ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/848/24 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Хома М. В., Храпак Н. М.,

за участю секретаря Сович Н.А.,

представника відповідача адвоката Братівника І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/10977/23 за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 червня 2024 року, повний текст якого складено 27 червня 2024 року, в цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.05.2024 відмовлено в задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

28 травня 2024 року до Тернопільського міськрайонного суду представник ОСОБА_2 - адвокат Братівник І.В. через систему ЄСІТС подав заяву про компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що при розгляді даної справи ОСОБА_2 було надано професійну правничу допомогу на суму 14000 грн, а також понесено витрати на експертизу в сумі 19083.60 грн, які просив стягнути.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.06.2024 заяву задоволено та стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 33083.54 грн.

Не погоджуючись із додатковим рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» подало на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права.

Зокрема зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

Відповідно до ч.2 ст.134 ЦПК України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Вказує, що Відповідачем не виконано приписи ч.1 ст.134 ЦПК України, а саме разом з першою заявою по суті спору не надано попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, які відповідач поніс або очікував понести у зв`язку із розглядом справи, що позбавило Позивача своєчасно скористатися наданими йому процесуальними правами та надати свої доводи і заперечення щодо розумності та реальності таких витрат, заявити клопотання про зменшення розміру понесених витрат.

Також вважає, що відшкодування Відповідачу витрат на правничу допомогу, що були понесені під час розгляду справи, не відповідає критеріям розумності, співмірності та справедливості.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

В судовому засіданні представник відповідача просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Представник АТ КБ «Приватбанк», будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, будь-яких заяв чи клопотань щодо відкладення розгляду справи чи її слухання у його відсутності до суду апеляційної інстанції не надходили.

У відповідності до вимог ст.ст.130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності представника АТ КБ «Приватбанк».

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29.05.2024 відмовлено в задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

28.05.2024 до Тернопільського міськрайонного суду представник ОСОБА_2 - адвокат Братівник І.В. через систему ЄСІТС подав заяву про компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що при розгляді даної справи ОСОБА_2 було надано професійну правничу допомогу на суму 14000 грн, а також понесено витрати на експертизу в сумі 19083.60 грн, які просив стягнути.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.06.2024 стягнуто з Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 33083.54 грн (тридцять три тисячі вісімдесят три гривні 54 копійки).

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив із співмірності витрат зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою, а також відсутністю заперечень сторони позивача щодо таких витрат, у зв`язку з чим дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 14000.00 грн та 19083.60 грн за проведення експертизи.

З таким висновком колегія суддів погоджується.

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Частиною третьою статті 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Частиною 1 статті 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі №751/3840/15-ц зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на правову допомогу в сумі 14000 грн адвокат Братівник І.В. надав суду акт виконаних робіт від 27.05.2024, договір про надання професійної правничої допомоги від 24.01.2022, квитанцію до прибуткового касового ордера № 15 від 27.05.2024 на суму 14000 грн.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, вірно виходив з того, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим та співмірним зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт та обсягом наданих адвокатом послуг, виконаних робіт, а тому підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення представником відповідача норм ст. 134 ЦПК України є необґрунтованими, оскільки відповідно до ч.2 ст.134 ЦПК України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Тобто, за вказаних вище обставин, суд не зобов`язаний відмовляти у відшкодуванні таких витрат, а вирішення цього питання є його прерогативою.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що заява представника відповідача разом з доданими до неї доказами була направлена на електронну адресу АТ КБ «ПриватБанк» відповідно до поданої останнім разом з позов Заяви про отримання процесуальних документів в електронному вигляді (а.с.1).

Таким чином, доводи апелянта про позбавлення його можливості скористатися процесуальними правами щодо подання заперечення на заявлену адвокатом суму витрат на правничу допомогу, є необґрунтованими та безпідставними, враховуючи також і те, що АТ КБ «ПриватБанк» був належним чином повідомлений про час та місце розгляду вказаної заяви.

Виходячи із наведеного вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином дослідив наявні в матеріалах справи докази, дав їм вірну оцінку, а тому дійшов законного та обґрунтованого висновку щодо стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в сумі 14000 грн.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27.06.2024 є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 270, 367, 374, 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 листопада 2024 року.

Головуючий

Судді