КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження: Доповідач - Кафідова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ Справа № 759/11699/24

18 листопада 2024року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кафідової О.В.

суддів - Оніщука М.І.

- Шебуєвої В.А

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 18 липня 2024 року, постановлену під головуванням судді Єросової І.Ю. у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах сім`ї та Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и в:

У червні 2024 року ОСОБА_3 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах сім`ї та Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах сім`ї та Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини залишено без руху.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 18 липня 2024 року, позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах сім`ї та Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, повернуто позивачу.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, 05 серпня 2024 року позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва та зобов`язати суд першої інстанції відкрити провадження, та розглянути позовну заяву по суті.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права.

Зазначає, що оскаржуваній ухвалі суд першої інстанції посилався на те, що позивач 02 липня 2024 року подав до суду клопотання про усунення недоліків, проте зазначені судом обставини не відповідають дійсності, оскільки 02 липня 2024 року він не подавав до суду жодного документа.

Вказує на те, що твердження суду першої інстанції щодо недотримання позивачем вимог ст. 177 ЦПК України та Закону України «про судовий збір» в частині сплати судового збору в розмірі 1 211,20 грн. не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки в позовній заяви він просив суд відтермінувати сплату судового збору до відкриття провадження у даній справі, гарантував його сплату в повному обсязі, окрім того 19 червня 2024 року, 11 липня 2024 року та 16 липня 2024 року він звертався до суду з відповідними клопотаннями, які судом першої інстанції не були розглянуті.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 ч. 1 ст. 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді Кафідової О.В., обговоривши доводи апеляційної скарги вивчивши наявні у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у червні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах сім`ї та Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах сім`ї та Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини залишено без руху.

Залишаючи без руху позовну заяву, суд першої інстанції посилався на те, що у позовній заяві не зазначено відомостей про наявність або відсутність у сторін та учасників справи електронного кабінету. Також позивачем у порушення вимог п.6,7, 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України не зазначено: відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Також позивачем не надано копії позовної заяви та додатків до неї для відповідача та третьої особи. Окрім того відповідно до п.2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 2024 рік складає 1211,20 грн. Однак у матеріалах позову відсутні докази сплати судового збору.

19 червня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з клопотанням про зменшення та відстрочення сплати судового збору.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що він більше трьох років не працює та він повинен був терміново сплатити судовий збір на виконання вимог ухвали Київського апеляційного суду у справі № 756/6990/16.

З огляду на вище викладене просив суд з урахуванням його майногово стану зменшити та відстрочити сплату судового збору.

12 липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з клопотанням про усунення недоліків позовної заяви.

В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що позовна заява відповідає вимогам п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, оскільки ним було зазначено про можливість обміну інформації через «Є Суд».

Стосовно п.п. 6,7,9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України в частині досудового врегулювання спору, зазначає, що досудового врегулювання спору між сторонами закріпленого у вигляді письмового документу не було що в свою чергу стало підставою для звернення до суду.

Щодо попереднього розрахунку суми судових витрат які поніс чи понесе, зазначає, що він має юридичну освіту та досвід, а тому питання юридичних витрат на послуги адвоката він не потребує.

Щодо виконання вимог п. 4 стю 177 ЦПК України та п. 2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» зазначає, що 19 червня 2024 року він подав до суду клопотання з приводу сплати судового збору, проте судом не вирішив його клопотання.

З огляду на вище викладене просив суд розглянути дане клопотання та врахувати довідку про доходи позивача від 11 липня 20024 року.

До клопотання про усунення недоліків позивач долучив копію раніше поданого клопотання про зменшення та відстрочення сплати судового збору від 19 червня 2024 року та відомості з державного реєстру фізичних осіб- платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 11 липня 2024 року.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції посилався на те, що на виконання вимог п.2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позивачем не зазначено відомостей про наявність або відсутність у відповідача та третьої особи електронного кабінету. Усуваючи недоліки, позивач вказує лише на наявність у нього електронного кабінету. Позивач у клопотанні, посилаючись на свій майновий стан, просить зменшити або розстрочити сплату судового збору. Разом із цим у заяві про усунення недоліків, зазначаючи відомості, передбачені п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України вказує що не потребує компенсації понесених витрат, оскільки отримав кошти від продажу золотих прикрас. Вказані твердження прямо суперечать собі і є зловживанням процесуальними правами. Таким чином, встановлений судом згідно вимог законодавства судовий збір у розмірі 1211,20 грн. позивачем не сплачено.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів огодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Положення статті 185 ЦПК України щодо повернення заяви застосовуються в тому випадку, коли особа в установлений строк не виконає вимоги ухвали суду про залишення заяви без руху.

За змістом вище наведених норм процесуального закону повернення заяви з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали про залишення заяви без руху, можливе лише в тому випадку, коли особа отримала копію відповідної ухвали, але ухилилась від виконання вимог, зазначених в ній.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 10 червня 2024 року позивачем було подано клопотання про зменшення та відстрочення сплати судового збору в обґрунтування яких зазначав про скрутне матеріальне становише. На підтвердження зазначених обставин позивачем було надано відомості з державного реєстру фізичних осіб- платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 11 липня 2024 року.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції передчасно прийшов до висновку про повернення позовної заяви.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції - ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою. Тому пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється право на суд, яке включає не лише право ініціювати провадження, а й право отримати вирішення спору судом.

Крім того, при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.

Так, відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом пунктів 3, 4 частини 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Позивачі на виконання вимог ухвали суду від 10 червня 2024 року надіслали клопотання про зменшення та відстрочення сплати судового збору, долучив відомості з державного реєстру фізичних осіб- платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 11 липня 2024 року та виклав свої доводи щодо необхідності зменшити та відстрочити сплати судового збору, зокрема, у звязку зі скрутним матеріальним положенням, однак, суд першої інстанції, всупереч вимогам ЦПК, не вирішив зазначеного клопотання, не надав належну оцінку наданим позивачем доказам, та не повідомив позивача про результат свого висновку, лише зазначив у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали, щодо зловживання позивачем процесуальними правами

При цьому суд дійшов передчасного висновку про повернення позовної заяви, не вирішивши питання щодо продовження строку для усунення недоліків позову із зазначенням рахунків на які необхідно провести оплату судового збору.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків, зокрема, цивільного характеру. При цьому, особі має бути забезпечена можливість реалізувати указані права без будь-яких перепон чи ускладнень.

Здатність особи безперешкодно отримати судовий захист є змістом поняття доступу до правосуддя, що кореспондується із положеннямистатті 4 ЦПК України, з огляду на які кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відтак, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для визнання позовної заяви неподаною та повернення є необґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, що у відповідності до вимог п.4 ч.1 ст.379 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 18 липня 2024 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена

в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: