справа №753/895/23 головуючий у суді І інстанції Осіпенко Л.М.
провадження № 22-ц/824/5747/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних витрат, трьох процентів річних та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача інфляційні втрати в сумі 32 908 грн. 43 коп., 3 % річних в сумі 5 172 грн. 63 коп.; стягнути з відповідача відшкодування моральної шкоди у розмірі 49 717 грн. 50 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва (справа №753/7718/21) від 15 листопада 2021 року на її користь стягнуто з ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 98 835 грн., інфляційні втрати в сумі 4 005,11 грн., 3% річних в сумі 758,18 грн. та судовий збір в сумі 1 489,98 грн., а всього - 105 088,27 грн. Постановою Київського апеляційного суду від 09 серпня 2022 року вказане рішення залишено без змін. 06 жовтня 2022 року за вказаним рішенням видано виконавчий лист, а 27 жовтня 2022 року відкрито виконавче провадження № 70178058. Станом на день подання позову, ОСОБА_2 сплатив лише 11 824,39 грн. від загальної суми боргу. Позивач зазначає, що у зв`язку з тим, що відповідач не виплачує їй грошові кошти відповідно до рішення суду, вона має право на стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних за період з 12 квітня 2021 року по 14 січня 2023 року на загальну суму 38 081,06 грн., яку просить стягнути з ОСОБА_2 . Крім цього, у зв`язку з безпідставним одержанням відповідачем її коштів, вона перенесла сильні душевні потрясіння, втратила відчуття довіри до людей, що вплинуло на її особисті та сімейні стосунки. Внаслідок постійного та масивного психологічного стресу у неї стався ішемічний інсульт з помірним лівобічним геміпарезом, внаслідок чого вона перебувала на стаціонарному лікуванні у міській клінічній лікарні №7 м. Харкова. Тому, з урахуванням заподіяних їй моральних страждань, характеру та тривалості порушення її прав і вжитих нею для їх відновлення заходів, просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 спричинену їй моральну шкоду в розмірі 49 717,50 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 25 травня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в сумі 32 908,43 грн., три проценти річних в сумі 5 172,63 грн., моральну шкоду в сумі 5 000 грн. та судовий збір в сумі 2 147,20 грн., а всього - 45 228 (сорок п`ять тисяч двісті двадцять вісім) гривень 26 (двадцять шість) копійок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить змінити рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та стягнути з ОСОБА_2 відшкодування моральної шкоди у розмірі 49 717 грн. 50 коп.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що протиправність дій відповідача, які спричинили їй моральні страждання, не мали відношення до «ненадання послуги» і не вичерпувалися несвоєчасністю повернення їй безпідставно одержаних коштів. Протиправні дії полягали, у першу чергу, в добровільній згоді відповідача на використання його рахунку третіми особами з метою неправомірного заволодіння коштами постраждалих. Внаслідок таких дій відповідача невстановлені особи, які діяли від імені шахрайських проектів, отримали простий, надійний та відносно безпечний спосіб заволодіння грошовими коштами постраждалих, який запобігав ідентифікації кінцевих одержувачів та дозволяв уникнути чарджбеку (повернення коштів платіжними системами). Для позивача як для постраждалої, у свою чергу, це кардинально ускладнило процес повернення коштів, який виявився можливим лише в порядку цивільного судочинства. Не врахував суд першої інстанції і інших особливостей поведінки відповідача. ОСОБА_2 вживав ефективних заходів для мінімізації ризиків своєї діяльності: лише через два місяці після реєстрації його діяльність як ФОП була несподівано припинена. У позовній заяві позивач наводила докази того, що ОСОБА_2 в силу свого життєвого та професійного досвіду не міг не розуміти суті своєї «підприємницької» діяльності, в рамках якої допустив безпідставне одержання коштів позивача. Також, має значення недостатньо добросовісне ставлення відповідача до виконання судового рішення у справі № 753/7718/21, зокрема подання ним заяви про розстрочення виконання рішення попри фактичну можливість своєчасного погашення заборгованості. Крім того, з рішення суду першої інстанції не вбачається належної аргументації суттєвого зменшення розміру компенсації моральної шкоди порівняно із сумою, про яку позивач просила у позові. Замість 49 717,50 грн. суд присудив лише 5 000 грн., тобто майже в десять разів менше.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 листопада 2021 року у справі №753/7718/21 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнуто на її користь з ОСОБА_2 безпідставно набуті кошти в сумі 98 835 грн., інфляційні втрати в сумі 4 055,11 грн., три відсотки річних у сумі 758,18 грн. та судовий збір в сумі 1 489,98 грн., а всього - 105 088,27 грн. (а.с.15-19).

