Провадження №2/751/158/24
Рішення

Іменем України

18 березня 2024 року місто Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Деркача О. Г.

при секретарі Курач В. С.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, -

встановив:

27.12.2023 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Блохіна Н.В. звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) про визнання недійсним договору від 27.06.2023 року у вигляді заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг; визнання незаконними дій щодо відкриття додаткової прихованої картки на ім`я ОСОБА_1 з лімітом 31 935,73 грн.; визнання незаконним самовільне, без згоди ОСОБА_1 перерахування 02.07.2023 року грошових коштів в сумі 20 800,00 грн. о 21-00 год. та в сумі 8 112,00 грн. о 21-04 год. з карткового рахунку у АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 ; зобов`язання відновити на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 списані 02.07.2023 року грошові кошти в сумі 20 800,00 грн. о 21-00 год. та в сумі 8 112,00 грн. о 21-04 год.; визнання незаконним самовільне, без згоди ОСОБА_1 списання грошових коштів у вигляді відсотків за використання кредитного ліміту 01.09.2023 року в сумі 2 029,42 грн., 01.10.2023 року в сумі 997,80 грн. з карткового рахунку у АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 ; зобов`язання відновити на картковому рахунку № НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 грошові кошти, списані 01.09.2023 року в сумі 2 029,42 грн., 01.10.2023 року в сумі 997,80 грн; зобов`язання скасувати відсотки, пеню (штрафні санкції), нараховані за наслідками проведення операцій з перерахування 02.07.2023 року грошових коштів в сумі 20 800,00 грн. та 8 112,00 грн. з карткового рахунку у АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_1 ; зобов`язання зупинити нарахування процентів та штрафних санкцій по кредитній картці № НОМЕР_1 на суму 31 935,73 грн., яка була незаконно знята невідомою особою; стягнення судового збору у вигляді оплати правової допомоги.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 03.02.2021 року ОСОБА_1 підписала заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг в АТ КБ «ПриватБанк», згідно умов якої останній було відкрито відновлювальну кредитну лінію та видано банківську картку «Універсальна». Зазначає, що за весь час надання позивачеві банківських послуг, вказана картка була лише номінальною, лише на початку їй було проведено декілька операцій, наміру відкривати інші рахунки в АТ КБ «ПриватБанк» у неї не було, будь-яких інших карток вона не замовляла і не отримувала.

Посилається, що в серпні 2023 року, зайшовши до свого кабінету в сервісі «Приват 24», позивач побачила повідомлення про списання коштів, а оскільки рахунком вона фактично не користувалась, то за роз`ясненням звернулась до Банку. На що, працівники Банку показали їй, що в сервісі «Приват 24», який встановлений на її мобільному, в прихованих картках з`явилась нова картка, відкрита на її ім`я наприкінці червня 2023 року з кредитним лімітом в розмірі 31 935,73 грн. Дана картка була відкрита на виконання умов договору від 27.06.2023 року у вигляді заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Стверджує, що позивач такого договору не укладала та не підписувала.

В подальшому з цього рахунку 02.07.2023 року були зняті готівкою грошові кошти в сумі 20 800,00 о 21-00 год. в банкоматі DN00maidanNezalezhnos, Kyiv та в сумі 8 112,00 грн. о 21-04 в банкоматі ATM5007 GLOBUS IN KYIV.

Наполягає, що будь-яких повідомлень (сповіщень тощо) як про відкриття картки, збільшення ліміту так і про зняття готівки, позивач в цей час не отримувала. Крім того, в момент зняття коштів позивач перебувала в місті Чернігові та до Києва не виїздила. Картку було заблоковано Банком.

Зазначає, що з приводу вказаної ситуації позивач звернулась до правоохоронних органів із заявою про вчинений злочин, як наслідок було порушено кримінальне провадження №0003109 від 20.08.2023 року за ч.4 ст.185 КК України.

Посилається, що в листопаді 2023 року, за зверненням позивача, працівники Банку надали їй примірник заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» від 27.06.2023 року, в якій її підпис відсутній. Стверджує, що укладення такого договору позивач не узгоджувала, банк відкрив нову картку без її згоди на це.

Не погоджуючись з такими діями відповідача, позивач звернулась до Банку з заявою в якій просила: повідомити чи є підписана від її імені заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 26.06.2023 року, якщо так, то коли і як вона підписувалась, надати відповідні докази; перевірити камери спостережень банкоматів DN00maidanNezalezhnos, Kyiv та ATM5007 GLOBUS IN KYIV з метою встановлення осіб, які знімали кошти, надати копії відеозаписів; припинити протиправні дії по нарахуванню їй відсотків та їх списанню; закрити рахунок відкритий за заявою від 26.07.2023 року та списати з неї всі заборгованості; розблокувати належний їй рахунок, відкритий за заявою від 03.02.2021 року шляхом зняття заборон та арештів на банківські операції; звернутися з позовом до суду про стягнення з неї заборгованості (тощо) та проводити відрахування виключно в разі наявності судового рішення. Однак, жодного прохання, окрім надання фото особи, яка знімала кошти та надання заяв про приєднання від 03.02.2021 року та 27.06.2023 року, задоволено не було.

Вважає, що дії по укладенню договору без волевиявлення позивача, відкриття рахунка, перерахування грошових коштів, нарахування відсотків, штрафу та пені, їх стягнення, а також, в навмисному введенню позивачки в боргові зобов`язання є протиправними відповідно до розділу VI пунктів 5-8 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, п. 37.2 ст.37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст.ст. 1071, 1073 ЦК України, п.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому просить заявлені вимоги задовольнити.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01.01.2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

31.01.2024 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Блохіна Н.В. звернулася до суду з клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції та розгляду справи в загальному порядку в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів за допомогою системи, що розміщена на сайті: vkz.court.ua.

28.02.2024 на адресу суду від представника відповідача адвоката Рожко С.М., надійшов відзив (з додатками) на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову, оскільки позовні вимоги не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами. Зазначає, що позивач звернулась до АБ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Анкету-заяву клієнта фізичної особи про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 03.02.2021 року, згідно якої уклала Договір про надання банківських послуг. В подальшому, при проходженні чергової ідентифікації, 03.02.2021 року та 27.06.2023 року позивач на підставі власного волевиявлення підписала Заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг якими підтвердила свою згоду на те, що підписані Заяви разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, у відповідності до ст.634 ЦК України складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг (далі - Договір), який за своєю природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст.1066 ЦК України) та кредитного договору (ст.1054 ЦК України). Також, 27.06.2023 року ОСОБА_1 був підписаний Паспорт споживчого кредититування.

Посилається, що укладення договору з позивачем відбулося у формі приєднання. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Стверджує, що зміст договору укладеного з ОСОБА_1 зафіксовано в декількох документах: в Анкеті-заяві, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах, а також окремо в підписаній позивачкою Заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Паспорті споживчого кредитування. Таким чином, між Позивачем та Відповідачем укладений договір у письмовій формі. Укладення договору в такий спосіб чинному законодавству України не суперечить. Між сторонами були здійснені всі необхідні дії, задля виникнення, припинення або зміни цивільних прав та обов`язків, що за змістом ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України вказує на вчинення двостороннього договору, складовими якого виступають Анкета-заява, Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи, з якими позивач ознайомлена, про що свідчить її власноручний підпис в Анкеті-заяві.

При укладенні кредитного договору Позивачем було письмово погоджено його умови, зокрема розмір % ставки за користування кредитними коштами, розмір щомісячного платежу, кінцевий строк повернення кредиту та інші умови.

Вказує, що при укладенні договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними. На момент укладення вказаного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами. Зміст укладеного між сторонами правочину вимогам закону не суперечить.

Так, сторони спірного кредитного договору на добровільних засадах визначили усі його умови, які прописані чітко і зрозуміло. Оскільки позивача ніхто не спонукав до укладення договору, ініціатива укладення договору виходила саме від неї, а не від банку, крім того, умови договору є чіткими та зрозумілими. Підписуючи договір позивач погодилася з його умовами.

Звертає увагу суду, що при підписанні Анкети-заяви від 03.02.2021 року між сторонами також була укладена Угода про використання простого електронного підпису, а тому в силу приписів частин 1-3 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі.

При укладенні договору від 27.06.2023 року на ньому був вчинений простий електронний підпис ОСОБА_1 з використанням ОТП-паролю та підтвердженням ІVR дзвінком банку на фінансовий номер позивача (+43), що відповідає умовам раніше укладеної сторонами угоди та вимогам ст. 207 ЦК України, Закону України "Про платіжні послуги". Закону України "Про електронну комерцію".

Зазначає, що згідно умов Договору розмір кредитного ліміту на платіжну картку встановлюється виключно за рішенням банку з урахуванням фінансового стану клієнта банку та його кредитної історії, а користуватися чи ні встановленим кредитним лімітом є виключним правом клієнта.

Відповідно до укладеного Договору від 27.06.2023 року, ОСОБА_1 була випущена платіжна Digital-картка «Універсальна» № НОМЕР_2 з встановленим кредитним лімітом в розмірі 31935,73 грн.

Як свідчить аналіз виписки по картці № НОМЕР_2 , дійсно, з неї 02.07.2023 року, було здійснено зняття готівки в банкоматі за рахунок встановленого кредитного ліміту двома траншами 20000,00 грн. та 7800,00 грн.

Службовою перевіркою встановлено, що зняття готівки в банкоматі було проведено по NFC-технології (безконтактний платіжний сервіс). Прив`язка картки до мобільного пристрою з функцією NFC-оплати відбулася через підтвердження паролем надісланим на фінансовий номер позивачки з коректним входом в систему дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Приват24).

Вхід в Приват24 позивачки, як до проведення оспорюваних транзакцій так і після, був здійснений під авторизацією саме ОСОБА_1 , при даній процедурі клієнт вводить свої ім`я користувача і пароль та входить у Приват24. При цьому, при знятті готівки з використанням безконтактної технології в банкоматі 02.07.2023 року був введений правильний ПІН-код картки № НОМЕР_2 .

Вважає, що в даній ситуації, саме позивач повинна нести відповідальність за здійснення платіжних транзакцій, адже спірні платіжні операції були вчинені з ідентифікацією електронного платіжного засобу та користувача - ініціатора переказу ОСОБА_1 , а повідомлення до банку до проведення оспорюваних платіжних операцій про втрату доступу до фінансового номеру та/йбо електронного платіжного засобу не надходило.

Платіжні операції по зняттю готівки від 02 липня 2023 року з картки № НОМЕР_2 є належними та акцептованими платіжними операціями.

На момент звернення позивачки до суду з даним позовом, кошти з її рахунку були списані, а тому настав момент безвідкличності платіжної інструкції.

Вважає, що відповідальність за збитки, яких нібито зазнала позивач, має нести винна особа, яка заволоділа такими коштами, але ж ніяк не Банк, який виконав розпорядження, сформоване позивачем на переказ коштів.

Звертає увагу суду, що наявність кримінального провадження №0003109, на яке посилається позивач у позові, не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину щодо особи до винесення вироку, яким такі обставини будуть встановлені. Крім того, на даний час кримінальне провадження не закінчено, не встановлено винних осіб, і не доведено відсутність вини позивача, а тим більше наявність вини інших осіб у отриманні коштів позивача. Позивач, в свою чергу, має право стягнути суму відшкодування з винних осіб встановлених в кримінальному порядку, коли такі особи будуть встановлені. До сьогодні вирок суду за зазначеним провадженням відсутній.

Щодо позовних вимог про визнання незаконним самовільне перерахування 02.07.2023 року грошових коштів з картки № НОМЕР_2 зазначає, що з вказаної картки не здійснювалося будь-яке самовільне перерахування коштів, а 02.07.2023 року було проведено дві платіжні операції по зняттю готівкових коштів через банкомат з належною авторизацією та автентифікацією позивачки ОСОБА_1 .

Щодо зобов`язання банку відновити на картковому рахунку № НОМЕР_2 списані 02.07.2023 грошові кошти, звертає увагу суду, що платіжні операції по зняттю готівки з вказаної картки були проведені за рахунок кредитного ліміту, тобто за рахунок коштів банку, а не особистих коштів позивачки, а тому у позивачки відсутнє право просити суд відновлювати залишок грошових коштів, які їй не належать, адже визначення розміру кредитного ліміту, який встановлюється на платіжні картки клієнтів, є виключним правом банку.

Щодо позовних вимог про визнання незаконним списання відсотків за користування кредитним лімітом, скасування нарахованих відсотків, неустойки та припинення нарахування відсотків та скасування заборгованості, посилається на постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10.10.2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18) і стверджує, що задоволення таких позовних вимог жодним чином не захищає/не відновлює право позивача, оскільки нарахування відсотків та інших платежів здійснюється банком на виконання вимог закону щодо обліку банківських операцій і жодним чином не впливає на права позивача.

Зазначені у виписці списання відсотків в сумі 2029,42 грн. та 997,80 грн. не є списанням особистих коштів позивачки на погашення виниклої заборгованості, а є відображенням бухгалтерської операції по обліку нарахованих відсотків та збільшення від`ємного балансу на кредитній картці.

Вважає, що позивачем у даній справі не надано доказів про порушення її прав та інтересів з боку відповідача АТ КБ ПриватБанк, а відсутність таких порушень не породжує для неї права на захист в обраний спосіб та з вказаних у позові підстав, а звернення до суду з позовом особи, якій не належить право вимоги в зв`язку з відсутністю порушеного права з боку відповідача, є підставою для відмови у задоволенні такого позову.

Також вважає, що позовні вимоги в частині стягнення витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 25 000,00 грн. не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів понесення нею таких витрат та їх розмір не відповідає критерію реальності та розумності, бо справа розглядається в спрощеному провадженні без виклику сторін.

Суд, вивчивши клопотання представник позивача ОСОБА_1 - адвоката Блохіної Н.В. про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів за допомогою системи, що розміщена на сайті: vkz.court.ua, доходить наступного висновку.

Суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у главі 10 ЦПК України.

Згідно з ч.ч. 5, 7 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 6 ст. 279 ЦПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:

1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Так, спрощене провадження, як з викликом, так і без виклику сторін спрямоване на всебічний, повний та об`єктивний розгляд справи з дослідженням всіх наданих сторонами доказів, вивченням всіх заяв сторін по суті справи, тобто спрощене провадження без виклику сторін не є провадженням в якому розглядаються безспірні вимоги.

Відтак, сторони не позбавлені можливості викласти свої доводи, аргументи, міркування, заперечення у письмових заявах по суті справи, надавати суду свої докази на спростування взаємних вимог та заперечень у строки визначені судом або законом, та в повній мірі користується правами, передбаченими ЦПК України.

Усі наявні у сторін докази безперешкодно можуть бути надані ними суду в межах розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмовому провадженні).

В ухвалі Великої Палати Верховного суду від 14.05.2019 у справі № 522/7636/14-ц (провадження № 14-636цс18), зазначено, що бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги предмет, підстави та характер спірних правовідносин, склад учасників справи, суд не вбачає обґрунтованих підстав для розгляду справи в судовому засіданні за правилами загального позовного провадження та приходить до висновку про залишення клопотання без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 8 Конституції України визнається і діє принцип верховенства права. Конституція має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України та повинні відповідати їй. Чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України (ч. 1 ст. 9 Конституції України).

