Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" вересня 2024 р. Справа153/1139/24

Провадження2/153/285/24-ц

у залі судових засідань у приміщенні Ямпільського районного суду Вінницької області у місті Ямпіль Могилів-Подільського району Вінницької області

Ямпільський районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Гаврилюк Т. В.

за участю секретаря судового засідання Шарко Л. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №153/1139/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ямпільського районного суду Вінницької області із позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якій просила: розірвати шлюб між нею - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 07.06.2008 виконкомом Бушанської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, актовий запис №1; стягувати щомісячно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на її користь на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 (однієї третьої) частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з моменту подання позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття; судові витрати покласти на відповідача. Свої вимоги мотивувала тим, що 07 червня 2008 року виконкомом Бушанської сільської ради Ямпільського району Вінницької області був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем по справі. Від спільного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. У них різні погляди на життя. З вини відповідача сумісне життя і збереження сім`ї стало неможливим. Фактичні шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені з 2023 року. За таких обставин вважає, що подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу є неможливим і суперечить її інтересам. Спору про поділ майна не має. Після розірвання шлюбу просила залишити прізвище « ОСОБА_5 ». Строк для примирення просила не надавати. Також позивач вказує, що діти після розірвання шлюбу залишаються проживати із нею. Вона не має наміру перешкоджати відповідачу у здійсненні його прав та обов`язків щодо їхніх дітей. Разом з тим враховуючи ту обставину, що відповідач останній час не надавав зароблені кошти на потреби сім`ї, в тому числі дітей, у позивача є підстави вважати, що відповідач і в подальшому в добровільному порядку буде ухилятись від матеріального утримання дітей, тобто сплати аліментів. Відповідач не надає будь-якої матеріальної допомоги, необхідної для утримання та виховання їхніх неповнолітніх дітей, тому вона вимушена звернутися до суду і просить стягувати з відповідача аліменти у частці 1/3 від заробітку. Вказані обставини змусили її звернутися до суду з даним позовом.

08 серпня 2024 року ухвалою судді відкрито спрощене позовне провадження у даній справі. Призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження на 10 вересня 2024 року.

Сторони у судове засідання не з`явилися, так як не викликалися, а лише повідомлялися про дату розгляду справи. Відповідач ОСОБА_2 відзив на позовну заяву не подав, хоча повідомлявся належним чином рекомендованим повідомленням №517 (а.с.30).

Відповідно до ч.3 ст.223, ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності сторін, на підставі наявних доказів.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України.

Заяви, клопотання: відсутні.

Інші процесуальні дії у справі: відкриття спрощеного позовного провадження у справі та призначення судового засідання на 10 вересня 2024 року (а.с.24-27), про що постановлено ухвалу окремим процесуальним документом.

Судом встановлені такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини:

Із досліджених судом письмових доказів, що є у справі копії паспорта громадянина України (а.с.4) судом встановлено, що позивач народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 у селі Буша Ямпільського району Вінницької області.

Із копії витягу з реєстру територіальної громади від 23.07.2024 (а.с.6) судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 17.08.2021 зареєстрована по АДРЕСА_1 .

Із копії паспорта громадянина України (а.с.7) судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 в селі Розтоки Рахівського району Закарпатської області.

Із копії Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 07.06.2008 (а.с.8) судом встановлено, що 07.06.2008 сторони зареєстрували шлюб у виконкомі Бушанської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, актовий запис №1.

Із копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого повторно 29.07.2023 (а.с.9) судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Із копії витягу з реєстру територіальної громади від 17.10.2023 (а.с.10) судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 17.08.2021 зареєстрована по АДРЕСА_1 .

Із копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого повторно 29.07.2023 (а.с.11) судом встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Із копії витягу з реєстру територіальної громади від 23.07.2024 (а.с.12) судом встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з 17.08.2021 зареєстрована по АДРЕСА_1 .

