КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 755/8818/23

номер провадження 22-ц/824/11229/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду

цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
учасники справи: представник позивача Подольський А.Ю. ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року /суддя Марфіна Н.В./

у справі за позовом акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вимогами про стягнення на предмет іпотеки, у якому просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: однокімнатну квартиру, загальною площею 50,00 кв. м., житловою площею 20,10 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №800001653 від 29.08.2007 року, заборгованість - 200579,60 дол. США, а саме: за кредитом: 121804,35 дол. США, по відсотках: 78775,25 дол. США на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк», шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності. Також позивач просить стягнути з відповідачки витрати по сплаті судового збору у розмірі - 19225,50 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 перед Акціонерним товариством «Сенс Банк» за кредитним договором №800001653 від 29.08.2007 року у сумі 200579 (двісті тисяч п`ятсот сімдесят дев`ять) доларів 60 центів США (з яких: 121804,35 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 78775,25 доларів США - заборгованість за відсотками по користуванню кредитом), звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №800001653-И від 29.08.2007 року, а саме: квартиру АДРЕСА_2 (загальною площею 50,00 кв.м., житловою площею 20,10 кв.м.) на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк», шляхом продажу квартири на електронному аукціоні у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону, за ціною, що визначається при примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 19225 (дев`ятнадцять тисяч двісті двадцять п`ять) грн. 50 коп.

Зупинено виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування. /а.с. 175-184/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила рішення скасувати, відмовивши у позовних вимогах.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилалась на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що 15.07.2014 року на адресу ОСОБА_2 була направлена вимога про необхідність сплатити заборгованості, з першим позовом про стягнення заборгованості банк звернувся 25.09.2014 р., водночас, право нараховувати проценти втратив з моменту вимоги. Суд першої інстанції невірно обрахував розмір заборгованості. Вказувала і на те, що банк звернувшись до ОСОБА_2 змінив строки виконання зобов`язання та набув право пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання забезпеченого іпотекою зобов`язання, а саме з 32 дня з дати одержання позичальником повідомлення банку про строкове повернення коштів, тобто у 2014 році, проте з цим позовом звернувся 23 червня 2023 року, більш ніж через 9 років, тобто звернення стягнення відбулось поза межами трьохрічного строку позовної давності. Відповідна заява була подана до суду першої інстанції, безпідставно залишена без задоволення.

Апелянт в судове засідання не з`явилась, про час та дату судового розгляду повідомлена належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за її відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, який з`явився у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з відмовою у задоволенні позову, на підставі наступного.

Судом встановлено, що 29.08.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», як кредитором, та відповідачкою, як позичальником, був укладений кредитний договір №800001653 за яким:

- п. 2 Банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання кредит, а позичальник приймає його на наступних умовах:

п. 2.1. Сума кредиту. Валюта кредиту - 138050,00 доларів США;

п. 2.2. Процентна ставка - 12,58% річних;

п. 2.3. Дата остаточного повернення кредиту - 29.08.2027 року;

п. 2.9. Порядок повернення кредиту та сплати процентів - платежі з повернення кредиту та сплати процентів за користування ним, оплати вартості усіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань позичальника здійснюються у сумах та в терміни, що передбачені Графіком платежів та розрахунком сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, з урахуванням вартості всіх супутніх послуг, який є Додатком №1 до цього договору та є його невід`ємною частиною;

- п. 3 Позичальник зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені даним договором повертати кредит, виплачувати банку проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі. Повернення кредиту (його частини) та сплата процентів за користування ним здійснюється позичальником у порядку, передбаченому Додатком №1 до цього договору;

- п. 5 Банк має право вимагати (в тому числі і в судовому порядку) від позичальника дострокового виконання зобов`язань за договором в будь-якому з наступних випадків істотного порушення позичальником зобов`язань за цим договором, зокрема, у разі затримання сплати частини кредиту та/або процентів за його користування щонайменше на один календарний місяць;

- п. 7 Позичальник зобов`язаний повернути кредитору кредит та сплатити проценти за користування кредитом частинами в терміни, що визначені Додатком №1 до цього договору, а також належним чином виконати інші зобов`язання, викладені у цьому договорі;

- п. 10.2 Договір вважається укладеним з дати його підписання сторонами та скріплення печаткою банку і діє до повного виконання зобов`язань позичальника за договором.

Також судом встановлено, що у забезпечення виконання зобов`язань позичальника за договором кредиту, 29.08.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», як іпотекодержателем, та відповідачкою, як іпотекодавцем, був укладений та нотаріально посвідчений іпотечний договір №800001653-И за яким:

- ст. 1 Іпотекодавець у забезпечення виконання зобов`язання, визначеного у статті 2 цього договору, передає іпотекодержателю у іпотеку нерухоме майно, зазначене у п. 3.1. цього договору, що надалі іменується «предмет іпотеки», а іпотекодержатель приймає його у іпотеку та набуває право одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у повному обсязі переважно перед іншими кредиторами іпотекодавця, якщо інше не встановлено законом. У цьому договорі перелічені нижче терміни вживаються у таких значеннях: «Основний договір» - кредитний договір №800001653, укладений між іпотекодержателем та іпотекодавцем 29.08.2007 року, включаючи всі додаткові угоди до нього, що укладені на дату набуття чинності цим договором або будуть укладені у майбутньому; «Невиконання основного зобов`язання» - невиконання або неналежне виконання будь-якого з обов`язків іпотекодавця, перелічених у ст. 2 цього договору, у межах суми, зазначеної у п. 2.1. цього договору;

- ст. 2 Згідно з цим договором іпотекою забезпечується кожна та всі із вимог іпотекодержателя, що випливають із основного договору із всіма змінами та доповненнями до нього, за умовами якого іпотекодавець зобов`язується перед іпотекодержателем повернути наданий йому кредит не пізніше 29.08.2027 року в розмірі 138050,00 доларів США, сплатити відсотки за користування кредитом згідно умов основного договору в розмірі 12,25% річних, сплатити пеню за прострочення повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування, а також здійснювати всі інші платежі в порядку та на умовах, що визначені основним договором та/або цим договором;

- ст. 3 Предметом іпотеки за цим договором є квартира, що складається з однієї кімнати, загальною площею 50,00 кв.м. та житловою площею 20,10 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 29.08.2007 року посвідченого ПН КМНО Ничипоренко О.В. за реєстровим №616;

- ст. 4 Іпотекодержатель має право звернути на предмет іпотеки стягнення згідно з цим договором та законодавством України;

- ст. 6 Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки у будь-якому з наступних випадків: у випадку невиконання основного зобов`язання; у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем умов цього договору; у інших випадках, передбачених законодавством України. У разі порушення іпотекодавцем основного договору та/або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов цього договору. Документом, що підтверджує відправлення іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення та виконання порушеного зобов`язання, є квитанція поштового відділення про відправлення відповідного рекомендованого листа іпотекодавцю за адресою його фактичного проживання (реєстрації) зазначеною у преамбулі та ст. 8 цього договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно із договором про задоволення вимог іпотекодержателя (позасудове врегулювання), яким вважатиметься застереження, що міститься у п. 6.3. цього договору;

- ст. 7 Цей договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами, скріплення їх печатками та нотаріального посвідчення і діє до припинення основного зобов`язання, забезпеченого іпотекою згідно з цим договором;

- ст. 8 Іпотекодавець - ОСОБА_2 ; постійне місце проживання: АДРЕСА_3 ; поштова адреса: АДРЕСА_3 .

Також встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 09.06.2016 року у справі №755/5994/15-ц, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31.08.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.12.2016 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13.03.2017 року у справі №755/26596/14-ц відмовлено у задоволенні позову ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки 12.08.2014 року за заявою ПАТ «Альфа-Банк» приватним нотаріусом Чуловським В.А. був вчинений виконавчий напис №2878 на договорі іпотеки про звернення стягнення на кв. АДРЕСА_2 , тому вимоги банку про стягнення заборгованості є подвійним стягненням, що є неприпустимим.

Також встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20.06.2017 року у справі №755/247/17 визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського Володимира Анатолійовича вчинений 12 серпня 2014 року, зареєстрований у реєстрі за № 2878, про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_4 , що належить на праві власності ОСОБА_2 .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 05.02.2021 року у справі №755/20400/19: скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень заява з реєстраційним «Реєстраційне бюро» Тарасенко Ігоря Миколайовича про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_5 , реєстраційний номер об`єкта нерухомості 000 за АТ «Альфа - Банк»; скасовано запис про право власності №32650881 від 31.07.2019 року державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Тарасенко Ігоря Миколайовича про державну реєстрацію права власності на квартиру на квартиру АДРЕСА_5 за АТ «Альфа - Банк» внесений на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався нормами ст. 1054 ЦК України, про те, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики (ст. 1048 ЦК України).

Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.

Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов`язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним. Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ст.ст. 547, 548 ЦК України).

Зі змісту наявного в матеріалах справи розрахунку заборгованості відповідачки за укладеним нею договором кредиту вбачається, що відповідачка неналежно виконує умови щодо повернення кредиту, наявні періоди повного невиконання місячних платежів і станом на 07.06.2023 року заборгованість по тілу кредиту становить 121804,35 дол. США, а заборгованість по відсоткам за користування кредитним коштами дорівнює 78775,25 дол. США. Всього 200579,60 дол. США.

Поданий стороною позивача розрахунок заборгованості не протирічить наданій відповідачкою довідці банку №30327-17.5 від 28.07.2023 року, у якій зазначено, що станом на 28.07.2023 року заборгованість відповідачки за договором кредиту №800001653 від 29.08.2007 року становить 1176583,84 дол. США, оскільки за розрахунком заборгованості загальна сума боргу також становить 1176583,84 дол. США, яка у своєму розмірі містить не лише заборгованість по тілу кредиту та відсоткам (121804,35 дол. США та 78775,25 дол. США відповідно), а також заборгованість по нарахованій пені в сумі 976004,24 дол. США.

Згідно ст.ст. 572, 574, 575, 577 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Якщо предметом застави є нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом. Застава нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом.

Згідно наявної в матеріалах справи копії вимоги банку на адресу відповідачки про усунення порушень, банк повідомляв позичальницю, що нею не виконується забезпечене іпотекою кредитне зобов`язання, а неодноразові звернення банку щодо виконання зобов`язань проігноровані, питання реструктуризації не вирішено. Станом на 06.12.2022 року заборгованість по кредиту становить 121804,35 дол. США. Банк вимагав у тридцятиденний строк сплатити заборгованість по кредиту, відсотках та нарахованій пені і попереджав, що у разі невиконання вимоги буде розпочате звернення стягнення на предмет іпотеки.

Направлення вказаної вимоги на адреси відповідачки ( АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 ) у грудні 2022 року підтверджується наявними в матеріалах справи копіями реєстру цінних листів №84, описів вкладення у цінні листи та фіскальних чеків АТ «Укрпошта».

Також суд першої інстанції вказував, що вимоги ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратили чинність 21.04.2021 року.

Статтями 589, 590 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. У разі часткового виконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання. Якщо вимога за основним зобов`язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов`язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов`язання.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Під час розгляду справи суд установив, що відповідачка не виконує належним чином умови кредитного договору щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування коштами, а періоди прострочення (в контексті умов договору кредиту та іпотечного договору) є такими, що надають іпотекодержателю право вимагати дострокового звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом першої інстанції не встановлено неправильності розрахунку заборгованості проведеного стороною позивача за яким станом на 07.06.2023 року заборгованість складає 200579,60 дол. США (121804,35 дол. США - заборгованість за тілом кредиту; 78775,25 дол. США - заборгованість за відсотками).