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 03.02.2021 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву клієнта-фізичної особи про приєднання до Умов і Правил надання банківських у ПриватБанку (а.с.109-111), якою виразила свою згоду на наступне:

«Підписанням цієї анкети-заяви я відповідно до ст. 634 Цивільного кодексу України в повному обсязі приєднуюся до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ ПриватБанк (далі - Умови та Правила), які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua. І які разом з пам`яткою клієнта та тарифами складають договір банківського обслуговування, примірник якого я отримав шляхом самостійної роздруківки. Погоджуюся з збільшеним строком позовної давності, який вказаний в Умовах і правилах і з тим, що зміни в Умови та правила вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадку, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє мені про зміни шляхом використання визначених Умовами і правилами каналами зв`язку. Продовження користування послугами банку після дати публікації на сайті банку змінених Умов і правил є підтвердженням моєї згоди та повного і безумовного прийняття зміненої редакції Умов і правил».

03.02.2021 року ОСОБА_1 підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг якою підтвердила свою згоду на те, що підписавши дану заяву на підставі ст.634 ЦК України приєднується до розділу Загальні положення, підрозділів Кредитні картки, Поточні рахунки, Використання картки, Віддалені канали обслуговування, Оплата частинами та Миттєва розстрочка, Миттєва розстрочка. Кредит готівкою Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ ПриватБанк (далі Умови та Правила), що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/tenns, в редакції, чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять Договір банківського рахунка (далі - Договір), прийняла всі права та обов`язки, встановлені в цьому Договорі та зобов`язалася їх належним чином виконувати (а.с.112-131).

В подальшому, 27.06.2023 року ОСОБА_1 підписала Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг якою підтвердила свою згоду на те, що підписавши дану заяву на підставі ст.634 ЦК України приєднується якою приєдналася до розділу Загальні положення, підрозділів Кредитні картки, Поточні рахунки, Використання картки, Віддалені канали обслуговування, Оплата частинами та Миттєва розстрочка, Система переказів PrivatMoney, Операції у відділеннях (умови та правила проведення операцій у відділеннях Банку), Автоплатежі, Сервіс BanklD Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ ПриватБанк (далі Умови та Правила), що розміщені в мережі Інтернет за адресою https://privatbank.ua/terms, в редакції, чинній на дату підписання цієї Заяви, які разом становлять змішаний договір: Договір банківського рахунка, споживчого кредиту та обслуговування платіжного інструменту та Генеральний кредитний договір в частині надання споживчих кредитів Кредитна картка, Оплата частинами, Миттєва розстрочка (далі - Договір), прийняла всі права та обов`язки, встановлені в цьому Договорі та зобов`язалася їх належним чином виконувати. (а.с.140-161)

27.06.2023 року ОСОБА_1 підписаний Паспорт споживчого кредиту. (а.с.162-170)

На підставі Договору про надання банківських послуг від 27.06.2023 року, ОСОБА_1 була випущена платіжна Digital-картка Універсальна № НОМЕР_2 з встановленим кредитним лімітом в розмірі 31935,73 грн.

Укладення між сторонами договору про надання банківських послуг від 03.02.2021 року, підтверджується сторонами, а тому додатковому доказуванню не підлягає.

Щодо оспорювання позивачем укладеного договору про надання банківських послуг від 27.06.2023 року., в зв`язку з недотриманням письмової форми, суд виходить з наступного.

Відповідно до приписів частин 1-3 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи, при підписанні Анкети-заяви від 03.02.2021 року між сторонами також була укладена Угода про використання простого електронного підпису відповідно до якої Банк та Клієнт (далі разом іменовані Сторони) узгодили при наданні Банком будь-яких послуг Клієнту, в т.ч., але не виключно, послуг з переказу коштів, укладення між Сторонами кредитних договорів та будь-яких інших правочинів використання простого електронного підпису. Сторони визнають правочини у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для Сторін та такими, що не потребують додаткового підтвердження.

При здійсненні будь-якої операції та правочинів між Сторонами за допомогою ОТП- паролю як простого електронного підпису Сторони домовилися вважати, що він однозначно ідентифікує особу Клієнта та є логічно пов`язаний із електронними даними про будь-яку операцію або правочин виключно за умови, якщо підтвердження Клієнтом здійснення операції або укладення правочину здійснено шляхом введення у відповідне поле інтерфейсу програмного комплексу або сайті Банку цифрової послідовності, яка повністю ідентична надісланому Банком ОТП-паролю на фінансовий номер телефону Клієнта, яким є номер НОМЕР_3 . Сторони узгодили, що Банк самостійно приймає рішення про застосування того чи іншого виду електронного підпису.

Отже, укладення договору 27.06.2023 року було вчинено за допомогою простого електронного підпису ОСОБА_1 з використанням ОТП-паролю та підтвердженням IVR дзвінком банку на фінансовий номер позивача НОМЕР_3 , що відповідає умовам раніше укладеної сторонами угоди та вимогам ст. 207 ЦК України, Закону України "Про платіжні послуги". Закону України "Про електронну комерцію".

Отже, укладення договору з позивачем відбулося у формі приєднання. Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до положень статей, 6 ч.1 ст. 626, ст. 627, ч.І ст. 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У ч.1 ст. 638 ЦК України зазначено, шо договір є укладеним, якшо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Таким чином, підписавши Анкету-заяву від 03.02.2021 року, Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 03.02.2021 року та від 27.06.2023 року між сторонами, у відповідності до ст. 634 ЦК України, був укладений Договір про надання банківських послуг, який за своєю правовою природою є змішаним договором і містить в собі, зокрема, умови договору банківського рахунку (ст. 1066 ЦК України) та кредитного договору (ст. 1054 ЦК України).

З виписки по картці № НОМЕР_1 , вбачається, що дійсно, 02.07.2023 року були зняті готівкою грошові кошти в сумі 20 800,00 о 21-00 год. в банкоматі DN00maidanNezalezhnos, Kyiv та в сумі 8 112,00 грн. о 21-04 в банкоматі ATM5007 GLOBUS IN KYIV. (а.с.19)

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі заяви позивача до Чернігівського РУП ГУНП в Чернігівській області від 19.08.2023 року, за фактом крадіжки з банківської картки ПриватБанку № НОМЕР_1 грошових коштів при невідомих обставинах, що мало місце 02.07.2023 року. В зв`язку з чим було відкрито кримінальне провадження за ч.4 ст.185 КК України та внесено до ЄРДР за № 0003109. (а.с.18) На даний час кримінальне провадження не закінчено.

На звернення ОСОБА_1 , стосовно повернення коштів, які були зняті з банківської картки № НОМЕР_1 , остання отримала відповідь від АТ КБ «ПриватБанк» про відмову в задоволенні вказаної заяви, оскільки картка відкрита 27.06.2023 року в системі дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват24 (далі- Приват24). Вхід в Приват24 був здійснений під її авторизацією. При даній процедурі клієнт вводить свої ім`я користувача і пароль та входить в Приват24. 02.07.2023 року з платіжної картки № НОМЕР_1 були зняті грошові кошти. Для того, щоб зняти грошові кошти був правильно введений ПІН-код картки. З фотоматеріалами вона може ознайомитись у відділенні банку.

Зазначено, що відповідно до чинного законодавства і Умов договору вона несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією. Банку не надано повноважень здійснювати повернення проведеного переказу, а тому не може повернути переказані кошти.

Щодо призупинення нарахування відсотків за кредитом та списання заборгованості, зазначено, що відповідно до норм банківського законодавства, зокрема Закону України «Про банки і банківську діяльність», забороняється банкам встановлювати окремій особі більш сприятливі умови, ніж іншим клієнтам банку за аналогічними договорами. У випадку впевненості в наявності шахрайських дій щодо списання грошових коштів, рекомендовано звернутись до правоохоронних органів. (а.с.20)

Висновком службової перевірки запиту Напрямку з юридичної координації діяльності щодо звернення клієнта банку ОСОБА_1 , проведеної головним фахівцем з безпеки Управління безпеки по Північному макрорегіону ГО Тоцьким Ю.М. (а.с.171-173) встановлено, що аналіз виписки картки № НОМЕР_1 свідчить, що дійсно, з неї було проведено транзакції з видачі готівки, що мало місце 02.07.2023, їх опис: 02/07/2023 21:00:39 03/07/2023 А10 F DB -20.800.00 UАН - 20.000.00 - 800,00 - 20.800.00 САК59008 UKR DN00, MAIDANNEZALEZHNOSTI, 1, KYIV, UАА 10 Зняття готівки Зняття готівки в банкоматі DN00maidanNezalezhnosti, Kyiv; 02/07/2023 21:04:47 04/07/2023 А10 F DB -8.112.00 UАН -7.800.00 -312,00 -28.912.00 А0105007 UKR АТМ5007 GLOBUS IN, 22, KHRESCHATYK ST, КА10 Зняття готівки Зняття готівки в банкоматі АТМ5007 GLOBUS IN, KYIV.

Зняття грошових коштів відбулося за рахунок встановленого на карту кредитного ліміту.

Перевіркою архіву камери відеоспостереження банкомату встановлено, що грошові кошти з карти № НОМЕР_1 клієнта Банку ОСОБА_1 знімає невідомий юнак, нижня частина обличчя якого схована під захисною маскою.

Транзакції в АТМ проведено по NFC-технології, токен:137958. (безконтактний платіжний сервіс). Прив`язка картки до девайсу підтверджується паролем, який надсилається на фінансовий телефон клієнта. Тобто прив`язати карту до девайсу могла особа, яка мала доступ або до фінансового телефона, або до активної сесії клієнта в Приват24.

Аналіз операцій з картою № НОМЕР_1 клієнта банку ОСОБА_1 , виявлені при цьому авторизації в Приват24 свідчать про те, що в особи, яка вчиняла дії щодо випуску віртуальної карти, був доступ до Приват24 клієнта банку ОСОБА_1 , заходила туди за допомогою паролю та логіна входу, які відомі тільки власнику. Таким чином встановлено, що незаконне заволодіння грошовими коштами клієнта банку ОСОБА_1 сталося за обставин, відповідальність за які покладена на клієнта, згідно Умов та правил надання банківських послуг.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином .

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Статтею 1073 ЦК України передбачено, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.

Відповідно до статті 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до чинного законодавства України Банк здійснює надання банківських послуг необмеженому колу осіб на підставі їх заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг (далі Умови), які розміщуються на офіційному сайті https://privatbank.ua/terms/ у мережі Інтернет і є невід`ємною частиною договору банківського обслуговування.

AT КБ "ПриватБанк", керуючись законодавством України, публічно пропонує широкому та необмеженому колу осіб можливість отримання банківських послуг, для чого розміщує на сайті ПриватБанку за адресою: https://privatbank.ua/terms Умови та правила надання банківських послуг (далі - Умови та правила та/або Договір).