Постановою Київського апеляційного суду від 09 серпня 2022 року, вищевказане рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 листопада 2021 року було залишено без змін (а.с. 20-26).

Станом на 14 січня 2023 року ОСОБА_2 сплатив ОСОБА_1 11 824,39 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення відшкодування моральної шкоди, виходячи з принципу справедливості та розумності, враховуючи ступінь душевних страждань, що позивач понесла внаслідок неповернення в добровільному порядку грошових коштів, що потягло негативні емоції, завдано хвилювання та втрату спокою, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню і з відповідача слід стягнути на користь позивачки 5 000 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а, відтак, в апеляційному порядку не переглядається.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанціїз наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18) зазначила, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема, і з факту завдання шкоди особі.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказувала про те, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва (справа №753/7718/21) від 15 листопада 2021 року на її користь стягнуто з ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 98 835 грн., інфляційні втрати в сумі 4 005,11 грн., 3% річних в сумі 758,18 грн. та судовий збір в сумі 1 489,98 грн., а всього - 105 088,27 грн.

Постановою Київського апеляційного суду від 09 серпня 2022 року вказане рішення залишено без змін.

06 жовтня 2022 року за вказаним рішенням видано виконавчий лист, а 27 жовтня 2022 року відкрито виконавче провадження №70178058. Станом на день подання позову, ОСОБА_2 сплатив лише 11 824,39 грн. від загальної суми борги.

Позивач зазначає, що у зв`язку з тим, що відповідач не виплачує їй грошові кошти відповідно до рішення суду, вона має право на стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних за період з 12 квітня 2021 року по 14 січня 2023 року.

Задовольняючи позовні вимоги в цій частині, суд першої інстанції виходив з того, щовідповідач не в повній мірі виконав своє грошове зобов`язання, а, відтак, у позивача ОСОБА_1 виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до ст.625 ЦК України.

В зазначеній частині рішення суду не оскаржується.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд першої інстанції прийшов до висновку, що такі вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача підлягає стягненню 5 000 грн. моральної шкоди.

Заперечуючи проти рішення суду першої інстанції в зазначеній частині, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зокрема вказує про те, що відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 000 грн., присуджене судом першої інстанції, не узгоджується з вимогами розумності та справедливості, не відповідає характеру, обставинам та умовам протиправних дій відповідача, якими мені спричинені моральні страждання, та не враховує інших істотних обставин, зокрема поведінки відповідача.

Перевіривши зазначені доводи позивача, апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст.27 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно з правової позиції викладеної у п.п.3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Разом з тим, відповідно до вимог ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_1 обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, вказувала про те, що у зв`язку з безпідставним одержанням відповідачем її коштів, вона перенесла сильні душевні потрясіння, втратила відчуття довіри до людей, що вплинуло на її особисті та сімейні стосунки. Внаслідок постійного та масивного психологічного стресу у неї стався ішемічний інсульт з помірним лівобічним геміпарезом, внаслідок чого вона перебувала на стаціонарному лікуванні у міській клінічній лікарні №7 м. Харкова.

Виходячи з положень статі 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 листопада 2021 року у справі №753/7718/21 встановлено, що відповідач отримав від позивача 98 835 грн. за послугу, яка ним не була надана. Зазначені кошти не були повернуті позивачу у зв`язку з чим, були визнані судом безпідставно набутим майном.

При розгляді даної справи судом встановлено, що вказані безпідставно набуті кошти були повернуті позивачу відповідачем тільки 04 травня 2023 року. Тобто, в період тривалого часу (декілька років), позивач не мала можливості користуватись належними їй грошовими коштами, що є порушенням права власності в розумінні ст. 316, 317 ЦК України.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону з власної волі, незалежно від волі інших осіб (ч.1 ст.316 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, до компетенції власника належать: право володіння; право користування; право розпорядження своєю власністю на власний розсуд.

Оскільки право власності позивача на грошові кошти було порушене відповідачем, вона як власник права якого порушені, має право на відшкодування завданої їй моральної шкоди, що передбачено ч.3 ст.386 ЦК України.

Внаслідок порушення права позивача на грошові кошти з вини відповідача, особа перенесла емоційні переживання, які призвели до погіршення стану здоров`я, вимушена витрачати час для врегулювання питання щодо відшкодування шкоди, що призводить до зміни способу життя протягом тривалого часу, в зв`язку з чим суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню у розмірі 5 000 грн., оскільки в даному випадку заявлена позивачем сума моральної шкоди в розмірі 49 717 грн. 50 коп., не відповідає вимогам співмірності та розумності.

За таких обставин, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах та доводами апеляційної скарги не спростовуються що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 25 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.