КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5650/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

суддя-доповідач Слюсар Т.А.

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2023 року у складі судді Пономаренко Н.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» про стягнення суми вартості невикористаних квитків, 3% річних та інфляційних витрат,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звернувся у суд із позовом до ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» про захист прав споживачів, стягнення вартості невикористаних авіаквитків, трьох відсотків річних та інфляційних втрат, в якому просили суд:

- стягнути з ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 674 грн 48 коп, з яких: 438 грн - повернення коштів за послугу бронювання місця за квитком; 3% річних у розмірі 37 грн 15 коп., інфляційні втрати у розмірі 199 грн 33 коп.;

- стягнути з ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» на користь ОСОБА_2 14 555 грн 37 коп., з яких: 9452 грн - вартість невикористаних авіаквитків та полуск бронювання місця за квитками; 3 % річних у розмірі 801 грн 76 коп.; 4301 грн 61 коп.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 здійснив оплату вартості квитка в сумі 1574 грн платіжною карткою, що належить дружині позивача-1 ОСОБА_2 з її згоди, що підтверджується квитанцією №К4М4-6К1В-ВЕ92-Н8Н0 від 24 серпня 2019 року. В підтвердження успішності платіжної операції ОСОБА_1 отримав на сайті відповідача повідомлення про завершення продажу та електронний квиток № 689 на рейс РS 946 з Мадриду до Києва на 08 травня 2020 року.

24 серпня 2019 року, ОСОБА_2 сплатила відповідачу 2 244 грн своєю платіжною карткою НОМЕР_2 , що підтверджується квитанцією № 6АНВ-74В8-37МТ-9РРС, і придбала у відповідача через його веб-сайт https://www.flyuia.com квиток № 663 для себе на той самий рейс РS 946 з Мадриду до Києва на 08 травня 2020 року. Також, 18 вересня 2019 року позивачі придбали у відповідача квитки на рейс РS 945 на 01 травня 2020 року з Києва до Мадриду з додатковою послугою бронювання місць, що підтверджується квитком № 939 , а позивачу-2 була сформована та надіслана маршрут-квитанція пасажира, квиток № 940 . Загальна вартість двох квитків склала 5196 грн., що підтверджується квитанцією № М146-КЕ76-Т98Т-5075.

Також у позовній заяві зазначено, що 18 вересня 2019 року, позивачі оплатили через веб-сайт відповідача додаткову послугу бронювання місць на рейс РS 946 з Мадриду до Києва на 08 травня 2020 року. Так, позивачу-1 була надіслана відповідачем електронна квитанція (ЕMD) № 689, номер ЕМD 566-828234434, що підтверджується квитанцією № ВАЕ5-5254-4829-ХЕХТ, позивачу-1 надіслано відповідачем підтвердження оплати та бронювання послуги на суму 438 грн. Позивачу-2 була надіслана відповідачем електронна квитанція (ЕМD) № 663, номер ЕМD 566-. Оплата була проведена сумі 438 грн, що підтверджується квитанцією № 4АЕВ-7Т44-519А-14НВ.

ОСОБА_1 на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування рейсу PS 945 та рейсу PS 946 у зв`язку з цим позивачі були вимушені переоформити квитки на рейс PS941 KBP-MAD на 01 травня 2020 року з Києва до Мадриду та у зворотному напрямку на рейс PS942 MAD-KBP з Мадриду до Києва на 07 травня 2020 року з заліком раніше сплачених коштів в рахунок оплату за нові квитки. При цьому відповідачем були змінені номери квитків: позивачу-1 №939 на №940 та № 689 на №958. Позивачу-2 квиток № 940 був змінений на №941 та № 663 на квиток № 959 . 24 квітня 2020 року на електронну пошту позивача-1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від відповідача надійшло третє повідомлення про скасування рейсу PS941 KBP- MAD. 28 квітня 2020 року на електронну пошту позивача-1 ІНФОРМАЦІЯ_1 від відповідача надійшло четверте повідомлення про скасування рейсу PS942 MAD-KBP.

В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 04 травня 2020 року ОСОБА_1 направив відповідачу «Заяву про повернення коштів» з вимогою повернути йому сплачені кошти в сумі 438 грн. на платіжну карту НОМЕР_7 та ОСОБА_2 кошти в сумі 9452 грн. на його платіжну карту НОМЕР_2 , а також повернути на рахунок позивача-1 списані 3200 «бонусних миль» протягом семи днів після отримання заяви. В заяві зазначалось про необхідність повернення коштів виключно у грошовій формі. Заява була відправлена відповідачу поштовим відправленням 470 цінним листом з описом вкладення.