Умови та Правил надання банківських послуг, є публічно доступними і розміщенні у вільному доступі на інтернет-сайті ПРИВАТБАНК, а саме : www.privatbank.ua.

Пунктами 14.1., 14.8 та 14.12 ст. 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (який діяв на момент підписання позивачем Анкет-заяв про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку) передбачено, що електронний платіжний засіб може існувати в будь-якій формі, на будь-якому носії, що дає змогу зберігати інформацію, необхідну для ініціювання електронного переказу. Банк та користувач укладають договір щодо порядку та умов використання електронного платіжного засобу. Банк перед укладенням договору зобов`язаний ознайомити користувача з умовами договору про використання електронного платіжного засобу (далі у цій статті договір), ознайомити з тарифами на обслуговування електронного платіжного засобу та правилами користування електронним платіжним засобом. Банк зобов`язаний забезпечити викладення цієї інформації в доступній формі й розмістити її в доступному для користувача місці, а також надати на його вимогу в письмовій або електронній формі.

Аналогічні інформація та порядок укладення та форма договору про надання послуг передбаченні ст.28 Закону України «Про платіжні послуги», який був чинний на час укладення оспорюваного договору, тобто на 27.06.2023 року. Загальні вимоги Національного банку до емісії/еквайрингу платіжних інструментів, що емітуються (уключаючи електронні платіжні засоби, передплачені платіжні інструменти), та здійснення розрахунків з їх використанням визначенні Положенням «Про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів», затвердженого Постановою Правління Національного банку України 29.07.2022 № 164. (далі - Положення №164)

Частиною 1 пункту 136 розділу VII. Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками Положення №164, встановлено, що користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН та інші засоби, які дають змогу користуватися ним.

Пунктом 140 вищевказаного Положення №164 встановлено, що користувач зобов`язаний не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції, та негайно після того, як йому стало відомо про факт втрати такої інформації та/або платіжного інструменту, повідомити про це емітента в спосіб та каналами зв`язку, визначеними договором між емітентом та користувачем. До моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на користувача.

Аналогічна диспозиція норми права зазначена в пункті 5 ст. 87 Закону України «Про платіжні послуги» (надалі-Закон №1591-IX), а саме, до моменту повідомлення емітента про факт втрати платіжного інструменту та/або індивідуальної облікової інформації відповідно до статті 38 цього Закону ризик збитків від виконання неналежних платіжних операцій та відповідальність за них покладаються на платника.

Відповідно до п. 2.1.4.5.1 Умов до обов`язків клієнта належить: не передавати Картки, ПІНи, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати Картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим Договором, або що суперечать чинному законодавству.

Відповідно до п. 2.1.4.12.9 Умов клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на Картці даних, до моменту звернення Клієнта в Банк та блокування Картки і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Картки в Стоп-лист Платіжною системою.

Положеннями п. 2.1.4.12.5 Умов також встановлено, що клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати Картки, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію.

Згідно п. 2.1.4.5.2 Умов клієнт зобов`язаний вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, викрадення Картки, доступу третіх осіб до Картки, в тому числі до інформації, нанесеної на неї.

Пунктом 2.1.4.12.8 Умов встановлено, у разі, якщо Клієнт дає згоду на проведення операцій з Картками або нанесеними на них даними поза полем його зору, він несе повну відповідальність за їх можливе шахрайське використання надалі.

Відповідно до п. 2.1.4.12.3 Умов банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на Картці даних.

Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на картці даних (п.1.1.10.10.9 Умов).

У відповідності до п.2.3.1.2.1 та п. 2.3.1.2.2 Умов система Приват24, в т.ч. мобільна версія, призначена для управління банківськими рахунками клієнта цілодобово в режимі реального часу через мережу Інтернет. Всі операції здійснюються на підставі Платіжних інструкцій, наданих клієнтом через систему Приват24.

Пунктом 2.3.1.2.12.2. Умов встановлено, що Банк не несе відповідальність за збереження коштів Клієнта у разі розголошення Клієнтом відомостей про логін та пароль третім особам.

Клієнт зобов`язаний не розголошувати відомості про логін та пароль третім особам (п.2.3.1.2.10.3 Умов).

Згідно п.1.1.10.10.3 Умов клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на платіжній картці даних, до моменту звернення клієнта в банк та блокування платіжної картки і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки платіжної картки В Стоп-ЛИСТ платіжною системою.

Пунктом 20 статті 38 Закону України «Про платіжні послуги», встановлено, що користувач, якому наданий електронний платіжний засіб, зобов`язаний: «4) не повідомляти та іншим чином не розголошувати індивідуальну облікову інформацію та/або іншу інформацію, що дає змогу ініціювати платіжні операції (п.п.4); негайно після того, як така інформація стала йому відома, повідомити емітента у спосіб та каналами зв`язку, передбаченими договором між емітентом та платником, про факт втрати електронного платіжного засобу та/або факт втрати індивідуальної облікової інформації (п.п.5).

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, службовою перевіркою встановлено, що зняття готівки в банкоматі було проведено по NFC-технології (безконтактний платіжний сервіс). Прив`язка картки до мобільного пристрою з функцією NFC-оплати відбулася через підтвердження паролем надісланим на фінансовий номер позивачки з коректним входом в систему дистанційного обслуговування клієнтів Internet Banking Приват24 (далі - Приват24).

Крім того, вхід в Приват24 був здійснений під авторизацією саме позивача. При даній процедурі клієнт вводить свої ім`я користувача і пароль та входить у Приват24. При знятті готівки з використанням безконтактної технології в банкоматі 02.07.2023 року був введений правильний ПІН-код картки № НОМЕР_2 .

Враховуючи зазначене, суд погоджується з доводами відповідача, що саме на позивача покладено обов`язок нерозголошення (нерозкриття) інформації за рахунком, паролів, ПІН-кодів, CVV-кодів, як і обов`язок повідомлення банку в разі втрати, викрадення платіжної картки та розголошення вказаної інформації.

Таким чином, враховуючи, що спірні платіжні операції були вчинені з ідентифікацією електронного платіжного засобу і його користувача - ініціатора переказу ОСОБА_1 , то АТ КБ «ПриватБанк» не повинен нести відповідальність за дані операції.

Правові підстави для припинення кредитних зобов`язань ОСОБА_1 , перед АТ КБ «ПриватБанк» відсутні.

До зазначеного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07 грудня 2020 року у справі №182/5175/16, який узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 712/4463/16-ц (провадження № 61-22267св18), від 10 липня 2019 року у справі № 522/22780/15-ц (провадження № 61-23040св18), від 17 червня 2020 року у справі № 201/15185/16-ц (провадження № 61-41264св18).

Відповідно до п. 4 статті 42 Закону № 1591-IX платіжна операція вважається акцептованою після надання платником згоди на її виконання.

Згода на виконання платіжної операції (пов`язаних між собою платіжних операцій) може бути надана платником надавачу платіжних послуг платника особисто, через надавача платіжних послуг з ініціювання платіжної операції або через отримувача (п. 6 статті 42 Закону № 1591-IX).

Платіжні операції по зняттю готівки від 02.07.2023 року з картки № НОМЕР_2 є належними та акцептованими платіжними операціями.

Диспозиція норм права Закону України «Про платіжні послуги» визначає, що саме наявність вини особи, яка не є ініціатором або надавачем платіжних послуг, в наслідок чого здійснюється списання коштів з рахунку неналежного платника та/або зарахування коштів на рахунок неналежного отримувача чи видача йому коштів у готівковій формі, а тому здійснені, 02.07.2023 року зняття готівки в банкоматі, є належними платіжними операціями, оскільки не спростовані позивачем належними і допустимими доказами.

Крім того, п.7 ст.42 Закону України «Про платіжні послуги» визначає, що згода на виконання платіжної операції (пов`язаних між собою платіжних операцій) може бути відкликана платником у будь-який час, але не пізніше настання моменту безвідкличності платіжної інструкції.

Пунктом 1 стаття 45 Закону № 1591-ІХ передбачено, що платіжна інструкція може бути відкликана: платником - під час дебетового або кредитового переказу до моменту списання коштів з рахунку платника, за умови погодження з надавачем платіжних послуг платника, а в разі ініціювання дебетового переказу - додатково, за умови погодження з отримувачем (п.п.1); платником - до настання дати валютування, за умови надання розпорядження про відкликання платіжної інструкції до кінця операційного часу, що передує даті валютування (п.п.4).

Пунктом 2 статті 45 Закону № 1591-ІХ встановлено, що після списання коштів з рахунку платника або настання дати валютування платіжної інструкції для ініціатора настає момент безвідкличності платіжної інструкції.

Отже, на момент звернення позивача до суду з даним позовом, кошти з її рахунку були списані, а тому настав момент безвідкличності платіжної інструкції.

Таким чином, відповідальність за збитки, яких нібито зазнала позивач, має нести винна особа, яка заволоділа такими коштами, але не Банк, який виконав розпорядження, сформоване від імені позивача на переказ коштів.

Відповідно до п. 1.6, 1.7 постанови НБУ № 22 від 21 січня 2004 року банк здійснює розрахунково-касове обслуговування своїх клієнтів на підставі відповідних договорів і своїх внутрішніх правил здійснення безготівкових розрахунків. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися коштами на власний розсуд.

Кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Згідно п. 1.15. постанови НБУ № 22 від 21 січня 2004 року доручення платників про списання коштів зі своїх рахунків і зарахування коштів на рахунки отримувачів банки здійснюють у термін, установлений законодавством України.

Відповідно до п. 1.19. постанови НБУ № 22 від 21 січня 2004 року Банк не несе відповідальності за достовірність змісту платіжного доручення. Усі спори, які можуть виникнути з цих питань між учасниками розрахунків, вирішуються ними відповідно до законодавства України.

Спірні питання між банками та їх клієнтами розглядаються ними відповідно до законодавства України.

Платники й отримувачі коштів здійснюють контроль за своєчасним проведенням розрахунків та розглядають претензії, що виникли, без участі банку.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналіз статті 1212 Цивільного кодексу України дає підстави для висновку, що передбачений нею вид позадоговірних зобов`язань виникає за таких умов: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї - якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Тобто, ст. 1212 ЦК України, чітко визначено, що відповідальність за незаконне отримання грошових коштів несе отримувач, а не особа яка обслуговує їх рахунки.

Наведені висновки викладені у постановах Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18, від 29.05.2019 у справі № 757/42443/15-ц, від 28.01.2020 у справі № 910/16664/18, від 08.09.2021 у справах № 201/6498/20, № 206/2212/18 тощо.

Суд не приймає доводи позивача, що невідома особа незаконно заволоділа її грошовими коштами, оскільки вказані обставини не підтверджені належними та допустимими доказами, а наявність кримінального провадження, порушеного за її заявою, не може свідчити, з огляду на презумпцію невинуватості, про вчинення злочину щодо ОСОБА_1 до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені, а також не може бути підставою для звільнення позичальника від обов`язку належного виконання кредитного зобов`язання і виконання умов договору у разі настання певних обставин, передбачених ними.

У постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 308/6023/15-ц (провадження № 61-4447сво18) зроблено висновок про те, що зобов`язання з відшкодування шкоди, як правило, може мати місце лише за відсутності договірних правовідносин. Наявність кримінального правопорушення не впливає на договірні правовідносини, не спростовує їх існування та не припиняє їх.

Щодо обраного позивачем способу захисту та формулювання заявлених позовних вимог, суд зазначає наступне.

Платіжні операції по зняттю готівки з вказаної картки були проведені за рахунок кредитного ліміту, тобто за рахунок коштів банку, а не особистих коштів позивачки. А тому у позивача відсутнє право просити суд відновлювати залишок грошових коштів, які їй не належать, адже визначення розміру кредитного ліміту, який встановлюється на платіжні картки клієнтів, є виключним правом банку.

При цьому, заявляючи вимогу про зобов`язання банку відновити залишок коштів на картці, позивачка також просить визнати недійсним правочин, відповідно до умов якого така картка і була випущена позивачці.

Щодо визнання незаконним списання відсотків за користування кредитним лімітом, скасування нарахованих відсотків, неустойки та припинення нарахування відсотків та скасування заборгованості.

Постановою Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18) зроблено висновок, що «критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта. Тлумачення статей 14, 16 ЦК України дозволяє зробити висновок, що не є ефективним способом захисту визнання неправомірними дії в частині не зарахування сплати, зобов`язання зарахувати перераховані щомісячні платежі, скасування та списання безнадійної заборгованості, зобов`язання скасувати суму пені, заборона здійснювати подальше нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитним договором, зобов`язання вчинити дії із скасування нарахування відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій, зобов`язання скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за несвоєчасну здійснену оплату, оскільки не передбачають відповідного обов`язку іншого суб`єкта цивільного правовідношення та не забезпечують відновлення прав особи, що заявляє такі вимоги».

Зазначені у виписці списання відсотків в сумі 2029,42 грн. та 997,80 грн. не є списанням особистих коштів позивачки на погашення виниклої заборгованості, а є відображенням бухгалтерської операції по обліку нарахованих відсотків та збільшення від`ємного балансу на кредитній картці.

Отже, припинення нарахування відсотків та скасування заборгованості жодним чином не захищає/не відновлює право позивача, оскільки нарахування відсотків та інших платежів здійснюється банком на виконання вимог закону щодо обліку банківських операцій і жодним чином не впливає на права позивача. Тільки у випадку пред`явлення відповідної вимоги банком до позивача, вона може заперечувати проти її задоволення з відповідних підстав.

Згідно з статтями 1, 3, 15 ЦПК України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи, на момент її звернення до суду порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражені права чи інтереси особи, яка стверджує про їх порушення.

Судова юрисдикція поширюється не загалом на всі суспільні відносини, а лише на такі, що врегульовані нормами права, тобто на правовідносини. У свою чергу, неодмінним елементом правовідносин є їх зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак, судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Порушенням суб`єктивного права особи є створення будь-яких перепон щодо реалізації нею свого суб`єктивного права, що унеможливлюють одержання особою того, на що вона вправі розраховувати в разі неналежної поведінки зобов`язаної особи.

Таким чином, здійснюючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд зобов`язаний надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Отже, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізоване належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звернутися за судовим захистом.

Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 09 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 13 травня 1980 року в справі Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30 травня 2013 року в справі Михайленко проти України (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а практичних та ефективних.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази щодо порушення прав та інтересів позивача, саме з боку відповідача АТ КБ ПриватБанк, а відсутність таких порушень не породжує для неї права на захист в обраний спосіб та з вказаних у позові підстав.

Частина 2 ст. 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Аналізуючи всі доводи учасників справи, суд приймає до уваги висновки, викладені в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.

З урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів з власної ініціативи і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів і в межах заявлених позовних вимог.

Таким чином, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи, відсутність порушень правил надання послуг працівниками Банку та правових підстав для припинення кредитних зобов`язань, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.

Крім того, позивачем заявлені вимоги про стягнення судових витрат у вигляді оплати правової допомоги в розмірі 25 000,00 грн.

Враховуючи відмову позивачеві в задоволенні позову в повному обсязі, вищезгадані судові витрати з відповідача стягненню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 76, 77, 80, 81, 142, 263-265, 268, 274-279, 354 ЦПК України, ст.ст. 16, 1112 ЦК України, Законом України "Про банки і банківську діяльність", Законом України «Про платіжні послуги», суд, -

Вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну і резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, буд. 1Д, ).

Повний текст рішення суду виготовлений 18.03.2024 року.

Суддя О. Г. Деркач