Провадження №: 2-п/336/19/2024
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

12 березня 2024 року суддя Шевченківського районного суду м. Запоріжжя Звєздова Н.С., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною заявою, в якій просить скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.02.2024 у цивільній справі №336/9766/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Заяву обґрунтовано тим, що заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.02.2024 задоволено позов ОСОБА_3 та зобов`язано ОСОБА_2 усунути ОСОБА_3 перешкоди у користуванні земельною ділянкою (загального) спільного користування, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом її звільнення та заборони розміщувати паркування не приданих для експлуатації автотранспорту, захаращування пожежного проїзду. Також, вказаним рішенням стягнуто з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 1 073,00 грн. Повний текст судового рішення був складений 07.02.2024 та отриманий відповідачем 17.02.2024, що підтверджується копією конверту та роздруківки з сайту АТ «Укрпошта». Представник відповідача ознайомився з матеріалами справи безпосередньо в суді 26.02.2024. Вважає, що заочне рішення в цій справі має бути скасоване з підстав того, що: по-перше, розгляд справи відбувся за відсутності відповідача, який жодного разу не був повідомлений про дату та час слухання справи. В матеріалах справи наявні конверти із судовими повістками на ім`я відповідача з відміткою поштового відділення про причини повернення, де зазначено, що поштове відправлення не вручене через відсутність адресата за вказаною адресою. При цьому в матеріалах справи (аркуші справи 29-30) наявні довідки органів реєстрації, де зазначено, що відповідач зареєстрований саме за цією адресою. Тобто, судові повістки не були отримані позивачем лише через бездіяльність працівників пошти, які не повідомили йому про надходження повістки та не доставили її за адресою відповідача. По-друге, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач є власником транспортних засобів, які начебто створюють перешкоди у користуванні земельною ділянкою (загального) спільного користування або захаращують пожежний проїзд. Відсутні докази наявності цього пожежного проїзду. Висновок суду першої інстанції, що автомобілі не придатні для експлуатації, взагалі не базується на жодному доказі та є тільки припущенням суду, які він зробив по фотографіям, наданим позивачем до матеріалів справи.Як на погляд представника позивача, такі висновки можливо зробити тільки після проведення відповідної експертизи. Посилання суду на те, що відповідач притягався до відповідальності за ст.152 КУпАП, також не підтверджується жодним доказом, наявним в матеріалах справи, оскільки Лист Інспекції з благоустрою Запорізької міської ради від 23.12.2021 року не містить персональних даних особи, яка була притягнута до адміністративної відповідальності. По-третє, відповідач був позбавлений можливості надати свої доводи та заперечення.А тому, всі ці обставини повинні були бути з`ясовані судом під час нового розгляду справи.

До заяви долучено: квитанцію про сплату судового збору, копію конверту та роздруківки з сайту АТ «Укрпошта», копію заяви про перегляд заочного рішення з додатком для позивачки.

Вивчивши надану заяву про перегляд заочного рішення, суд приходить до наступних висновків.

Так, положеннями ст.284 ЦПК України передбачено, що заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до вимог ст. 285 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення повинна бути подана у письмовій формі.

У заяві про перегляд заочного рішення повинно бути зазначено: 1) найменування суду, який ухвалив заочне рішення; 2) ім`я (найменування) відповідача або його представника, які подають заяву, їх місце проживання чи місцезнаходження, номер засобів зв`язку; 3) обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і докази про це; 4) посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача; 5) клопотання про перегляд заочного рішення; 6) перелік доданих до заяви матеріалів.

Заява про перегляд заочного рішення підписується особою, яка її подає.

До заяви про перегляд заочного рішення додаються її копії за кількістю учасників справи та копії всіх доданих до неї матеріалів. До заяви про перегляд заочного рішення, поданої представником відповідача, додається довіреність або інший документ, який підтверджує його повноваження.

До заяви про перегляд заочного рішення додається: документ про сплату судового збору, докази, на які посилається заявник.

До неналежно оформленої заяви про перегляд заочного рішення застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст. 185 ЦПК України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи відповідає вона вимогам, встановленим статтями 175, 177 цього Кодексу та чи належить позовну заяву розглядати за правилами цивільного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності.

Судом встановлено, що заява про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.02.2024 у справі № 336/9766/23 подана адвокатом Слєсарь О.В., оскільки саме це зазначено на відтиску печатки, проставленої на підписі особи.

Як доказ наявності повноважень представляти інтереси відповідача у суді, адвокатом не надано жодного доказу.

Відповідно до ч.4 ст.62 ЦПК України, повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до ч.1 ст.26 Закону України «Про адвокатуру», адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, а документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання такої правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката (ч.2 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Тобто, обсяг повноважень адвоката зазначається у Договорі, а не в ордері, який є лише документом, що посвідчує повноваження адвоката на вчинення таких процесуальних дій.

Зазначення адвокатом на ордері про необмеження його процесуальних прав у відповідності до договору про надання правової (правничої) допомоги не є належним підтвердженням обсягу повноважень, в розумінні положень 626 ЦК України.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Звернення до суду з використанням правничої допомоги інших осіб при реалізації права на справедливий суд (стаття 131-2 Конституції України, стаття 10 Закону України «Про судоустрій і статус суддів») передбачає надання до суду належних доказів дійсної волі особи, що є учасником справи, на уповноваження іншої особи щодо надання правничої допомоги. Такі докази повинні виключати будь-які сумніви стосовно справжності та чинності такого уповноваження на момент вчинення певної процесуальної дії, а також стосовно охоплення такої дії дійсним колом повноважень представника, що делеговані йому особою, яка реалізує право на справедливий суд. Представник повинен демонструвати повагу до суду, підтверджуючи наявність повноважень на представництво, а також не позбавляти довірителя права знати про дії представника, зокрема, стосовно звернення з позовною заявою до суду.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі № 910/23346/16 від 14.03.2018 року, чітка та передбачувана вимога статті 131-2 Конституції України щодо належного представництва особи в суді є складовою частиною забезпечення ефективного захисту процесуальних прав кваліфікованою особою, функціонування системи правосуддя, відповідає гарантованому статтею 59 Конституції України праву на професійну правничу допомогу та не є обмеженням права на доступ до суду. Та дійшла висновку, що у разі відсутності довіреності з вичерпним переліком повноважень, правомочність адвоката як представника щодо підписання документів від імені свого довірителя, повинна підтверджуватись домовленістю сторін у договорі про надання правової допомоги, який засвідчує існування між клієнтом та адвокатом домовленості стосовно наданих йому повноважень чи шляхом окремого визначення такої дії у договорі.

Аналіз наведених норм діючого законодавства дає підстави для висновку, що, по-перше, повноваження представника позивача, яким є адвокат, повинні бути підтверджені оригіналом ордеру виданого на ведення справи в суді або довіреністю; по-друге, ордер на відміну від довіреності не вказує обсяг повноважень, наданих адвокату. Право на подання позову не є тотожним праву представника на підписання від імені позивача позовної заяви.

Отже, повноваження адвоката, зокрема, в даному випадку щодо підписання заяви від імені відповідача, повинно підтверджуватись домовленістю сторін у договорі про надання правової допомоги, який засвідчує існування між клієнтами та адвокатом домовленості стосовно об`єму наданих йому повноважень, шляхом окремого визначення такої дії у договорі.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі № 811/1507/18, від 29 травня 2019 року у справі № 202/5348/18.

Крім того, згідно висновків Великої Палати Верховного Суду у справі №320/5420/18 від 01.07.2020, Ордер є достатнім документом лише для підтвердження повноважень адвоката представляти інтереси особи, але тільки у Договорі зазначається весь перелік повноважень, наданих стороною адвокату.

Адвокатом при зверненні з вказаним позовом до суду не було надано ані Договору у про надання правової допомоги, ані Ордеру на надання правничої (правової) допомоги, ані свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

За таких обставин, заява відповідача Єфремова С.М. підписана представником (адвокатом) за відсутності підтвердження повноважень такої особи на підписання заяви.

Крім того, як на доказ поважності причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, адвокатом зазначено, що відповідач жодного разу не отримував судових повісток за адресою своєї реєстрації, не був сповіщений судом належним чином про розгул справи. Виною вказаного є недобросовісні дії працівників АТ «Укрпошта».

Доказами, у контексті статті 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказами у цивільному процесі можуть бути: письмові, речові та електронні докази; висновки експертів; показання свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

В обґрунтування вищевказаного особою, що подала заяву про перегляд заочного рішення не було надано жодного доказу бездіяльності працівників пошти, як то: звернення до керівництва поштового відділення з запитом про те, з яких причин поштова кореспонденція не була доставлена на адресу ОСОБА_2 та вручена останньому; оскарження дій/бездіяльності працівників пошти, тощо.

Також, особа, що подала заяву про перегляд заочного рішення в порушення ч.7 ст.285 ЦПК України, не надав докази, на які посилається заявник, а саме стосовно обставин по справі.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 185 ЦПК суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним залишити позовну заяву без руху, надавши позивачеві строк для усунення недоліків шляхом надання необхідних доказів.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 185, 260 ЦПК, суддя,-

ПОСТАНОВИЛА:

Подану Слєсарь Олексієм Вікторовичем, який діє в інтересах ОСОБА_2 заяву про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06.02.2024 у цивільній справі №336/9766/23 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою - залишити без руху.

Надати заявнику строк п`ять днів з дня отримання копії ухвали для усунення зазначених недоліків заяви.

У разі невиконання ухвали в зазначений строк заяву вважати неподаною та повернути заявнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя: Н.С. Звєздова