06 червня 2020 року відповідач надіслав з електронної адреси ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_1 електронний лист, яким підтвердив отримання від ОСОБА_1 . Заяви про повернення коштів, проте відповідач ухилився від відповіді про повернення коштів. Станом на момент подачі позовної заяви до суду відповідачем вказані вище кошти в сумі 9 890 грн.

Так, позивачі вказують, що оскільки відповідачем не виконані умови договору(ів) перевезення, укладення яких підтверджується відповідними електронними квитками, то відповідач зобов`язаний повернути:

- ОСОБА_1 кошти в сумі 438 грн за послугу бронювання місця за квитком № 689 (номер EMD 566-);

- ОСОБА_2 кошти в сумі 9 452 грн за квитки № 689 , №663, №939, №940, за послугу бронювання місця за квитком № 663 (номер EMD 566-).

Крім того, вказують, що з відповідача підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 - 3% річних у розмірі 37,15 грн. та інфляційні втрати у розмірі 199 грн 33 коп за період з 13 червня 2020 року по 10 квітня 2023 року, а на користь позивача 2 - 3% річних у розмірі 801 грн 76 коп. та інфляційні втрати у розмірі 4 301 грн 61 коп. у зв`язку із простроченням відповідачем зобов`язання з повернення належних позивачу грошових коштів.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» на користь ОСОБА_1 вартість послуги бронювання місця в розмірі 438 грн. Стягнуто з ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» на користь ОСОБА_2 вартість послуги бронювання місця та вартість невикористаних квитків в загальному розмірі 9452 грн. В іншій частині позову - відмовлено. Стягнуто з ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» на користь держави судовий збір у розмірі 1073 грн 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, просять скасувати його в частині відмови у стягненні з ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» трьох відсотків річних та інфляційних втрат та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції помилково (протиправно) застосував до правовідносин зі стягнення з відповідача суми невиконаного грошового зобов`язання - неповернутої вартості квитків - положення статті 29 Конвенція про уніфікацію деяких правил міжнародних перевезень, яка прийнята 28 травня 1999 року у м. Монреаль, ратифікована Законом України № 685-VI від 17 грудня 2008 року і набрала чинності для України 06 травня 2009 року, та не застосував положення статті 625 Цивільного кодексу України.

Посилається на те, що починаючи з 01 листопада 2019 року відповідач декілька разів відміняв та змінював рейси та квитки. Нарешті 24 та 28 квітня 2020 року, посилаючись на коронавірус, відповідач повністю скасував рейси, проте грошові кошти досі не повернув. Скасування рейсів є розірванням договору перевезення з ініціативи перевізника.

Вказує, що 04 травня 2020 року позивачі звернулися до відповідача з письмовою вимогою повернути кошти за невикористані (не з їх вини) квитки виключно у грошовій формі.

Зазначено, що 06 червня 2020 року відповідач надіслав листа, яким підтвердив отримання вимоги позивачів, однак ухилився та продовжує ухилятися від повернення коштів.

Скаржник зазначає, що оскільки позивачі повідомили відповідача листом від 04 травня 2020 року про повернення коштів у зв`язку з тим, що він в односторонньому порядку розірвав договір перевезення, та вимагали повернення коштів, то з моменту отримання вимоги позивачів зобов`язання з перевезення, яке регулювалося Монреальською Конвенцією, Повітряним кодексом України, Авіаційними правилами, трансформувалося у грошове (боргове) зобов`язання відповідача з повернення коштів, сплачених позивачами за квитки, яке регулюється положеннями ЦПК України.

Крім того згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Вказує, що строк повернення позивачам коштів за невикористані квитки наступив 24 та 28 квітня 2020 року відповідно, тобто у день розірвання відповідачем договорів перевезення. За вимогою відповідача цей термін може рахуватися з дня, наступного за днем отримання авіакомпанією документів, необхідних для здійснення операції з повернення коштів (заяви про повернення коштів від 04 травня 2020 року).

Окрім того, судом не було враховано правові позиції, викладені Верховним Судом у постанові від 10 лютого 2021 року у справі №761/36162/16-ц; у постанові від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення суми вартості невикористаних квитків не оскаржено, тому апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у позові про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, районний суд виходив з того, що положення ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюють свою дію на правовідносини, які виникли між сторонами, а положення Монреальської конвенції, якою врегульовано правила міжнародних перевезень, такої відповідальності не передбачають.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим.

Як установлено рішенням районного суду в неоскаржуваній частині, між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» було укладено договір перевезення пасажирів та придбано на сайті компанії квитки на ім`я позивачів з зазначенням маршруту Київ-Мадрид та у зворотному напрямку, загальною вартістю 9 890 грн. Зокрема, ОСОБА_3 сплачено 438 грн та ОСОБА_2 - 9452 грн (а.с. 32-36).

Проте відповідачем неодноразово змінювалися рейси та квитки й остаточно скасовано рейси, про що повідомлено позивачів листами від 24.04.2020 та від 28.04.2020, а подана ОСОБА_1 заява про повернення сплачених ним та дружиною грошових коштів залишилася без належного реагування.

Згідно зі статтею 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов`язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов`язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Пасажир має право відмовитися від поїздки, повернути квиток і одержати назад повну або часткову вартість квитка - залежно від строку здавання квитка згідно з правилами, встановленими транспортними кодексами (статутами) (пункт 6 частини першої статті 911 ЦК України).

Статтею 920 ЦК України встановлено, що, у разі порушення зобов`язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

За приписами статті 926 ЦК України позовна давність, порядок пред`явлення позовів у спорах, пов`язаних з перевезеннями у закордонному сполученні, встановлюються міжнародними договорами України, транспортними кодексами (статутами).

Відповідно до частин другої, четвертої статті 100 ПК України правила повітряних перевезень та обслуговування пасажирів, багажу, вантажу і пошти авіаперевізником, суб`єктами з наземного обслуговування, а також галузеві стандарти та нормативи якості такого обслуговування встановлюються авіаційними правилами України та мають бути однаковими для внутрішніх і для міжнародних рейсів. Авіаперевізник на підставі зазначених у частині другій цієї статті правил повітряних перевезень повинен встановити свої правила, спрямовані на підвищення ефективності та якості перевезень, які не можуть містити стандартів чи нормативів якості, відповідальності за обслуговування пасажирів, нижчих за рівень установлених вимог, попередньо погодивши їх з уповноваженим органом з питань цивільної авіації.

Пасажир має право відмовитися від повітряного перевезення і одержати назад плату за послуги у порядку, встановленому авіаційними правилами України та правилами авіаперевізника (частина п`ятнадцята статті 100 ПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 глави 1 розділу ІV Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, затверджених наказом Міністерства інфраструктури України від 30 листопада 2012 року № 735, які були чинні на час виникнення спірних правовідносин (далі - Правила повітряних перевезень пасажирів і багажу), пасажирський квиток та багажна квитанція є підтвердженням укладення договору про перевезення та відображають його умови. Квиток надає право пасажиру на переліт відповідним рейсом (рейсами) і зобов`язує перевізника здійснити відповідне перевезення пасажира та його багажу, а також надати інші послуги, пов`язані з перевезенням, згідно з умовами договору перевезення, крім випадків, визначених у пункті 4 цієї глави.

Згідно з пунктами 1, 4 глави 1 розділу ХІХ Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу повернення коштів за невикористаний квиток (його частину) здійснюється за місцем придбання квитка або в головному офісі перевізника (офісі з продажу перевезень перевізника) і в тій валюті, у якій квиток було оплачено. У разі якщо оплата була здійснена електронними засобами переказу коштів (банківською карткою), кошти повертаються на платіжну картку, з якої було здійснено платіж за квиток. Повернення коштів здійснюється: особі, що зазначена у квитку, - у випадку сплати за перевезення готівкою або банківським переказом; на рахунок юридичної особи - у випадку сплати за безготівковим розрахунком; на рахунок власника кредитної картки, якою оплачено перевезення; спонсору, що сплатив за перевезення, - у випадку оформлення квитка за повідомленням про попередню оплату.

Згідно з статтею 1 Монреальської конвенції - ця Конвенція застосовується до будь-якого міжнародного перевезення пасажирів, багажу або вантажу, яке здійснюється повітряним судном за винагороду. Вона застосовується також до перевезень повітряним судном, що здійснюються авіатранспортним підприємством безоплатно.

Статтею 29 Монреальської конвенції визначено, що під час перевезення пасажирів, багажу та вантажу будь-який позов стосовно заподіяної шкоди, незалежно від його підстави, чи то на підставі цієї Конвенції, договору, у зв`язку з правопорушенням або на будь-якій іншій підставі, може бути поданий лише відповідно до умов і меж відповідальності, які передбачені цією Конвенцією, без шкоди для визначення кола осіб, що мають право на позов, та їхніх відповідних прав. При будь-якому такому позові штрафи, штрафні санкції чи будь-які інші виплати, що не стосуються компенсації фактичної шкоди, не підлягають стягненню.

