КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/4818/2024
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2024 року м. Київ

Справа № 759/10410/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Левенця Б.Б., Рейнарт І.М.

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2023 року, постановлену у складі судді Журибеди О.М.,

у справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа - Друга Київська державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини,

встановив:

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2023 року закрито провадження у справі за заявою ОСОБА_3 , заінтересована особа - Друга Київська державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини на підставі п. 7 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись її незаконність, необґрунтованість, порушення норм процесуального права.

Вказує, що заявник ОСОБА_3 за життя була спадкоємцем квартири за заповітом після померлої ОСОБА_4 ОСОБА_5 постійно проживала із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, а отже ОСОБА_3 відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України її чоловікові ОСОБА_1 переходять усі права та обов`язки по спадщині, в тому числі і право на спадкування квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 . З вищевказаного вбачається, що майнове право ОСОБА_1 на спадкування зазначеної квартири входить до складу спадщини і не є правом чи обов`язком, що нерозривно пов`язане з особою спадкодавця, зокрема особистими немайновими правами, а тому ухвала суду першої інстанції є незаконною.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав доводи апеляційної скарги, просив ухвалу суду скасувати.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, будучи повідомленими про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши думку представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у червні 2023 року ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою, в якій просила встановити факт постійного проживання спадкоємця ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з спадкодавцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини.

Заява обґрунтована тим, що 08 лютого 1994 року ОСОБА_4 склала заповіт на ім`я ОСОБА_3 . По вказаному заповіту належна ОСОБА_4 квартира, розташована за адресою АДРЕСА_1 , переходить у власність ОСОБА_3 після смерті заповідача. 3 14 лютого 2020 року ОСОБА_4 через свій похилий вік та відсутність родичів, які могли б за нею доглядати, переїхала на постійне проживання до заявника, яка її доглядала, за адресою: АДРЕСА_2 .

ОСОБА_3 дбала про добробут, забезпечувала лікуванням і постійно знаходилася поряд з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 95 років ОСОБА_4 померла. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 . Вказане підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності на житло від 24 грудня 1993 року № НОМЕР_1 . Інших спадкоємців немає. Право на спадкування після смерті ОСОБА_4 підтверджується заповітом на ім`я ОСОБА_3 , складеним 08 лютого 1994 року, зареєстрованим в реєстрі № 3с-199.

З метою оформлення свого права власності на спадщину за заповітом ОСОБА_3 звернулася в нотаріальну контору. Однак, нотаріус лише проконсультувала ОСОБА_3 щодо оформлення спадщини. Під час консультації нотаріус повідомила, що для оформлення спадщини ОСОБА_3 повинна її прийняти, але у неї відсутні документи, які підтверджують факт прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_4 , а тому їй потрібно звертатися до суду.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 12 червня 2023 року у справі відкрито провадження та призначено судове засідання на 01 серпня 2023 року.

Відповідно до протоколу судового засідання від 01 серпня 2023 року судом було задоволено клопотання про допит свідків та витребувано із нотаріальної контори копію спадкової справи, призначено справу до розгляду на 11 жовтня 2023 року.

В судовому засіданні 11 жовтня 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав суду першої інстанції клопотання про зупинення провадження у справі до залучення у справі правонаступника померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 , до клопотання долучено копію свідоцтва про смерть заявника.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11 жовтня 2023 року закрито провадження справі за заявою ОСОБА_3 на підставі п. 7 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

Закриваючи провадження у даній справі, суд виходив з того, що правовідносини постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини заявника ОСОБА_3 нерозривно пов`язані з особою заявника, та вони не допускають правонаступництва, а тому її смерть є підставою для закриття провадження в справі.

За змістом ч.4 ст. 62 ЦПК України у взаємозв`язку з приписами п.6 ч.1 ст. 248, ст. 8 ЦК України повноваження представника - адвоката, підтверджені ордером, припиняються зі смертю клієнта, а тому адвокат Чередник С.В. не має права на вчинення будь - яких процесуальних дій в цій справі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо закриття провадження у справі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) вказано, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Відповідно до п. 4.11 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком.

Відповідно до ст. 55 ЦПК України, у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша стаття 48 ЦПК України).

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

У позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі.

Отже, процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому, незалежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 269 ЦК України передбачено, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту. Особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно.

Згідно з частиною першою статті 272 ЦК України фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно.

У даній справі ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою, в якій просила встановити факт її постійного проживання разом з спадкодавцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , на час відкриття спадщини. Тобто ОСОБА_3 була заявником у справі окремого провадження, в якому мала намір встановити факт постійного проживання зі спадкодавцем з метою подальшого оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 09 вересня 2023 року.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема, особисті немайнові права.

Отже, об`єктами спадщини за ЦК України є права та обов`язки, які належали особі на час смерті, крім тих, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки правовідносини постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини заявника ОСОБА_3 нерозривно пов`язані з особою заявника, то вони не допускають правонаступництва, а тому її смерть є підставою для закриття провадження у справі.

Подібний за змістом висновок міститься в постановах Верховного Суду від 13 березня 2020 року у справі № 712/7162/19, 08 лютого 2023 року у справі № 362/2099/21 щодо закриття провадження у справі про встановлення факту, що має юридичне значення.

Доводи апеляційної скарги, що майнове право ОСОБА_1 на спадкування зазначеної квартири входить до складу спадщини і не є особистим немайновим правом ОСОБА_3 , колегія суддів відхиляє, оскільки предметом розгляду у даній справі окремого провадження були не спадкові права ОСОБА_3 , а встановлення факту постійного проживання заявника зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, що має юридичне значення лише особисто для ОСОБА_3 , як для особи, яка у разі доведення відповідного факту мала на меті оформити успадковане нею право власності .

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні клопотання про залучення правонаступника та про закриття провадження у справі.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Разом із тим, ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про право на спадщину після смерті своєї дружини, в тому числі і на спадкове майно, яке вона могла би оформити в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 у разі доведеності факту постійного проживання ОСОБА_3 зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною і обґрунтованою, підстав для її скасування не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 379, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 15 березня 2024 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Левенець Б.Б.

Рейнарт І.М.