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими, доведеними та підлягають до задоволення.

Однак, судом першої інстанції не було враховано, що 15.07.2014 року на адресу ОСОБА_2 була направлена вимога № 62261-102-б/б від 15.07.2014 року, де банк повідомляв позичальника щодо необхідності сплатити заборгованість, яка станом на 16.06.2014 року склала 125 456,49 доларів США, у тому числі штрафні нарахування 858,57 доларів США. На час пред`явлення вимоги прострочення платежу складало 48 днів. З позовом про стягнення заборгованості банк звернувся 25.09.2014 р.

Водночас, банк звернувшись до ОСОБА_2 змінив строки виконання зобов`язання та набув право пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання забезпеченого іпотекою зобов`язання, а саме з 32 дня з дати одержання позичальником повідомлення банку про дострокове повернення коштів, тобто у 2014 році, проте з даним позовом звернувся 23 червня 2023 року, більш ніж через 9 років, тобто звернення відбулось поза межами трьохрічного строку позовної давності.

Відповідно до ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, звернення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до статті 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини першої статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України "Про іпотеку").

Слід розмежовувати вимогу про стягнення боргу за основним зобов`язанням (actio in personam) та вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки (actio in rem). Вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки "піддається" впливу позовної давності. На неї поширюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. На вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки поширюються всі правила щодо позовної давності (початок перебігу, зупинення, переривання, наслідки спливу тощо).

У статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також, якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності до нового строку не зараховується.

Тлумачення статті 264 ЦК України дає підстави для висновку, що вона пов`язує переривання позовної давності з будь-якими активними діями іпотекодавця, внаслідок яких він визнає існування саме іпотеки. Тому переривання перебігу позовної давності за основним зобов`язанням не перериває перебігу позовної давності за іншим обов`язком, у тому числі забезпечувальним.

Отже, вчиненням позичальником дій, що свідчать про визнання ним свого боргу за основним зобов`язанням, не переривається позовна давність за вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки вимога про стягнення боргу за основним зобов`язанням і вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки є різними вимогами (основною та додатковою), застосування до додаткових вимог наслідків переривання перебігу позовної давності за основною вимогою законом не передбачено.

Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 серпня 2021 року в справі № 201/15310/16 , та ВП ВС від 14.06.2023 р. за №753/13805/16-ц.

Отже, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право, сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

Частиною 3 статті 267 ЦПК України передбачено, що позовна давність засовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір його прав та обов`язків цивільного характеру.

За змістом загальних норм права заява про застосування позовної давності може розглянута, якщо вона подана під час розгляду справи в суді першої інстанції.

При цьому законом не встановлено вимог щодо форми заяви сторони про сплив позовної давності.

Заяву про сплив позовної давності може бути викладено у відзиві на позов або у вигляді окремого клопотання - письмового чи усного, що відповідає вимогам наведених процесуального законодавства.

11.03.2024 р. ОСОБА_2 подавала до суду клопотання про відкладення розгляду справи 12.03.2024 р., яке судом було відхилено, внаслідок чого вона не мала можливості заявити клопотання про застосування строків позовної давності, вона просити суд апеляційної інстанції визнати такі обставинами об`єктивними та застосувати строки позовної давності за її заявою, поданою до апеляційного суду.

Таким чином, зважаючи на встановлені обставини справи, апеляційний суд доходить висновків про застосування строків позовної давності у зв`язку з чим відмовляє у позові саме з цих підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати. Стягненню з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_2 підлягає 28 832, 40 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 12 березня 2024 року - скасувати.

У задоволенні позову акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Стягнути з акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь ОСОБА_2 28 832, 40 грн судового збору за подачу апеляційної скарги.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: