Справа № 369/6676/23
Провадження № 2/369/1161/24
07.03.2024 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого Волчка А.Я.,
при секретарі Лоу А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-
04.05.2023 року Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
Свої вимоги обґрунтувала тим, що 19 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено шлюб зареєстрований у Виконавчому комітеті Вишневої міської ради Києво-Святошинського району, Київської області. ІНФОРМАЦІЯ_1 від спільного подружнього життя у сторін народився син ОСОБА_4 , про що 08 вересня 2010 року Виконкомом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області зроблено відповідний актовий запис № 285 та видано свідоцтво про народження дитини серії НОМЕР_1 .
Спільне життя у Позивачки з Відповідачем не склалося, рішенням суду № 369/3472/20 від 19.06.2020 року шлюб було розірвано. Після розлучення батьків, дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на повному її матеріальному забезпеченні. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання дитини, участі в її фізичному та духовному розвитку не приймає, з сином не спілкується, не навідує його, не телефонує та жодним чином не цікавиться його життям. Зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Зв`язок колишнє подружжя не підтримує, зокрема з наявної у Позивачки інформації, ОСОБА_2 більше трьох років тому виїхав на постійне місце проживання за межі України, відомостей про конкретне його місцеперебування у позивачки немає.
Позивачка разом із сином зареєстрована та проживає разом за однією адресою, що підтверджується копією витягу з Реєстру територіальної громади. За адресою місця проживання Позивачки, проводилося обстеження житлово-побутових умов, на підставі чого було видано Акт обстеження умов проживання. У квартирі, де Позивачка проживає разом з сином, створені всі умови для нормального проживання і виховання дитини, її повноцінного та гармонійного розвитку. Вказує, що син ОСОБА_4 навчається в 6-А класі ліцею-інтернату №23 «Кадетський корпус» Шевченківського району м. Києва, що підтверджується довідкою № 38 від 28.02.2023 р. Відповідно до характеристики, яку видав директор ліцею про сина Позивачки, мати надає належну увагу навчанню та вихованню сина, цікавиться його навчанням. Натомість біологічний батько ОСОБА_2 до ліцею не приходив, не спілкувався з вчителями, не цікавився навчанням дитини, батьківські збори не відвідував. Зазначає, що син ОСОБА_4 добре фізично розвинений, відвідує гурток РЕГБІ. Довідкою клініки «Pulse» від 09.04.2023 року, підтверджується, що дитина знаходиться на обліку у педіатра та за медичною допомогою зверталась лише у присутності матері, ОСОБА_1 . З вихованням та доглядом за ОСОБА_4 матері допомагає її чоловік, ОСОБА_5 , який не є біологічним батьком хлопчика, однак піклується про нього як про рідну дитину. ОСОБА_5 виконує всі батьківські обов`язки по відношенню до сина своєї дружини, ОСОБА_4 . У хлопчика з вітчимом складаються добрі, довірливі стосунки.
На підставі викладеного, просила суд:
позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
стягнути аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше визначеного законодавством мінімального розміру аліментів на дитину, починаючи з дня подання цієї позовної заяви, до досягнення дитиною повноліття.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.05.2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06.12.2023 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні, встановивши загальний порядок дослідження доказів.
28.02.2024 року, від представник позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивача, позовні вимоги підтримала частково в частині позову про позбавлення батьківських прав, що стосується стягнення аліментів просили в цій частині вимоги залишити без розгляду, не заперечувала щодо заочного розгляду справи, просила суд задовольнити позов.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.03.2024 позов в частині стягнення аліментів залишено без розгляду, за заявою представника позивача.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.
Представник третьої особи: Служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, та не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.
У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, з таких підстав.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.
Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.
Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 19.10.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено шлюб зареєстрований у Виконавчому комітеті Вишневої міської ради Києво-Святошинського району, Київської області.
ІНФОРМАЦІЯ_2 від спільного подружнього життя у сторін народився син ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 08.09.2010 року Виконкомом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області серії НОМЕР_1 , про що зроблено відповідний актовий запис № 285.
Відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі № 369/3472/20 від 19.06.2020 року шлюб, зареєстрований між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище Позивача змінено на « ОСОБА_7 ».
Місце проживання та реєстрації ОСОБА_1 підтверджується копією витягу з Реєстру територіальної громади.
29 квітня 2023 року за участю сусідів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , з метою засвідчення створених належних побутових умов проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , було здійснено обстеження домоволодіння, в якому проживає позивач з дитиною.
На підставі вказаного обстеження, від 29.04.2023 року було складено акт, яким підтверджується, що за місцем проживання ОСОБА_1 створені належні умови для проживання, виховання, навчання та розвитку дитини. Кімната, яка облаштована для дитини, умебльована, є необхідні речі побуту та вжитку. Для дитини створено відповідні умови для повноцінного та гармонійного розвитку.
Судом встановлено, що ОСОБА_4 навчається в 6-А класі ліцею-інтернату №23 «Кадетський корпус» Шевченківського району м. Києва, що підтверджується довідкою № 38 від 28.02.2023 р.
Відповідно до характеристики, виданої директором ліцею про сина Позивачки, підтверджується, що вихованням дитини займається тільки його мати. Батько ОСОБА_10 , ОСОБА_2 , не бере участі у вихованні дитини, жодного разу не цікавився його навчанням і ніколи не з`являвся до навчального закладу на батьківські збори.
Відповідно до довідки клініки «Pulse» від 09.04.2023 року, підтверджується, що дитина знаходиться на обліку у педіатра та за медичною допомогою зверталась лише у присутності матері, ОСОБА_1 .
З вихованням та доглядом за ОСОБА_4 матері допомагає її чоловік, ОСОБА_5 , який не є біологічним батьком хлопчика, однак піклується про нього як про рідну дитину.
Реєстрація шлюбу позивача з ОСОБА_5 підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 від 30 вересня 2022 року, виданим Солом`янським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) від 30.09.2022 року, актовий запис № 2509.
ОСОБА_5 виконує всі батьківські обов`язки по відношенню до сина своєї дружини, ОСОБА_4 . У хлопчика з вітчимом складаються добрі, довірливі стосунки.
У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Статтею 150 СК України передбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини.
Згідно із частинами другою та четвертою статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.
Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.
Суд, оцінивши докази надані позивачем, дійшов висновку, що ОСОБА_2 безвідповідально ставиться до питання виховання своєї дитини ОСОБА_4 та її матеріального забезпечення.
Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, що встановлено безпосередньо наданими доказами позивачем. Він не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про необхідність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Досліджені докази підтверджують посилання позивачки на те, що відповідач ухиляється від своїх батьківських обов`язків та не приймає участі в житті дитини.
Жодних об`єктивних даних, які б вказували на наявність перешкод у вихованні ОСОБА_2 його дитини ОСОБА_4 , судом не встановлено. Також, судом не встановлено жодних об`єктивних даних, які б вказували на те, що ОСОБА_2 намагався виконувати батьківські обов`язки.
Відповідно до нотаріально засвідчених пояснень ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , матеріальним забезпеченням та розвитком свого сина займається виключно мати ОСОБА_1 . Батько ОСОБА_2 жодним чином не бере участі у вихованні сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На переконання суду позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 батьківських прав стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не зашкодить інтересам дитини, її подальшому вихованню та утриманню.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову.
Керуючись рекомендаціями, викладеними у Постанові Пленуму Верховного суду України 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», а також принципами 2, 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, ст. ст. 3, 9, 19, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Україною 27.02.1991, ст. ст. 15, 16, 56 ЦК України, ст. ст. 7, 18, 19, 141, 164, 165, 180-183, 191 СК України, ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 180, 259, 263-265, 268, 273, 430 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 стосовно малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Інформація про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Суддя Андрій ВОЛЧКО