Аналогічне положення міститься у пункті 2 глави 2 розділу ХХVІІ Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу, в якому зазначено, що відповідальність перевізника за неналежне перевезення в будь-якому випадку обмежена реальними збитками, доведеними пасажирами.

За змістом зазначених правових норм авіаперевізник відповідає за неналежне перевезення у межах реальних (фактичних) збитків, доведених пасажирами, але не більше, ніж розмір відшкодування, встановлений нормами Монреальської конвенції.

Відповідно до частини вісімнадцятої статті 100 ПК України до договорів на повітряне перевезення, в тому числі до чартерних перевезень та інших цивільно-правових відносин, пов`язаних з повітряними перевезеннями, які не врегульовані положеннями цього Кодексу або міжнародними договорами України, застосовуються положення ЦК України.

Згідно з частиною третьою статті 101 ПК України дія Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на повітряні перевезення, крім питань, які врегульовані цим Кодексом, правилами повітряних перевезень пасажирів та вантажів, міжнародними договорами України.

Згідно з пунктом 5 глави 1 та пункту 1 глави 2 розділу XIХ Правил повітряних перевезень пасажирів і багажу повернення коштів здійснюється у день розірвання договору перевезення (пред`явлення квитків до каси за місцем їх оформлення, отримання перевізником інформації від пасажира щодо бажання повернути кошти за невикористане перевезення, яке оформлене електронним квитком), а в разі неможливості повернути кошти у день розірвання договору перевезення - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.

Таким чином, відповідно до вказаного вище пункту моментом розірвання договору перевезення є: пред`явлення квитків до каси за місцем їх оформлення; отримання перевізником інформації від пасажира щодо бажання повернути кошти за невикористане перевезення, яке оформлене електронним квитком.

Системний аналіз зазначених вище норм, дає підстави зробити висновок, що з правом пасажира відмовитися від поїздки, повернути і одержати назад повну або часткову вартість квитка кореспондується обов`язок авіаперевізника повернути кошти у день розірвання договору перевезення, а в разі неможливості повернути кошти у день розірвання договору перевезення - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.

Отже, саме з моменту отримання перевізником інформації від пасажира щодо бажання повернути кошти за невикористане перевезення договір перевезення вважається розірваним.

Таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 10.02.2021 у справі № 761/36162/16-ц.

Матеріалами справи установлено, що укладений між сторонами договір перевезення пасажирів відповідачем розірвано за власною ініціативою, рейси скасовано, проте грошові кошти, сплачені позивачами їм не повернуто.

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Разом з тим, ухвалюючи рішення в оскаржуваній частині, районний суд не врахував долучені до справи докази про розірвання договір перевезення з ініціативи перевізника.

Установлено, що 04.05.2020 ОСОБА_1 звернувся до авіакомпанії з заявою про повернення сплачених ним та дружиною - ОСОБА_2 коштів, на загальну суму 9 890 грн, який станом на 06.06.2020 відповідачем отримано, проте грошові кошти не повернуто.

Отже, вирішуючи спір, районний суд не врахував правових висновків, викладених Верховним Судом у справі № 761/36162/16-ц, обставин справи та дійшов хибного висновку про застосування до виниклих правовідносин положень ст. 29 Монреальської конвенції.

Монреальська конвенція хоча і застосовується до будь-якого міжнародного перевезення пасажирів, багажу або вантажу, яке здійснюється повітряним судном за винагороду або безоплатно та передбачає відповідальність за ненвиконання умов договору.

Між тим, суд першої інстанції не врахував, що з моменту отримання заяви про повернення коштів у зв`язку з розірванням у односторонньому порядку укладеного між сторонами договору, зобов`язання відповідача щодо міжнародного перевезення трансформувалося у грошове зобов`язання, остільки у відповідача виник обов`язок повернути сплачені кошти.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає такими, що суперечать нормам матеріального права та встановленим у справі обставинам висновки суду першої інстанції про відсутність підстав застосування по справі положень ч.2 ст.625 ЦК України як відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат підлягає скасуванню, як ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, а по справі в цій частині слід ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Матеріалами справи доведено, що 04.05.2020 позивачі звернулися до відповідача з письмовою заявою про повернення коштів за невикористані не з їх вини квитки у грошовій формі (а.с. 47-48).