Судом встановлено, що сторони миритись не бажають, оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина 1 статті 110 СК України).

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Таким чином встановлено, що сторони разом не проживають, сімейні стосунки не підтримують, шлюб існує формально, збереження шлюбу суперечитиме їх інтересам, та інтересам їхніх неповнолітніх дітей, тому суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів. Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя».

Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні».

Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем, або відновити своє дошлюбне прізвище.

Як вбачається із свідоцтва про шлюб позивач при реєстрації шлюбу своє прізвище « ОСОБА_6 » змінила на прізвище чоловіка « ОСОБА_5 », просить суд залишити їй прізвище чоловіка « ОСОБА_5 », тому суд не має підстав для зміни позивачеві прізвища на дошлюбне.

А тому із врахуванням вище викладеного, суд має підстави для розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем.

Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, то суд зазначає наступне:

Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають в обов`язку матері, батька утримувати дітей.

Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи.

Відповідно до ст.18 Конвенції ООН «Про права дитини» суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Положеннями ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідач ОСОБА_2 не надав суду жодних належних та допустимих доказів на спростування обставин, які зазначені у позовній заяві позивачем ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а оскільки відповідач не надає коштів на утримання своїх неповнолітніх дітей, тому суд має підстави для стягнення з нього аліментів на утримання їхній спільних дітей.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, а тому суд має підстави для стягнення з відповідача аліментів у частці від заробітку (доходу) батька дитини. Як встановлено судом, неповнолітні діти проживають з позивачем, а тому саме їй надано право вибору способу стягнення аліментів.

Відповідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 1 ст.183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

При визначенні розміру аліментів суд бере до уваги стан здоров`я та матеріальне становище дітей, які є здоровими та у певній мірі матеріально забезпечені. Суд бере до уваги матеріальне становище платника аліментів, який є здоровим та працездатним, оскільки на противагу цьому суду доказів не надано. Окрім того, судом також враховується, що він не має на утриманні інших дітей та не працездатних осіб, так як ніким про це не заявлено, а також відповідачем відзив на позовну заяву не подано, а тому суд має підстави для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 (однієї третьої) частини від його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Відповідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а оскільки ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом 24 липня 2024 року за вхід.№4635, тому суд має підстави для стягнення аліментів із 24 липня 2024 року.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору в частині позовних вимог про стягнення аліментів, а тому у порядку ч.6 ст.141 ЦПК України суд має підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 1211 гривень 20 копійок. Разом з тим, враховуючи те, що позовні вимоги позивача в частині розірвання шлюбу задоволено, а тому у порядку ст.141 ЦПК України суд має підстави стягнути із відповідача на користь позивача понесені нею судові витрати по оплаті судового збору у сумі 1211 гривень 20 копійок згідно квитанції №N1JLW3721M від 23.07.2024.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 247, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 274, 276, 351, 352, 354, 355 ЦПК України, на підставі ст.ст.4, 110, 111, 112, 113, 114, 180, 181, 182, 184, 191 СК України, ст.16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року, ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини», Законом України «Про охорону дитинства», Законом України «Про судовий збір», суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 07 червня 2008 року виконкомом Бушанської сільської ради Ямпільського району Вінницької області, актовий запис №1.

Після розірвання шлюбу прізвище ОСОБА_1 залишити - « ОСОБА_5 ».

Стягувати із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця село Розтоки Рахівського району Закарпатської області, зареєстрованого в АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженки села Буша Ямпільського району Вінницької області, зареєстрованої та проживаючої по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , аліменти на утримання дітей: доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , у розмірі 1/3 (однієї третини) заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 24 липня 2024 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Рішення у частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у сумі платежу за один місяць.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця село Розтоки Рахівського району Закарпатської області, зареєстрованого в АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрованої та проживаючої по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 , понесені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця село Розтоки Рахівського району Закарпатської області, зареєстрованого в АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , судовий збір на користь держави у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі в тридцяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий Т. В. Гаврилюк