Номер провадження: 22-ц/813/64/24
Справа № 522/7255/18
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

Дришлюка А.І.,

за участю: секретаря Козлової В.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , неповнолітня ОСОБА_5 , в особі її законного представника ОСОБА_6 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Бондара В.Я., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , неповнолітня ОСОБА_5 , в особі її законного представника ОСОБА_6 , до Одеської міської ради, за участю третіх осіб без самостійних вимог щодо предмету спору: Виконавчого комітету Одеської міської ради та Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, про скасування свідоцтва про право власності,

встановив:

25.04.2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в особі її законного представника ОСОБА_6 , звернулися до суду з позовом до Одеської міської ради (далі ОМР), за участю третіх осіб: Виконавчого комітету Одеської міської ради (далі ВК ОМР), Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (далі ДКВ ОМР), про визнання недійсним свідоцтва про право власності, серії НОМЕР_1 , видане ОМР від 18.12.2018 року ВК ОМР на нежитлові приміщення підвалу, загальною площею 168,4 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що позивачам належить на праві власності у рівних частках нежитлове приміщення продовольчого магазину, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачам стало відомо, що 18.12.2008 року ВК ОМР видано свідоцтво про право власності на нежитлові приміщення підвалу за адресою: АДРЕСА_1 , тобто на частину нерухомого майна, що знаходиться у власності позивачів, зокрема підвалу, розташованого під приміщенням продовольчого магазину. Вважають, що свідоцтво про право власності підлягає скасуванню, оскільки позивачі є добросовісними набувачами приміщення підвалу, адже з 2015 року користуються ним та здійснюють його обслуговування, власники квартир у будинку ніколи не заперечували проти їх користування підвалом. Крім того, законними власниками підвалу є співмешканці будинку як приміщенням загального користування.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2019 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , неповнолітня ОСОБА_5 , в особі її законного представника ОСОБА_6 , було відмовлено (т.1, а.с.133-136).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , неповнолітня ОСОБА_5 , в особі її законного представника ОСОБА_6 , ставив питання про скасування рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18.04.2019 року, та ухвалення судового рішення, яким позовні вимоги залишити без розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (т.1, а.с.146-152).

ДКВ ОМР подав пояснення та просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржуване судове рішення залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги (т.1, а.с.183-189).

Вирішуючи питання про слухання справи в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи,колегія суддів виходить із того, що всі вони належним чином повідомлені про час і місце судового засідання (т.2, а.с.214-218), в тому числі і правонаступники заявника апеляційної скарги ОСОБА_1 ,шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України повідомлення їх про слухання справи 17.04.2024 року о 14 год.45 хв., що в сенсі ст. 128 ЦПК України є належним їх повідомленням (т.2, а.с.224-228).

При цьому колегією суддів було враховано, що поштова кореспонденція направлялася всім учасникам справи, у тому числі фізичним особам за зареєстрованим місцем їх проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 . Однак поштова кореспонденція неодноразово поверталася до суду з відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою», що свідчить про їх належне сповіщення, оскільки за змістом вимог, передбачених ст. 131 ЦПК України, правонаступники заявника апеляційної скарги вважаються належним чином повідомлені про час і місце судового засідання (т.2, а.с.96-99, 113-116, 128-131, 171-178, 184-191).

Разом з тим, оскільки в останнє судове засідання, призначене на 17.04.2024 року, на 14.45 год., поштова кореспонденція, яка направлялась правонаступникам заявника апеляційної скарги за адресою: АДРЕСА_2 , повернулась до суду з відміткою: «за закінченням терміну зберігання», що є їх неналежним сповіщенням, останні і повідомлялись про час і місце судового засідання, шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про повідомлення їх про слухання справи 17.04.2024 року о 14 год.45 хв., про що вказано вище.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Колегія суддів також зазначає, що Верховний Суд в постанові від 01 жовтня 2020 року по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції більше 4-х років (т.1, а.с.169-170), колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанціїв порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи,та за наявними у справі доказами.

При цьому колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).

Вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 17.04.2024 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення суду апеляційної інстанції складений 24.04.2024 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в рівних частках кожному на праві спільної часткової власності належить нежитлове приміщення продовольчого магазину, загальною площею 52,8 кв.м., що знаходиться за адерсою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право власності, виданого 25.10.2006 року на підставі розпорядження Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 18.09.2006 року №2295.

Разом з тим, згідно даних інформаційної довідки №129186520 з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстрі Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, вбачається, що нежитлові приміщення першого поверху АДРЕСА_3 , належать територіальній громаді міста Одеси, в особі ОМР (т.1, а.с.32, 34).

Крім того, згідно рішення ВК ОМР №1316 від 25.11.2008 року «Про реєстрації об`єктів комунальної власності м. Одеси» затверджено перелік об`єктів нежитлового фонду, що підлягають реєстрації за ОМР, приміщення підвалу №502, загальною площею 168,4 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 відзначені у пункті 42 Переліку об`єктів нежитлового фонду комунальної власності.

Також суд першої інстанції правильно зазначив, що підвал є власністю всіх мешканців будинку, спростовується ДБН В.2.2-15-2005, затверджених наказом Держбуду України від 18.05.2005 року №80, згідно яких встановлено чітке розмежування приміщень, що можуть розташовуватися у житлових будинках, а саме:

нежитлове приміщення - приміщення в структурі житлового будинку, що не відноситься до житлового фонду та є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин;

підсобні приміщення багатоквартирного житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців (сходові клітки, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, комори, сміттєзбірні камери, горища, підвали, шахти тощо);

технічні приміщення - приміщення для розміщення обладнання теплових вузлів, бойлерних, електрощитових, венткамер, комутаторів, радіовузлів, машинних відділень ліфтів, холодильних установок тощо.

Тобто, державними будівельними нормами чітко розмежоване поняття статусу приміщення.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що нежитлове приміщення підвалу АДРЕСА_4 , відповідно до ДБН В.2.2-15-2005 не відноситься до житлового фонду, а є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин.

Крім того, згідно Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна допоміжні приміщення не є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, вони не підлягають інвентаризації, на них не оформлюються технічні паспорти, вони не підлягають приватизації.

Оскільки в матеріалах справи містяться копії технічного паспорту, виданих територіальній громаді м. Одеси в особі ОМР, спірне приміщення є нежитловим та є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин, а також є об`єктом комунальної власності територіальної громади м. Одеси.

Порядок проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно передбачений Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, з наступними змінами.

Як вбачається з матеріалів справи, однією з підстав для скасування свідоцтва про права власності територіальної громади на нежитлове приміщення підвалу позивачі відзначають те, що вони є добросовісними набувачами підвалу, посилаючись на те, що вони ним користуються з 2015 року.

Однак, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні цих позовних вимог, так як ОМР є повноцінним власником нежитлового приміщення, право власності територіальної громади в особі ОМР, виникло на підставі рішення ВК ОМР, про яке зазначено вище.

Більше того, звертаючись до суду з позовом, позивачі не оспорюють рішення, на підставі якого за територіальною громадою було зареєстровано право власності на спірне приміщення та видано відповідне Свідоцтво про право власності.

Зазначені обставини свідчать про те, що позивачі з 2015 року фактично користуються чужим майном, у зв`язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що ЄСПЛ вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , правонаступниками якого є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , неповнолітня ОСОБА_5 , в особі її законного представника ОСОБА_6 ,залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24.04.2024 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

А.І. Дришлюк