КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/7767/2024
Справа № 381/3513/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

22 квітня 2024 року

м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Діденка А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області, постановлену у складі судді Волчка А.Я. в м. Київ 08 вересня 2023 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У серпні 2023 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про поділ майна подружжя, просив поділити спільне сумісне майно подружжя, визнавши за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за кожним право власності на частину земельної ділянки пл. 0,0596 га. за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:053:5140, на частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , на частину автомобіля ACURA TLX, 2020 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Позов мотивував тим, що 13 листопада 2009 року зареєстрував шлюб з відповідачем, в період шлюбу сторонами було придбано спірне майно, яке було зареєстроване за відповідачем. 24 липня 2023 року до Святошинського районного суду м. Києва було подано позов про розірвання шлюбу, на даний час справа судом не розглянута. Відповідач ОСОБА_1 не визнає вказане майно спільною сумісною власністю подружжя та не дає свою згоду на його поділ, в зв`язку з чим вирішити спір в позасудовому порядку не виявилося можливим.

Одночасно з позовом ОСОБА_3 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно, посилаючись на те, що в зв`язку з військовою агресією рф проти України та реальною загрозою для життя і здоров`я він на даний час разом з дітьми знаходиться за межами території України. Натомість відповідач ОСОБА_1 перебуває в Україні, має в себе всі оформлені на неї правовстановлюючі документи на спірне майно, яке зареєстроване на неї та після розірвання шлюбу з ОСОБА_3 матиме можливість вільно та одноособово розпоряджатися спірним майном без згоди та участі позивача, про що вона неодноразово заявила та висловлювала бажання продати спірне майно. Відтак існує реальна загроза того, що ОСОБА_1 відчужить спірне майно, в зв`язку з чим невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить виконання рішення суду в цій справі та ефективний захист прав ОСОБА_3 , в зв`язку з чим існує необхідність у вжитті заходів забезпечення позову, зокрема, шляхом накладення арешту на спірне майно, що є співмірним із заявленими вимогами про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 вересня 2023 року заяву про забезпечення позову задоволено, накладено арешт на земельну ділянку пл. 0,0596 га. за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:053:5140, житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , на автомобіль ACURA TLX, 2020 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 вересня 2023 року та відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що в заяві про забезпечення позову вказане лише майно, в державних реєстрах власником якого вказано ОСОБА_1 , і не зазначено інше спільне майно, придбане в шлюбі за спільні кошти, але власником в державних реєстрах зазначено позивача, зокрема земельну ділянку пл. 0,0313 га. за адресою Київська область, Фастівський район, с. Гатне, кадастровий номер :01:053:5575, автомобіль ACURA МDX, 2015 року випуску. Поділу підлягає все майно, а не лише те, що вибране позивачем.

Повідомляла, що після звернення представника позивача до суду з позовом та заявою про забезпечення позову ним було відкликано подану 24 липня 2023 року до Святошинського районного суду м. Києва позовну заяву про розірвання шлюбу, за якою було відкрито провадження в справі № 759/13583/23 та яку наразі залишено без розгляду.

Вказувала, що також знаходиться за межами України, і можливості продати вказане у заяві про забезпечення позову майно у неї немає, тобто всі наведені в заяві про забезпечення позову доводи є надуманими і не відповідають дійсності.

Посилаючись на правові висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року в справі № 381/4019/18, постановах Верховного Суду від 03 березня 2020 року в справі № 753/410/19, від 20 липня 2020 року в справі № 639/8448/19, від 02 липня 2020 року в справі № 657/1211/19, зазначала, що в заяві не обґрунтовано реальний ризик неможливості виконати судове рішення у випадку незабезпечення позову, а наведено лише загальні фрази щодо доцільності забезпечення позову.

Наголошувала, що заява про забезпечення позову обґрунтована лише неправдивими припущеннями без надання доказів. Позов забезпечено на підставі лише припущень, адже відповідач, як і позивач, знаходиться за кордоном, позивач завідомо ввів суд в оману, адже йому відомо про існування іншого майна подружжя, таке забезпечення позову порушує баланс прав та обов`язків сторін справи та подружжя в розумінні норм ст. 69 СК України.

Вказувала, що в заяві про забезпечення позову наведено безпідставні твердження, що відповідач може продати майно, адже вона знаходиться в Україні, що не відповідає дійсності, і позивачу про це відомо.

Звертала увагу на маніпуляцію сторони позивача з поданням позову про розірвання шлюбу та відкликанням цього позову через два дні після ухвалення оскаржуваної ухвали про забезпечення позову. Вважала, що окремої уваги заслуговує оцінка недобросовісних дій сторони позивача із зазначенням для суду лише спільного майна, власником якого в державних реєстрах вказано відповідача.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що 13 листопада 2009 року зареєстрував шлюб з відповідачем, в період шлюбу сторонами було придбано спірне майно, яке було зареєстроване за відповідачем, а саме земельну ділянку пл. 0,0596 га. за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:053:5140, житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , на автомобіль ACURA TLX, 2020 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . 24 липня 2023 року до Святошинського районного суду м. Києва було подано позов про розірвання шлюбу, на даний час справа судом не розглянута. Відповідач ОСОБА_1 не визнає вказане майно спільною сумісною власністю подружжя та не дає свою згоду на його поділ, в зв`язку з чим вирішити спір в позасудовому порядку не виявилося можливим.

До позовної заяви ОСОБА_3 подано копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 13 листопада 2009 року, інформаційних довідок 340474580 та 340467337 від 26 липня 2023 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, з інформацією про реєстрацію права власності на житловий будинок та земельну ділянку за адресою АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , витягу з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів, а саме автомобіля ACURA TLX, 2020 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , за ОСОБА_1 , відповіді РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві № 31/26-490аз від 04 серпня 2023 року, інформації за даними ЦБД МТСБ про застраховані автомобілі, звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки та звіту про оцінку майна, скріншотів оголошень про продаж автомобілів з інтернет ресурсу auto.ria.ua, паспортів сторін та карток платників податків сторін, витягу з реєстру територіальної громади від 31 травня 2023 року.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Крім того, до апеляційної скарги ОСОБА_1 додано копії витягу з Єдиного державного реєстру МВС стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 18 січня 2024 року, з інформацією про реєстрацію 25 червня 2020 року права власності ОСОБА_3 на автомобіль ACURA МDX, 2015 року випуску, інформаційної довідки 362778304 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, з інформацією про реєстрацію 24 лютого 2021 року права власності на земельну ділянку пл. 0,0313 га. за адресою Київська область, Фастівський район, с. Гатне, кадастровий номер :01:053:5575 за ОСОБА_3 , паспорту громадянина України ОСОБА_1 для виїзду за кордон, з відміткою про перетин кордону України (виїзд) 06 січня 2024 року, знеособленої ухвали Святошинського районного суду м. Києва від 11 вересня 2023 року в справі № 759/13583/23 про залишення без розгляду позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу на підставі поданої заяви відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи, що заяву про забезпечення позову розглянуто судом першої інстанції за відсутності ОСОБА_1 , у останньої не було можливості подати зазначені докази до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, надані заявником докази приймаються апеляційним судом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується зокрема накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

Предметом позову по даній справі є поділ майна подружжя, і у разі задоволення позову за позивачем може бути визнано право власності на частину майна, щодо якого судом вжито заходи забезпечення позову.

З огляду на вищенаведене та беручи до уваги те, що між сторонами виник спір щодо поділу майна, позивачем надано суду докази, що право власності на вказане майно зареєстроване за відповідачем, позивач обґрунтовано навів припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді арешту на вказане нерухоме майно може призвести до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду, оскільки відповідач може відчужити на користь третіх осіб спірні житловий будинок, земельну ділянку та транспортний засіб під час вирішення спору, що призведе до необхідності залучення до участі в справі нових власників та пред`являти додаткові позовні вимоги.

Наведений захід забезпечення позову відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до істотного ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду та поновлення порушених прав та інтересів, за захистом яких позивач звернувся до суду, оскільки майно відповідача, яке є предметом спору, може бути відчужене останньою у будь-який час.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що позивач не навів жодного доказу можливості відчуження спірного майна, а суд першої інстанції не врахував відсутності у відповідача можливості її відчуження, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 177, 178 ЦК України об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Крім того, відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Оскільки належне відповідачу нерухоме майно у вигляді житлового будинку, земельної ділянки та рухоме майно у вигляді транспортного засобу як об`єкти цивільних прав не вилучене та не обмежене в обороті, ризик його відчуження за умови невжиття заходів забезпечення позову є постійним.

Апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи про перебування відповідача на даний час за межами України, про що нею вказано в апеляційній скарзі, що, на думку відповідача, саме по собі не унеможливлює розпорядження належним їй майном.

Отже, припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову може утруднити або унеможливити виконання рішення суду про поділ майна подружжя, яким позивач вважає земельну ділянку пл. 0,0596 га. за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:053:5140, житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , на автомобіль ACURA TLX, 2020 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , щодо яких просив вжити заходи забезпечення позову, є обґрунтованим.

Враховуючи майновий характер позовних вимог, відповідач має об`єктивну можливість розпорядитися належним йому нерухомим та рухомим майном на власний розсуд, зокрема, відчужити його в будь-який спосіб, що може призвести до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду про поділ майна подружжя в разі задоволення позову.

З огляду на вищенаведене та беручи до уваги те, що між сторонами виник спір про поділ майна подружжя, апеляційний суд приходить до висновку, що оскільки позивач обґрунтовано навів припущення про те, що відчуження відповідачем майна, яке належить останній, ускладнить або взагалі виключить можливість в майбутньому виконати рішення суду про поділ майна подружжя, щодо якого просить вжити заходи забезпечення позову, в разі ухвалення судом рішення на користь позивача, а також навів обґрунтовані припущення вірогідного відчуження майна, захід забезпечення позову у вигляді накладення арешту на належне відповідачеві нерухоме та рухоме майно відповідає вимогам розумності, обґрунтованості, адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову і спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення і виникнення між сторонами у справі конфліктних ситуацій. Будь-які права інших осіб, що не є учасниками судового процесу, не порушуються у зв`язку із вжиттям такого заходу.

Доводи апеляційної скарги, що забезпечення позову порушує баланс прав та обов`язків сторін в справі та подружжя в розумінні ст. 69 СК України, є необґрунтованими та відхиляються апеляційним судом, позаяк відповідачем не конкретизовано, яким саме чином, на її думку, такий баланс порушено.

Апеляційний суд приймає до уваги, що застосування даного виду забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, гарантованих ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини, оскільки обмежується лише можливість розпоряджатися майном, на яке накладено арешт на підставі ухвали суду.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи, а відповідно до ч. 1 ст. 156 ЦПК України за клопотанням учасника справи суд може допустити заміну одного заходу забезпечення позову іншим.

За таких обставин відповідач не позбавлена можливості звернутися із вмотивованим клопотанням про заміну або скасування заходів забезпечення позову з підстав, передбачених законом.

Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги щодо маніпулювання сторони позивача з поданням позову про розірвання шлюбу та відкликанням цього позову через два дні після ухвалення оскаржуваної ухвали про забезпечення позову, з огляду на те, що відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Апеляційний суд відхиляє як передчасні доводи апеляційної скарги в частині приховування позивачем спільного сумісного майна, право власності на яке в державних реєстрах зареєстроване за ним, а саме земельну ділянку пл. 0,0596 га. за адресою АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:053:5140, житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , на автомобіль ACURA TLX, 2020 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки оцінка даних доводів перебуває поза межами обставин, які підлягають встановленню судом під час розгляду заяви про забезпечення позову, і стосується вирішення спору по суті.

Відповідно до ч. 4, 13 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 17 квітня 2018 року викладено правові висновки про те, що визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача.

Наведені обставини не позбавляють можливості ОСОБА_1 звернутися до суду першої інстанції з зустрічним поділом про поділ майна подружжя, заявивши власні вимоги про поділ зазначеного в апеляційній скарзі майна, яке вона також вважає спільним сумісним майном подружжя.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування ухвали суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена із додержанням вимог закону і не може бути скасована з підстав, що викладені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 23 квітня 2024 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.