ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року

м. Київ

справа № 569/4753/23

провадження № 61-16332св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , - адвоката Заставного Романа Андрійовича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 липня 2023 року, ухвалене у складі судді Панас О. В., та постанову Рівненського апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року, прийняту у складі колегії суддів: Шимківа С. С., Ковальчук Н. М., Хилевича С. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2023 року ОСОБА_1 , діючи в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 , звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що23 лютого 2022 року близько 22 години 10 хвилин водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «МАZDA 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вулиці Січових Стрільців у м. Рівному, зі сторони вул. Дубенської в напрямку м. Дубно, допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) пішохід ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події, а ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

24 лютого 2022 року за фактом ДТП Головним управлінням Національної поліції у Рівненській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000070.

Постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Рівненській області капітаном поліції Дідик Д. В. від 29 червня 2022 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000070 від 24 лютого 2022 року, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

Смерть ОСОБА_4 настала на місці ДТП та була прямим причинним наслідком цієї пригоди, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 29 червня 2022 року та свідоцтвом про смерть ОСОБА_6 від 24 лютого 2022 року.

ОСОБА_2 є дочкою загиблого і у зв`язку із його смертю їй спричинена значна та непоправна шкода, яка проявилася у моральній шкоді, вже перенесених дитиною моральних стражданнях та тих нескінченних стражданнях, що будуть переслідувати її довготривалий час, перенесених нею моральних переживаннях, які продовжують тривати до цього часу і ніколи не закінчаться, та пов`язаних з цим істотними вимушеними змінами у її житті.

Розмір відшкодування моральної шкоди, визначений законом для відшкодування з боку страховика з розрахунку: 12 мінімальних заробітних плат х 6 500,00 грн (розмір мінімальної заробітної плати станом на час події ДТП відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік»), дорівнює 78 000,00 грн.

Моральну шкоду своєї малолітньої дочки позивачка оцінює в розмірі 200 000,00 грн.

З огляду на те, що станом на дату настання ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу, внаслідок дії якого заподіяно шкоди, була застрахована, то різниця між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) становить 122 000,00 грн, з розрахунку (200 000 - 78 000 = 122 000), яка залишається невідшкодованою та підлягає стягненню з відповідача відповідно до вимог статті 1194 ЦК України.

З урахуванням зазначеного, ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь моральну шкоду у розмірі 122 000,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05 липня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачка не довела позовних вимог про наявність у неї права на відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 122 000,00 грн (із розрахунку 200 000,00 грн - 78 000, грн = 122 000,00 грн).Позивачка, посилаючись на те, що вона зверталася до страховика відповідача з приводу відшкодування їй як потерпілій стороні майнової чи моральної шкоди, не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин і судом таких доказів не встановлено.

Крім того, ні позивачка, ні малолітня дитина потерпілими у кримінальному провадженні не визнавалися, позивачка не обґрунтовувала свої вимоги відсутністю умислу потерпілого, що є однією з підстав для доведення права на стягнення моральної шкоди навіть у випадку закриття кримінального провадження, і ця обставина судом не встановлювалася та не досліджувалася в силу відсутності такої підстави у позові та ненадання позивачкою відповідних цьому факту доказів.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Рівненського апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_2 , - адвоката Заставного Р. А. залишено без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 липня 2023 року - без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик відповідача, який не був залучений до розгляду цієї справи, а позивач не надала доказів, які б свідчили про її звернення до страхової компанії з приводу виплати страхового відшкодування та які б підтверджували недостатність страхового відшкодування, що є необхідним для вирішення цього спору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У листопада 2023 року представник ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , - адвокат Заставний Р. А. подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанції дійшли помилкового висновку про відмову у позові з тих підстав, що позивач не надала доказів звернення до страховика відповідача з приводу виплати страхового відшкодування

Суди не врахували, що розмір (ліміт) страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, визначений ЗакономУкраїни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі стосовно одного померлого, що становить 78 000,00 грн. ОСОБА_1 зверталася до суду з вимогами про стягнення різниці між фактичним розміром моральної шкоди і страховою виплатою моральної шкоди, розмір якої встановлений положеннями законодавства, з розрахунку 200 000,00 грн (величина моральної шкоди) - 78 000,00 грн (страхове відшкодування моральної шкоди) = 122 000,00 (шкода, яка залишається невідшкодованою).

При цьому вимог зі стягнення суми, яка входить до страхового відшкодування, позивачка у цій справі не заявляла, спору щодо розміру та виплати страхового відшкодування між сторонами не було.

Суди попередніх інстанцій не врахували, що відповідач у відзиві на позовну заяву підтвердив, що шкода, завдана смертю пішохода, в розмірі 78 000,00 грн відшкодована страховиком.

При цьому суд першої інстанції, посилаючись на те, що позивачка не обґрунтовувала свої вимоги відсутністю умислу потерпілого, не врахував, що умисел потерпілого або наявність непереборної сили підлягали доведенню саме відповідачем.