Установлено, що листом від 06.06.2020 авіакомпанією підтверджено отримання вимоги позивачів, проте від повернення отриманих коштів ухилився (а.с. 49).

Згідно з частиною дев`ятою статті 12 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей.

Вищезгаданими Правилами повітряних перевезень пасажирів і багажу передбачено, що повернення коштів здійснюється у день розірвання договору перевезення, а в разі неможливості повернути кошти у день розірвання договору перевезення, в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Зі змісту позовних вимог вбачається, що позивачі просили стягнути з відповідача інфляційні втрати за період з 01 липня 2020 року по березень 2023 року на підставі частини третьої статті 101 Повітряного кодексу України (далі - ПК України), частини дев`ятої статті 12, частини сьомої статті 13 Закону України «Про захист прав споживачів»; три проценти річних за період з 13 червня 2020 року по 10 квітня 2023 року на підставі частини другої статті 625 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що позивачами була оплачена вартість авіаквитків шляхом безготівкового перерахування, зокрема ОСОБА_1 на суму 438 грн та ОСОБА_2 - 9 452 грн.

Зі змісту заяви від 04 травня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 порушив питання про повернення придбаних авіаквитків ними з дружиною та просив повернути йому їх вартість у грошовій формі.

Враховуючи ту обставину, що чинним законодавством передбачено, що повернення коштів здійснюється у день розірвання договору перевезення, а в разі неможливості повернути кошти у день розірвання договору перевезення, в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) зроблено висновок, що «у контексті статей 524, 533-535, 625 ЦК України можна зробити висновок, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті чи в іноземній валюті), таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року № 6-49цс12, і Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від такої позиції. У частині другій статті 625 ЦК України прямо зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення. Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України».

Отже, у частині другій статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Нарахування трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові».

Зазначене свідчить про правомірність заявлених вимог в оскаржуваній частині рішення та право позивачів на отримання грошових коштів, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Предметом позову у цій справі є стягнення трьох процентів річних та інфляційних втрат, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судових рішень про стягнення грошових коштів.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

При цьому іншого порядку компенсації грошей (грошових коштів) у зв`язку з їх знеціненням, окрім встановленого індексу інфляції (індексу споживчих цін), чинним законодавством України не передбачено.

Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (п.2 Методологічних положень щодо організації статистичних спостережень за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, що затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14 листопада 2006 року № 519). Показником, який характеризує рівень інфляції, є індекс споживчих цін. Індекс споживчих цін характеризує зміни у часі загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Він є показником зміни вартості фіксованого набору споживчих товарів та послуг у поточному періоді у порівнянні змістом якого грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і з факту завдання шкоди особі.

Відповідно до ст. 376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З урахуванням даних долученого до справи розрахунку, який узгоджується з сукупністю зібраних у справі доказів та індексу споживчих цін у заявлений період та відповідачем не спростований, у зв`язку з неповерненням ОСОБА_1 вартості послуги бронювання місця в розмірі 438 грн за період з 13 червня 2020 року по 10 квітня 2023 року 3% річних становить 37 грн 15 коп, а інфляційні втрати за період з 01 липня 2020 по березень 2023 року - 199 грн 33 коп та ОСОБА_2 виходячи з відповідно - 9452 грн, що за період з 13 червня 2020 року по 10 квітня 2023 року 3% річних становить 801 грн 76 коп, а інфляційні втрати - 4 301 грн 61 коп.

У відповідності до положень ч.1,13 ст.141 ЦПК України, з ПрАТ «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 073 грн 60 коп.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 жовтня 2023 року в частині позовних вимог про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат скасувати.

Ухвалити по справі в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» (, адреса: 01034, м. Київ, вул. Лисенка, 4) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_1 ) 3 % річних за період з 13 червня 2020 року по 10 квітня 2023 року 37 грн 15 коп та інфляційні втрати за період з 01 липня 2020 по березень 2023 року - 199 грн 33 коп та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_9 , адреса: АДРЕСА_1 ) 3 % річних за період з 13 червня 2020 року по 10 квітня 2020 року в розмірі 801 грн 76 коп та інфляційні втрати за період з 01 липня 2020 по березень 2023 року - 4 301 грн 61 коп.

Стягнути з приватного акціонерного товариства «Авіакомпанія «Міжнародні авіалінії України» (, адреса: 01034, м. Київ, вул. Лисенка, 4) в дохід держави судовий збір пов`язаний з розглядом справи, в сумі 1 073 грн 60 коп.

Постанова суду набирає законної сили з дня прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Суддя: