Провадження № 22-ц/801/414/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І. Е.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2024 рокуСправа № 127/19554/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Копаничук С.Г.,

суддів: Рибчинського В.П., Оніщука В.В.,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 грудня 2023 року, постановлене у складі судді Борисюк І. Е. у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту,

в с т а н о в и в :

У липні 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту. Зазначає, що що відповідачка звернулась до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим 14.03.2008 підписала заяву б/н. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. У зв`язку із порушенням відповідачкою взятих на себе зобов`язань за вказаним договором виникла заборгованість, яка станом на 22.05.2023 становить 42 754, 14 гривень, з яких: 42 754, 14 гривень заборгованість за тілом кредиту, яку просить стягнути з відповідачки.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 грудня 2023 року в задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. Зазначає, що між сторонами був укладений кредитний договір у порядку частини першої статті 634 ЦК України, оскільки відповідачка, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, приєдналася до договору та погодилася, що анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, правил користування карткою, основними умовами обслуговування складають договір надання банківських послуг. Крім цього, договір у встановленому порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося укладення кредитного договору, а тому зазначені обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору. Відповідач не надала суду жодних заперечень щодо розрахунку заборгованості. Натомість суд допустив упереджений розгляд справи фактично зайнявши позицію адвоката відповідачки, чим порушив принцип змагальності сторін.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Вінницького міського суду від 13 грудня 2023 року вищевказаним вимогам закону відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.03.2008 ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку в якій зазначено, що дана заява разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, становлять між нею та банком договір про надання банківських послуг. (а.с. 17)

Відповідачка підтвердила, що вона ознайомлена і згідна з умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк», на ім`я ОСОБА_1 було видано наступні банківські картки: 1)05.12.2007 Картка Універсальна № НОМЕР_1 ; термін дії - до 12/11; 2)11.01.2011 Картка Універсальна № НОМЕР_2 термін дії - до 12/11;

3)24.05.2011 Картка Універсальна № НОМЕР_3 ; термін дії - до 12/11;

4)20.02.2012 Картка Універсальна № НОМЕР_4 ; термін дії - до 07/15;

5)14.04.2016 Картка Універсальна Gold № НОМЕР_5 ; термін дії - до 04/18;

6)03.03.2016 Картка Універсальна Gold № НОМЕР_6 ; термін дії - до 06/18;

7)04.03.2019 Картка Універсальна Gold № НОМЕР_7 ; термін дії - до 01/23. (а.с. 73)

Відповідно до нової редакції статуту Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», останнє є правонаступником за всіма правами і обов`язками Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк». (а.с. 32-33)

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості за договором про надання банківських послуг б/н від 14.03.2008, станом на 22.05.2023 заборгованість ОСОБА_1 складає 42 754, 14 гривень, з яких: 42 754, 14 гривень заборгованість за тілом кредиту (а.с. 3-14).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, виходив з того, що відсутні підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідачки на його користь згідно з договором про надання банківських послуг б/н від 14.03.2008 заборгованості в сумі 42 754, 14 грн, оскільки такі вимоги є необґрунтованими і недоведеними належними, допустимими та достовірними доказами в розумінні ст.ст. 77-79 ЦПК України, які б були достатніми, в розумінні ст. 80 ЦПК України, для задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, які перевірив наданими доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та застосував до них норми права, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції належним чином не дослідив розрахунку заборгованості та виписки по банківському рахунку відповідачки колегія суддів виходить з наступного.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом (частина 1 статті 205 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони (частина 1 статті 207 ЦК України).

Таким чином, ОСОБА_1 , підписавши анкету-заяву, пройшовши ідентифікацію клієнта, уклала з позивачем договір про надання банківських послуг, що підтвердила своїм підписом на заяві. Факт укладання цього договору та отримання кредитними коштами та користування ними відповідачка не спростовує.

Враховуючи, що укладений між сторонами кредитний договір від 14.03.2008 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним), а також вимоги частини 2 статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, апеляційний суд вважає, що банк у такому випадку вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Разом з тим, наданий банком розрахунок заборгованості не містить відомостей про фактично отримані кошти позивачкою (тіло кредиту), нараховані відсотки, пеню, штрафи, комісію та не містить відомостей про їх погашення.

Більше того, розрахунок заборгованості розпочинається з 31 січня 2008 року, у той час, як Анкету заяву відповідачка підписала 14 березня 2008 року. Тобто, за змістом цього розрахунку, банк нарахував заборгованість до укладення договору шляхом підписання анкети-заяви.

Також слід врахувати, що розрахунок банку суд не може розцінюватись, як достовірний доказ, оскільки він не містить необхідних реквізитів документу, зокрема прізвища та підпису відповідальної особи, яка його складала, печатки банку.

Отже , вищевказаний розрахунок заборгованості не є належним доказом видачі та отримання кредиту, а також безспірним доказом розміру заборгованості, а є лише обґрунтуванням позовних вимог щодо розміру заборгованості, яка повинна бути підтверджена саме достовірними доказами.

У матеріалах справи є виписка про рух коштів, по банківському рахунку ОСОБА_1 за період з 31 січня 2008 року по 19 травня 2023 року, що засвідчена підписом керівником напрямку операційного обслуговування ГО АТ КБ «Приватбанк» Івановою Н. М. та містить печатку банку.

З указаної виписки вбачається, що заявлені банком 42754,14 грн фактично не є тілом кредиту, оскільки до цієї суми банком зараховано, відсотки, комісію, пеню та штрафи (а.с. 92-103).

Як вбачається з банківської виписки по кредитному рахунку ОСОБА_1 за період з 31 січня 2008 року по 19 травня 2023 року сторонами здійснено понад тисячу банківських операцій, кошти за якими як вносились, так і знімались з рахунку, банком нараховувались і списувались відсотки, пеня, комісія та штрафи, тому суд дійшов правильного висновку, що на підставі наданих доказів без спеціальних знань та відсутності у розрахунку даних про фактично отримані кошти позивачкою (тіло кредиту), нараховані відсотки, пеню, штрафи, комісію та відомостей про їх погашення, не можливо встановити дійсних розмір заборгованості за тілом кредиту.

Крім цього у апеляційній скарзі банк вказує про необхідність стягнення з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за тілом кредиту в розмірі 134226,29 грн. Заявлена сума взагалі нічим не підтверджена, що вкотре підтверджує неможливість позивача самостійно визначити розмір боргу без призначення у справі експертизи. Однак таке клопотання в суді першої та апеляційної інстанціях не заявлялась, а з власної ініціативи суд позбавлений можливості вирішити це питання.

Згідно із ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ч. 3 ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви, а відповідач - разом з поданням відзиву.

Отже, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що наданими позивачем доказами не підтверджено заборгованість відповідачки за тілом кредиту у розмірі 42754,14 грн.

При цьому суд роз`яснив позивачу права та можливість заявлення клопотань і подання доказів для підтвердження позовних вимог, якими він скористався на власний розсуд.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції порушив принцип змагальності сторін, оскільки відповідачка не спростувала доводів позовної заяви та доказів на підтвердження позовних вимог є безпідставними.

Так відповідно до ч. 2 і ч. 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, на позивача покладається обов`язок довести обґрунтованість та під ставність позовних вимог. ЦПК України не містить імперативного обов`язку для відповідача спростовувати недоведені, безпідставні позовні вимоги.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то судові витрати понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної слід залишити за позивачем.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 грудня 2023 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, залишити за позивачем.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач: С. Г. Копаничук

судді: В.П. Рибчинський

В. В. Оніщук