Справа № 346/1624/24
Провадження № 2-о/346/145/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

Суддя Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області П`ятковський В.І. розглянувши матеріали заяви адвоката Атаманюка Володимира Михайловича в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про встановлення факту самостійного виховання малолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника звернувся до суду вказаною заявою, яка за змістом не відповідає вимогам, визначеним положеннями ЦПК України, у зв`язку із чим ухвалою суду від 22 січня 2024 року її було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків вказаних у мотивувальній частині ухвали.

На виконання вимог ухвали, 12 квітня 2024 року представник позивача подав уточнену заяву.

Як вбачається із мотивувальної частини ухвали суду про залишення заяви без руху, заявнику вказано на те, що у заяві не зазначена конкретна мета встановлення того факту про який просить заявник та які юридичні наслідки породжує цей факт, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника чи інших громадян. У заяві загальними фразами зазначено мету звернення до суду: для захисту прав та інтересів дитини, які виникають у її житті, щоб заявник як батько міг вирішувати будь-які юридичні питання та формальності відносно дитини. При цьому не зазначено, для взаємодії з якими саме органами позивач просить встановити цей факт та не залучено ці органи третьою або заінтересованою особою. Також не зазначено, в чому полягає порушення прав та інтересів позивача, з метою захисту яких він звертається до суду, та з боку яких осіб відбувається це порушення.

В заяві про усунення недоліків та в уточненій заяві представник заявника вказує, що встановлення факту самостійного виховання дитини необхідне заявнику для захисту прав та інтересів дитини, які виникають у її житті, щоб він як батько міг виконувати будь-які юридичні питання та формальності відносно дитини. Зокрема представник заявника вказує, що встановлення факту самостійного виховання дитини необхідне для оформлення соціальної допомоги на дитину, яка виховується одним із батьків, а також для реалізації своїх прав як особи, яка самостійно виховує дитину відповідно до ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з метою оформлення відстрочки під час мобілізації. Однак, не залучив до участі в справі в якості заінтересованої особи відповідний орган з питань соціального захисту населення, чи територіальний центр комплектування.

Представник заявника також вказує, що заінтересованою особою у вказаній справі може бути лише матір дитини, інтереси інших осіб заява не зачіпає.

Згідно із ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення суд розглядає в порядку окремого провадження.

За умовами ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно з ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Зі змісту заяви про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається, що заявник прагне встановити у суді факт для вирішення в майбутньому певних юридичних питань чи формальностей. Проте, жодних доказів того, що будь-хто порушує, не визнає чи оспорює права заявника, як і про те, що є обґрунтовані фактами ризики їх порушення, невизнання чи оспорювання, до вказаної заяви, заявником надано не було.

Документів, які б підтверджували існування складнощів в отриманні зазначених заявником юридичних питаннях суду не надано, також не надано доказів відповідної відмови компетентних органів у вирішенні вищевказаних питань за відсутності судового рішення.

У ч. 5 постанови «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5 Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що залежно від мети встановлення фактів заінтересованими особами в цих справах можуть бути, наприклад, відділи соціального захисту населення у справах про встановлення факту перебування на утриманні особи, яка померла, для призначення пенсії заявникові; інші спадкоємці у справах про встановлення факту прийняття спадщини; органи внутрішніх справ у справах про встановлення факту родинних відносин для вирішення питання про належність до громадянства України; органи страхування у справах про встановлення факту належності страхового свідоцтва.

При цьому, зазначення у заяві мети встановлення факту, що має юридичне значення має важливе значення для правильного визначення кола заінтересованих осіб, а також для перевірки судом наявності спору про право.

Заінтересовані особи беруть участь у справах цієї категорії з метою захисту своїх інтересів або інтересів держави. Заінтересованими особами у справах про встановлення юридичного факту, залежно від мети встановлення цього факту, можуть бути й інші особи. Це коло визначається взаємовідносинами із заявником у зв`язку з обставинами, які підлягають встановленню і які можуть вплинути на їх права і обов`язки.

Права заінтересованих осіб знаходяться у юридичному зв`язку із суб`єктивними правами заявників і зумовлюються встановленням юридичного факту. Інтереси заінтересованих осіб можуть суперечити інтересам заявника. Отже, залучення цих заінтересованих осіб має важливе практичне значення, оскільки вони мають можливість у процесі розгляду справи про встановлення юридичного факту своєчасно заявити про порушення чи оспорювання їх суб`єктивних прав у зв`язку із встановлюваним судом фактом.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення в цивільній справі в порядку окремого провадження суд зазначає, що ця заява повинна відповідати вимогам щодо її змісту, передбаченим ст.318 цього Кодексу. Вказаний висновок узгоджується з правовими позиціями викладеними в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» де зазначено, що вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту, передбаченим конкретною статтею про зміст заяви.

Відповідно до ст.318 ЦПК України, у заяві про встановлення фактів, що мають юридичне значення повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт.

Тобто з вищевикладеного вбачається, що суди встановлюють юридичні факти тільки у разі, коли особою чітко визначено мету встановлення юридичного факт родинних відносин, а саме зазначення конкретних юридичних наслідків, які виникнуть для заявника у зв`язку із встановленням цього факту, вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів. І тільки у разі наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту, такий факт може встановити суд у порядку окремого провадження.

Із заяви не можливо зрозуміти, яка мета встановлення факту самостійного виховання дитини батьком та які юридичні наслідки після його встановлення буде мати заявник в майбутньому, що було заявником яким чином обмежуються права заявника як батька дитини у вирішенні вказаних ним юридичних питань, куди він з цього приводу звертався.

Таким чином вказані в ухвалі суду про залишення без руху заяви недоліки представником заявника не усунуто.

Відповідно до ч.3 ст. 185 ЦПК України якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Відповідно до ч.7 ст. 185 ЦПК України повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Тому заяву слід вважати неподаною та повернути представнику заявника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 185, 260 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Заяву адвоката Атаманюка Володимира Михайловича в інтересах ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про встановлення факту самостійного виховання малолітньої дитини, вважати неподаною та повернути представнику заявника.

Роз`яснити представнику заявника право на повторне звернення до суду після усунення умов, що були підставою для повернення заяви.

Вказана ухвала може бути оскаржена в шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо ухвалу було постановлено у письмовому провадженні або без виклику особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: П`ятковський В. І.