Номер провадження: 22-ц/813/2126/24
Головуючий у першій інстанції Шестакова Я.В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

з участю секретаря Виходець А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду апеляційну скаргу адвоката Шепеля Віталія Сергійовича, представника ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2023 року, постановленого під головуванням судді Шестакової Я.В., повний текст рішення суду складений 13 липня 2023 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У грудні 2022 року ОСОБА_1 , через свого представника - адвоката Черепова Д.В., звернулася до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») про стягнення грошових коштів та моральної шкоди, в якому просила стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь грошові кошти, які обліковуються на рахунках ОСОБА_1 у АТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 8000 грн., а також моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 зазначила, що вона є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк» та мала у своєму користуванні карткові рахунки на які отримувала пенсію та інші соціальні виплати як інвалід.

Картою позивача користувався опікун ОСОБА_2 , який здійснює догляд за позивачем та кошти знімав для забезпечення позивача продуктами харчування, ліками та предметами гігієни.

Згодом картку було заблоковано банком без пояснення причини.

Після звернення ОСОБА_2 до відповідача з метою отримання пояснень щодо блокування карти позивача, співробітником банку було повідомлено, що карта була заблокована за бажанням позивача,

Позивач зазначив, що вказане не відповідає дійсним обставинам, оскільки позивач не має змоги рухатись та не має телефону.

Після відкриття рахунку ОСОБА_2 кошти позивача він так і не міг отримати, оскільки для зазначених дій необхідна нотаріально засвідчена довіреність.

Однак, після оформлення довіреності ОСОБА_2 було також відмовлено у виплаті коштів.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, адвокат Шепель В.С., представник ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що довіреність, яка була надана ОСОБА_2 є належним документом, який підтверджує його повноваження на вчинення будь-яких дій з рахунками позивача.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду надано не було.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення.

В судове засідання, призначене на 23 квітня 2024 року представник АТ КБ «ПриватБанк» не з`явився, був сповіщений належним чином (а.с. 179 зв.б., 180, зв.б.).

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників, які не з`явилися в судове засідання та явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення адвоката Шепель В.С., представника ОСОБА_2 , які представляють ОСОБА_1 , перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду скасуванню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, за таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 передала третій особі ОСОБА_2 інформацію по своїй картці без документів, які б наділяли правом останнього використовувати дані рахунки в інтересах позивача, а тому суд прийшов висновку про те, що позивач вчинила всі дії спрямовані на виконання умов банку з метою отримання коштів, які зберігаються на її рахунках, відтак, суд не вбачає в діях відповідача ознак неправомірності.

Однак, з таким висновком колегія суддів погоджується не в повній мірі, з огляду на таке.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина 1 статті 16 ЦК України). Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Відповідно до частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Згідно з частинами 1 - 3 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта і встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Положенням частин 1, 3 статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.

Відповідно до частини 1 статті 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов`язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 є клієнтом АТ КБ «ПриватБанк».

На її ім`я відкрито поточні карткові рахунки.

ОСОБА_1 є інвалідом першої групи безстроково та потребує постійного нагляду (а.с.5).

Відповідно до довідки, наданої представником ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є особою яка здійснює постійно догляд за ОСОБА_1 .

Як вбачається з виписки, наданої АТ КБ «ПриватБанк», на рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 перебувають кошти в розмірі 6 165,89 грн.

З листа АТ КБ «ПриватБанк» від 12.07.2021 року № 20.1.0.0.0/7-210614/1352 вбачається, що на звернення ОСОБА_2 банком повідомлено, що згідно з п. 14.12 ст. 14 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень. Використання електронного платіжного засобу за довіреністю не допускається, крім випадку емісії додаткового електронного платіжного засобу для довіреної особи. Враховуючи зазначене, банком було рекомендовано ОСОБА_2 оформити довіреність для представлення інтересів ОСОБА_1 .

Листом АТ КБ «ПриватБанк» від 19.07.2021 року №20.1.0.0.0/7-210622/2479 на звернення ОСОБА_2 банком повідомлено, що не має змоги надати витребувану останнім інформацію стосовно ОСОБА_1 , оскільки інформація щодо діяльності та фінансового стану клієнта, яка стала відомою банку у процесі обслуговування клієнта та взаємовідносин з ним при наданні послуг банку є банківською таємницею.

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 надала довіреність ОСОБА_2 , на представлення її інтересів також у АТ «ПриватБанк», з наданням йому права отримувати необхідні довідки та документи, робити від її імені заяви (а.с. 7).

З виписки по рахунку наданої банком, вбачається, що на рахунок ОСОБА_1 зараховується пенсія та соціальні виплати (а.с. 75-76).

З матеріалів справи вбачається, що з урахуванням того, що ОСОБА_1 передала свою картку невідомій особі, її грошові кошти у розмірі 6 165,89 грн. були заблоковані на рахунку.

Не зважаючи на неодноразові звернення, при належності довіреності, довідки про інвалідність ОСОБА_1 , яка потребує стороннього огляду, а також і те, що на рахунок надходила пенсія та соціальні виплати, банк грошові кошти ОСОБА_1 не повернув, що змусило її після звернень протягом 5 місяців до банку, звернутися до суд з позовом про повернення коштів.

З урахуванням встановлено, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про повернення грошових коштів підлягають задоволенню частково у розмірі 6 165,89 грн., які знаходяться на її картковому рахунку, та підтверджуються випискою з рахунку.

Щодо вимоги позивача про стягнення моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено підстави моральних страждань передбачені ст.23 ЦК України.

З таким висновком суду колегія судів не погоджується за наступних підстав.

За змістом ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав і така шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як роз`яснює Пленум Верховного Суду України в п.5 своєї постанови №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з послідуючими змінами) при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд обов`язково повинен з`ясувати: наявність такої шкоди, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

У постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714 цс 19) зроблено висновок, що «виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону про захист прав споживачів у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг».

Тлумачення статті 23 ЦК України свідчить, що вона є нормою, яка має поширюватися на будь-які цивільно-правові відносини, в яких тій чи іншій особі було завдано моральної шкоди.

Це, зокрема, підтверджується тим, що законодавець вживає формулювання «особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав». Тобто можливість стягнення компенсації моральної шкоди ставиться в залежність не від того, що це передбачено нормою закону або положеннями договору, а від порушення цивільного права особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2022 року у справі № 569/20510/19 (провадження № 61-13787св20)).

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22), постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року в справі № 214/7462/20 (провадження № 61-21130сво21).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом першої групи, єдиний її дохід це пенсія та соціальні витрати, які надходили на рахунок, який було заблоковано, внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_1 деякий час, з моменту блокування карти та доки не змінила спосіб отримання пенсії та соціальної допомоги, не могла придбати ліки та продукти харчування та у зв`язку з цим страждала, тому врахувавши вимоги розумності і справедливості колегія суддів приходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 5 000,00 грн. компенсації моральної шкоди.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з неповним встановленням обставин, які мають значення длясправи, порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду скасуванню, з частковим задоволенням позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката Шепеля Віталія Сергійовича, представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 липня 2023 року скасувати.

Прийняти постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) грошові кошти, які обліковуються на рахунках ОСОБА_1 у акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у розмірі 6 165 гривень 39 копійок.

Стягнути з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) моральну шкоду у розмірі 5000 гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 24 квітня 2024 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ Л.М. Вадовська

______________________________________ Є.С. Сєвєрова