Справа № 289/976/24
Номер провадження 2/289/534/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2024 м. Радомишль

Суддя Радомишльського районного суду Житомирської області Мельник О.В., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як представника малолітнього ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судових справ між суддями від 23.04.2024 вказану цивільну справу передано для розгляду судді Мельнику О.В.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Згідно ч. 1 ст. 39 ЦПК України, з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідач у справі працює на посаді помічника судді Кириленка О.О. в Радомишльському районному суді Житомирської області.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у відповідній частині передбачено: «Кожен має право на справедливий розгляд його справи…незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру…».

Вимога «безсторонності», згідно з судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

Інститут відводу (самовідводу) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Відвід (самовідвід) дозволяє виключити найменшу підозру в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду.

Згідно зі ст. 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим з`їздом суддів України 22.02.2013 року, неупереджений розгляд є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи у разі неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

У відповідності до положень п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді. У світлі прецедентної практики Європейського Суду з прав людини, об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: - забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається свідчить про неупередженість суду; - судом створено достатні гарантії для усунення підстав і навіть потенційної можливості побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.

Виходячи з цього принципу, суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Таким чином, враховуючи те, що будь-яке рішення, яке буде ухвалено судом під головуванням судді Мельника О.В. по даній справі, який також виконує адміністративно-розпорядчі функції в суді, оскільки обіймає посаду голови суду, може викликати в учасників справи сумнів в об`єктивності та неупередженості судді, та з метою, аби з боку стороннього спостерігача не виникали сумніви у неупередженості головуючого судді Мельника О.В. під час розгляду даної справи, останній у відповідності до вимог ст. 39 ЦПК України вважає необхідним заявити самовідвід.

Відповідно до ч. 9 ст. 40 ЦПК України, питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

Керуючись ст.ст. 33, 36-41 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити заяву про самовідвід судді Мельника О.В., головуючого у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , як представника малолітнього ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним.

Матеріали справи № 289/976/24 (провадження №2/398/534/24) передати до канцелярії Радомишльського районного суду Житомирської області для здійснення автоматизованого розподілу для повторного визначення судді у порядку, передбаченому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню на підлягає.

Суддя О. В. Мельник