описаний. Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

34. Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що учасники справи не можуть використовувати інститут відводу суддів з метою схиляння суду до ухвалення бажаного для них процесуального рішення. Необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є так само порушенням права на справедливий суд, як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.

35. Таким чином, оскільки доводи заявника у заяві про відвід не дають підстав для обґрунтованого сумніву у неупередженості та об`єктивності суддів Крата В. І., суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. і не свідчать про їх заінтересованість у результаті розгляду заяви про роз`яснення постанови Верховного Суду від 25 червня 2024 року у справі № 2/1519/7865/11, вважаю, що заява ОСОБА_1 про відвід суддів є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 36, 40 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у задоволені заяви ОСОБА_1 про відвід суддів Крата В. І., Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. від участі в розгляді заяви про роз`яснення постанови Верховного Суду від 25 червня 2024 року у справі за позовом за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк», до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору - ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є - Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк», ОСОБА_1 , третя особа - Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, про визнання пунктів кредитного договору недійсним, визнання недійсним договору застави, визнання договору поруки неукладеним, позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк», треті особи: Головне управління Держпродспоживслужби в Одеській області Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту споживачів, ОСОБА_3 , про визнання пункту кредитного договору недійсним та встановлення суми кредиту відповідно до кредитного договору, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 22 грудня 2022 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Пророк