Провадження № 2/333/1417/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

23 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі:

головуючого судді Холода Р.С.,

за участю секретаря судового засідання Марченко В.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника третьої особи - районної адміністрації

Запорізької міської ради по Шевченківському району Парфенюк Л.П.,

третьої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: районна адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування (місце знаходження: 69068, м. Запоріжжя, вул. Моторобудівників, буд. 34, ), третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району (місце знаходження: 69104, м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, буд. 32, ), третя особа 3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

15.11.2023 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про позбавлення останньої батьківських прав.

Позов обґрунтований таким.

ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 в м. Запоріжжі, в графі матір зазначена - ОСОБА_4 . До актового запису про народження позивача відомості про батька внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України, вказано прізвище та громадянство батька за прізвищем та громадянством матері Україна, а ім`я та по батькові батька за вказівкою матері - ОСОБА_5 , громадянин України.

Починаючи з 06 грудня 2009 року відповідач залишила ОСОБА_1 на вихованні біологічного батька - ОСОБА_7 і бабусі - ОСОБА_3 .

З вказаного часу відповідачка не приймала участі у житті свого сина, самоусунулась від його виховання.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 - батько позивача - помер. Після його смерті ОСОБА_1 залишився проживати разом з бабусею ОСОБА_3 . Проте, навіть після смерті ОСОБА_7 , відповідачка жодним чином не відреагувала на це, продовжуючи ухилятись від виконання своїх батьківських обов`язків.

Наказом служби у справах дітей № 1197 від 20.09.2023 року, ОСОБА_1 тимчасово влаштовано в родину ОСОБА_3 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 , для прийняття рішення про влаштування.

З 06 грудня 2009 року всі питання, пов`язані з вихованням та утриманням ОСОБА_1 вирішувались ОСОБА_7 і ОСОБА_3 без участі та підтримки відповідачки. Матеріальної допомоги на утримання дитини ОСОБА_4 не надавала та не надає.

Не зважаючи на те, що позивач тривалий час проживає в сім`ї бабусі ОСОБА_3 , відповідачка отримує соціальну допомогу як одинока матір і жодної матеріальної допомоги від неї не надходило. ОСОБА_4 тривалий час не приходить до позивача, не виявляє бажання спілкуватись з ним, та не приймає участі у його вихованні. Взагалі не цікавиться його здоров`ям і не виявляє жодної турботи по відношенню до нього. Також відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків.

Крім того, відповідачка не забезпечує свого сина необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на його фізичний розвиток як ладову виховання. ОСОБА_4 ухиляється від спілкування з позивачем в обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення, хоча їй з боку ОСОБА_7 і ОСОБА_3 ніколи не чинилися перешкоди у спілкуванні з сином, останній намагався з нею зв`язатися та повідомити як у нього справи, налагодити спілкування, проте ОСОБА_4 всіляко ухиляється від спілкування.

Зважаючи на те, що відповідач свідомо нехтує своїми обов`язками щодо утримання та виховання дитини, просить суд позбавити відповідача батьківських прав щодо сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 22.11.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.

Відзив на позов не надходив.

19.01.2024 року підготовче провадження у справі було закрито, призначено судовий розгляд.

У судовому засіданні позивач позов підтримав, просив задовольнити. Додатково суду зазначив, що проживає разом із бабусею у Шевченківському районі м. Запоріжжя від народження. Батько помер ІНФОРМАЦІЯ_6 . Матір наразі мешкає у Комунарському районі м. Запоріжжя. Вони усі разом (батько і матір) мешкали разом до того, як він пішов до першого класу, потім матір переїхала до Комунарського району. Приїздила всього декілька разів - вітала з днем народження та Новим роком. Інколи телефонувала, на канікули ніколи не брала до себе. Востаннє з днем народження вітала п`ять років потому. Усі необхідні документи завжди оформлювала бабуся, матір ніколи не приймала участі у жодних його навчальних заходах. На судовому засіданні у січні 2024 року побачив матір вперше за останні півроку. ОСОБА_4 йому матеріально не допомагає, не цікавиться його життям та здоров`ям.

Представник позивача - адвокат Кара Ю.М. підтримала позицію ОСОБА_1 . Вважає, що позов обґрунтований і у справі наявні докази для його задоволення.

Відповідач у суді позов визнала, не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав відносно сина, про що додатково зробила письмову заяву. Пояснити свою поведінку не змогла.

Представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування - Парфенюк Л.П. вважала за доцільне позов задовольнити.

До суду представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району не з`явилась, проте надала заяву, в якій просила ухвалити рішення в інтересах дитини та з врахуванням наданих висновків.

Третя особа - ОСОБА_3 у суді пояснила, що вона є бабусею позивача. ОСОБА_1 мешкає з нею з 1,5 року. Його матір поїхала від них, дитиною не займалась, іноді приїжджала на День народження. Їі син, батько ОСОБА_1 помер у 2017 році, і вони з онуком залишились самі. Відповідач матеріально ніколи не допомагала, життям сина не цікавилась. Усіма документами, оформленням дитини до садочку, школи та у ліцей займалась вона особисто. У школу до ОСОБА_1 ОСОБА_4 приходила лише один раз - на 1 вересня у 1 класі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали, оцінивши наявні у справі докази, застосовуючи загальні засади цивільного законодавства, такі як справедливість, добросовісність та розумність, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принцип неупередженості, суд дійшов до висновку, що позов необхідно задовольнити, враховуючи таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Згідно до положень ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно зі ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Стаття 12 Закону України «Про охорону дитинства» зобов`язує батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини (ч. 1). Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2). Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (ч. 3).

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є батьком, а ОСОБА_4 є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 (а.с. 9).

За змістом характеристики на ОСОБА_1 , виданої директором дошкільного підрозділу № 2 Запорізького навчально-виховного комплексу № 19 зазначено, що за час відвідування ОСОБА_1 дошкільного закладу з 28.08.2011 року по 29.08.2014 рік його мати - ОСОБА_4 жодного разу не приходила. Вихованням дитини займалась бабуся - ОСОБА_3 і батько (а.с. 10,15).

Характеристикою Запорізького навчально-виховного комплексу № 19 від 17.08.2017 року підтверджено, що ОСОБА_1 навчається у закладі з 2014 року. Увагу вихованню і навчанню дитини приділяє його бабуся - ОСОБА_3 та батько, з якими дитина мешкає. Батько відвідує батьківські збори та разом з бабусею добре взаємодіють з педагогами. Завжди цікавились успіхами дитини у навчанні (а.с. 11, 14).

Відповідно до характеристики Запорізького навчально-виховного комплексу на учня 7- Б класу, ОСОБА_1 протягом навчання в ЗНВК № 19 ( з 2014 р по 2020 р.) зарекомендував себе здібним учнем. З першого класу вихованням і навчанням дитини займається його бабуся ОСОБА_3 , з якою він мешкає за адресою АДРЕСА_2 . Бабуся відвідує батьківські збори, завжди цікавиться успіхами дитини у навчанні, його поведінкою (а.с. 12).

Згідно характеристики Запорізького навчально-виховного комплексу на учня 9- Б класу, ОСОБА_1 протягом навчання у школі з першого класу зарекомендував себе здібним учнем. ОСОБА_1 виховує бабуся, яка приділяє достатньо уваги вихованню онука, цікавиться його досягненнями, сприяє його всебічному розвитку, бере активну участь в житті класу та школи (а.с. 13).

У відділі по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради ОСОБА_1 перебуває на обліку, як такий, що опинився у складних життєвих обставинах (проживання у сім`ї, у якій батьки або особи, які їх заміняють, ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків з виховання дитини).

Відповідно до наказу служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради від 20.09.2023 № 1197 «Про тимчасове влаштування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », неповнолітнього ОСОБА_1 , 2008 р.н., було тимчасово влаштовано в родину ОСОБА_3 (а.с. 17).

З інформації КНП «ЦПМСД № 2» від 01.11.2023 року вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на диспансерному обліку, за медичною допомогою до лікаря-педіатра звертається бабуся ОСОБА_3 , з якою мешкає дитина. Інформації про матір - ОСОБА_4 у медичних працівників підприємства немає. За медичною допомогою з дитиною до лікаря-педіатра вона не зверталась, здоров`ям сина не цікавилась. Декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу ОСОБА_1 з лікарем ОСОБА_8 укладена бабусею - ОСОБА_3 (а.с. 18).

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення відповідача від виховання позивача та свідомого нехтування нею своїми обов`язками.

Статтею 19 СК України визначено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5) Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6).

За наданим висновком органу опіки та піклування, районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району № 22.03/01-34-99 від 30.01.2024 року прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_4 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, однією з підстав для позбавлення батьківських прав визначено ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Згідно з ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року № 3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пунктом 16 цієї ж постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При ухваленні рішення судом взято до уваги рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», де встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (пункт 48).

Позбавлення батьківських прав не тягне невідворотніх наслідків, оскільки не позбавляє особу права спілкуватися з дитиною, бачитися з нею, звернутися до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Суд на перше місце ставить "якнайкращі інтереси дитини", оцінка яких включає знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення. Позбавлення батьківських прав є виключним заходом, правові наслідки позбавлення батьківських прав визначено статтею 166 СК України. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батька.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України, дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Усі встановлені судом обставини справи дають грунтовні підстави для висновку, що відповідач тривалий час проживала окремо від дитини, не виконувала свої батьківські обов`язки з його виховання, не спілкувалась із сином протягом багатьох років, не зверталась до компетентних органів чи суду з приводу здійснення перешкод у вихованні сина, тобто фактично самоусунулась від виховання сина ОСОБА_1 , не піклувалась про його фізичний і духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, тому суд дійшов до висновку про позбавлення батьківських ОСОБА_4 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_1 .

Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч.4 зазначеної статті суд при поновленні батьківських прав перевіряє наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини.

Частиною 3 ст. 166 СК України визначено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

На підставі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до п. 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-Х1І від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно з ст.18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Встановлюючи розмір аліментів, які необхідно стягнути з відповідача на утримання неповнолітнього ОСОБА_1 , суд виходить з такого.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», у 2024 році прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2024 року складає 3196 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач має нормальний стан здоров`я та є працездатною особою, доказів того, що її матеріальний стан не дозволяє виконати рішення суду, останньою надано не було.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

З огляду на викладене, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, враховуючи інтереси дітей для забезпечення стабільних та гармонійних умов їх життя, повного та всебічного розвитку, враховуючи матеріальний та сімейний стан платника аліментів, суд дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_4 аліментів на утримання ОСОБА_1 аліментів у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітиною повноліття, починаючи стягнення з 15.11.2023 року, оскільки, на підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовних вимог, судовий збір судом покладається на відповідача.

На підставі ст.ст.150, 164, 180, 184 СК України та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 259, 263-265 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), третя особа 1, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: районна адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району, як орган опіки та піклування (місце знаходження: 69068, м. Запоріжжя, вул. Моторобудівників, буд. 34, ), третя особа 2, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району (місце знаходження: 69104, м. Запоріжжя, вул. Чумаченка, буд. 32, ), третя особа 3, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) про позбавлення батьківських прав - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Роз`яснити ОСОБА_4 , що мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) аліменти на його утримання, у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 15.11.2023 року.

Стягнути з ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 1073 (однієї тисячі сімдесят три) грн. 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складено 28.02.2024 року.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Р.С. Холод