ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 766/1639/23 Головуючий в суді І інстанції Ус О.В. Провадження № 22-ц/819/169/24 Доповідач Кутурланова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Кутурланової О.В.

суддів: Воронцової Л.П.

Майданіка В.В.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Ус О.В. від 12 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 08.05.2003 року, з яким вони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На теперішній час шлюб між ними не розірвано, проте однією сім`єю фактично не проживають з 01.07.2023 року.

Посилаючись на те, що їх син є студентом денної форми навчання Київського національного університету технологій і дизайну та потребує матеріальної допомоги у зв`язку із навчанням, від надання якої відповідач ухиляється, позивачка просила суд на підставі ст.ст.180-183 СК України стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частки від всіх його доходів, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно і до закінчення навчання.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 12 лютого 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/12 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 17 липня 2023 року та до закінчення навчання, тобто до 30 червня 2026 року включно, а за умови продовження навчання - не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцятитрирічного віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в сумі 1 073,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 також подала апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції і, посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, неповне встановлення обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру стягнутих аліментів та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким визначити суму аліментів у розмірі 1/3 частки від всіх доходів відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 позивачка, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів скарги, просила залишити її без задоволення, а рішення суду в частині визначення розміру стягнутих аліментів скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким визначити суму аліментів у розмірі 1/3 частки від всіх доходів відповідача.

Відзиву від ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 до апеляційного суду не надходило.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки апеляційні скарги подані на рішення суду у справі за позовом з ціною менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому, відповідно до ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України підлягає розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами без проведення судового засідання.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності.

Частково задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з наявності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання в розмірі 1/12 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, врахувавши відсутність відомостей про непрацездатність відповідача, одночасно взявши до уваги наявність у нього хвороб та потреби у лікуванні, відсутність постійних доходів, середню зарплату по м.Херсону, а також керуючись принципами розумності, справедливості та маючи на меті дотриматися балансу інтересів сторін.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що сторони з 08 травня 2003 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 від 08.05.2003 року (а.с.9).

Відомостей про розірвання шлюбу матеріали справи не містять.

Позивачка та відповідач є батьками повнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10).

Згідно договору №БМН-1-22/46 від 10.01.2023 року про надання освітніх послуг між Київським національним університетом технологій та дизайну та фізичною (юридичною) особою, останній укладено між Університетом та ОСОБА_3 (а.с.3).

Відповідно до п.1 зазначеного договору, його предметом є надання освітніх послуг, а саме здобуття вищої освіти бакалавр, факультет управління та бізнес-дизайну, менеджмент, форма навчання денна з 01.09.2022 року по 30.06.2026 року. Пунктом 9 договору визначено, що загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 95 600,00 грн.

Згідно листа Київського національного університету технологій та дизайну за вих. №05-24/2144 від 03.10.2023 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вступив до Університету на перший (бакалаврський) рівень вищої освіти у 2022 році за спеціальністю 073 «Менеджмент» денної форми навчання на платній основі. Фінансової заборгованості за навчання та проживання у гуртожитку на момент надання відповіді немає. Заяв від ОСОБА_3 про надання пільги щодо оплати гуртожитку не надходило, за 2022/2023 рр сплачено 9 500,00 грн., за 2023/2024 навчальний рік сума підлягає оплаті у розмірі 10 450,00 грн. (а.с.36).

З інформації з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору станом на 08.11.2023 року за період з 1 кварталу по 2 квартал 2023 року відомості щодо доходів ОСОБА_2 відсутні (а.с. 44).

З листа Регіонального сервісного центру (філія ГСЦ МВС) в Херсонській області від 24.07.2023 р. №31/21/16аз-1522-6-2023 вбачається, що станом на 24.07.2023 року згідно з даними Єдиного державного реєстру транспортних засобів за ОСОБА_2 транспортні засоби не зареєстровані. 06.07.2023 року в ТСЦ №6541 ОСОБА_2 перереєстровано на нового власника автомобіль «CHERY TIGGO 4», 2021 року випуску, білого кольору (а.с.55).

Згідно висновку магнітно-резонансної томографії ОСОБА_2 від 24.07.2023 року у відповідача є ознаки множинних вогнищевих змін обох півкуль великого мозку, стовбуру, мозочку, з негативною динамікою порівняно з архівними МРТ (надані лише протоколи), що потребують кореляції з клінікою та диференційної діагностики судинних вогнищ з демієлінуючим захворюванням; новоутворення лівої тім`яної кістки (збільшення розмірів в динаміці); наслідків при мікрогеморагій в лівій скроневій частці. Рекомендовано до обстеження ГМ з в/в контрастним посиленням з огляду на негативну динаміку та з метою диференційної діагностики (а.с.35).

Відповідно до ч.1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також - органи і особи, уповноважені захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси особи, і залежно від встановленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову в їх задоволенні.

Згідно частини першої статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

З викладеного вбачається, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Ухвалюючи рішення, суд згідно з частиною першою статті 264 ЦПК України має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскільки повноваження органів влади є законодавчо визначеними, то суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити доводи сторін, а, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Зазначення позивачкою конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Колегія суддів зазначає, що у даній справі судом першої інстанції вірно надано правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та вірно визначено, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту.

Аналогічні висновки зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19).

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції вірно застосував до спірних правовідносин положення ст.199 СК України, згідно якої, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Тобто наявність у батька можливості надавати матеріальну допомогу дитині, що продовжує навчання у сукупності з іншими обставинами є вирішальною підставою для стягнення з батька аліментів на утримання дитини, що продовжує навчання після досягнення вісімнадцятирічного віку.

Згідно ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

- стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

- стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

- наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

- наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

- доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

- інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

З огляду на досліджені судом обставини справи та приймаючи до уваги надані сторонами докази, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про потребу повнолітнього сина відповідача ОСОБА_3 у матеріальній допомозі, яка зумовлена його навчанням на денній формі у Київському національному університеті технологій і дизайну та вірно визначив, що відповідач має можливість її надавати у розмірі 1/12 частки доходу (заробітку).

Сімейний Кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи донці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

При визначені розміру аліментів суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач є працездатною особою, якій не встановлено обмежень чи протипоказань у трудовій діяльності, отримав дохід від продажу транспортного засобу, врахував, що на теперішній час він є непрацевлаштованим, має проблеми зі здоров`ям, при цьому взяв до уваги, що посилання на потребу у значних витратах на лікування не підтверджено належними та достовірними доказами.

Надані відповідачем медичні виписки під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не можуть братися до уваги, оскільки вони не були предметом дослідження судом першої інстанції та, крім того, не містять доказів на підтвердження потреби у значних витратах на лікування.

Доказів матеріальної неспроможності сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини у визначеному судом розмірі, як і доказів перебування на його утриманні інших осіб, суду першої та апеляційної інстанції не надано.

З урахуванням обставин справи, колегія суддів погоджується з визначеним судом розміром аліментів, що відповідає 1/12 частці від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, що буде відповідати як принципу справедливості, так і забезпечить дотримання балансу інтересів сторін та, з урахуванням отримання такої ж матеріальної допомоги від матері, буде сприяти забезпеченню матеріальних потреб повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Посилання ОСОБА_1 на те, що визначений судом розмір аліментів не відповідає вимогам ч.2 ст. 182 СК України колегія суддів вважає безпідставним.

Так, мінімальний гарантований розмір аліментів на підставі ч.2 ст.182 СК України враховується судом при визначенні розміру аліментів на дитину.

Статтею 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень ч.2 ст. 182 СК України, оскільки син сторін досяг повноліття.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 367-369, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 12 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.В.Кутурланова

Судді: Л.П.Воронцова

В.В.Майданік