Посилаючись на те, щоні позивачка, ні малолітня дитина потерпілими у кримінальному провадженні не визнавалися, суд першої інстанції не врахував, що малолітня ОСОБА_2 є дочкою загиблого, а отже, належить до кола осіб, що мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю фізичної особи, хоч і не визнавалася потерпілою у кримінальному провадженні.

Підставами касаційного оскарження рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 липня 2023 року та постанови Рівненського апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року представник заявника зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18) та у постановах Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 (провадження № 61-69св21), від 26 жовтня 2022 року у справі № 243/6516/21 (провадження № 61-4095св22).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У грудні 2023 року представник ОСОБА_3 - адвокат Мазур Р. В. подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судові рішення без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 17 листопада 2023 року відкрито касаційне провадження, витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

У листопада 2023 року до Верховного Суду надійшли матеріали справи.

Ухвалою Верховного Суду від 28 лютого 2024 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_4 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

23 лютого 2022 року близько 22 години 10 хвилин водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «МАZDA 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною вул. Січових Стрільців у м. Рівному, зі сторони вул. Дубенської у напрямку м. Дубно, допустив наїзд на пішоходів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . У результаті ДТП пішохід ОСОБА_4 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці події, а ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Згідно зі свідоцтвом про смерть ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 24 лютого 2022 року складено актовий запис № 491, зареєстрований Рівненським відділом ДРАЦС у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів).

24 лютого 2022 року за фактом ДТП Головним управлінням Національної поліції у Рівненській області матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000070.

Постановою від 29 червня 2022 року старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту Слідчого управління Головного управління Національної поліції у Рівненській області капітаном поліції Дідик Д. В. кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000070 від 24 лютого 2022 року, закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.

Вказаною постановою встановлено, що ДТП сталася внаслідок порушення правил дорожнього руху саме пішоходом ОСОБА_4 , який перетинав проїзну частину у невстановленому для цього місці та який перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння (кількість етилового спирту в крові - 3,33 %), що призвело до тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок чого настала його смерть.

Згідно з висновком судової інженерно-транспортної експертизи від 07 червня 2022 року № СЕ19/118- 22/3860-ІТ, ОСОБА_3 , як водій транспортного засобу, хоча і став учасником ДТП, але його поведінка не була протиправною, в діях водія не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України і з технічної точки зору він не мав технічної можливості зупинити транспортний засіб до лінії пішоходів. У заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля «МАZDA 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б знаходилися у причинному зв`язку з виникненням цієї пригоди, немає.

Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «МАZDA 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована ПрАТ «УПСК».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.

Щодо підстав відшкодування моральної шкоди, завданої наслідками ДТП

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (частина перша статті 1187 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною п`ятою статті 1187 ЦК України встановлено, що особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно зі статтею 1193 ЦК України зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність.

Отже, у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоди, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоди, діє принцип відповідальності володільця цього джерела незалежно від його вини.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Відсутність обвинувального вироку чи наявність постанови слідчого про відмову в порушенні кримінальної справи не звільняє відповідача від обов`язку доказування своєї невинуватості.

Крім того, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено.

Щодо відповідальності страховика та компенсації за рахунок відповідача недостатньої страхової виплати

Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів, визначена Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

У пункті 1.3 статті 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Згідно із статтею 6 цього Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи, а відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.

Пунктом 27.1 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Отже, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

У справі, яка переглядається, судами попередніх інстанцій встановлено, що на час ДТП відповідальність водія автомобіля «МАZDA 6», реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована у ПрАТ «УПСК» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ1943339 (а. с. 18).

Також матеріали справи свідчать про те, що позивач не зверталася до суду з клопотанням про залучення до участі у цій справі як співвідповідача страховика ОСОБА_3 - ПрАТ «УПСК».

Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди на підставі 1194 ЦК України з підстав незалучення до участі у справі страховка та відсутності доказів звернення позивача до страхової компанії з приводу виплати страхового відшкодування, не врахував, що розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 ЗаконуУкраїни «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, тобто станом на 23 лютого 2022 року складає 78 000,00 грн (6 500,00 грн х 12), і відповідач у відзиві на позовну заяву визнав, що страховик фактично провів виплату страхового відшкодування позивачу у межах ліміту відповідальності за полісом страхування, яка включає відшкодування моральної шкоди в розмірі 78 000,00 грн, а тому суд дійшов помилкового висновку про неможливість розгляду справи без залучення до участі у справі страховика відповідача.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів уважає, що суди не встановили усіх фактичних обставин справи та на порушення вимог частини п`ятої статті 12 ЦПК України не сприяли всебічному та повному з`ясуванню обставин справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої, частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Розподіл судових витрат не здійснюється, оскільки Верховний Суд направляє справу на новий розгляд, не ухвалюючи судового рішення по суті спору.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , - адвоката Заставного Романа Андрійовича задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 05 липня 2023 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 12 жовтня 2023 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець