ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/9276/21 Номер провадження 22-ц/814/2137/24Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т.В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у режимі відеоконференції в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 лютого 2024 року (час ухвалення судового рішення не зазначений; дата виготовлення повного текста судового рішення - 22 лютого 2024) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційний суд

у с т а н о в и в :

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом, просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав у відношенні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути з ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908,00 грн і витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

В обгрунтування позову вказувала, що 12.09.2014 року вона зареєструвала шлюб із ОСОБА_2 , у якому в них народилася донька ОСОБА_3 ..

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Полтави від 18.08.2017 шлюб між ними було розірвано і стягнуто на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 713 грн щомісячно. Весь це час ОСОБА_2 не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не цікавиться її здоров`ям, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, не забезпечує необхідним харчуванням, матеріальної допомоги не надає. За шість років ОСОБА_2 бачив дитину лічені рази, і то тільки тоді, коли випадково проходив мимо. Крім того, відповідач не виконує рішення суду в частині стягнення аліментів, в зв`язку з чим за станом на 01.08.2021 року мається заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 39 077,50 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 20 лютого 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги звертається увага, що суд першої інстанції залишив поза увагою надані нею докази на підтвердження позову. Не зобов`язав повторно Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради надати висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , однак у рішенні зазначив про його відсутність, не з`ясував ставлення відповідача до дитини.

Звертала увагу, що суд розглянув справу за відсутності сторін і вона не отримала жодного повідомлення про судовий розгляд.

Відзив на апеляційну скаргу судом не отриманий.

Апеляційний суд, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 12.09.2014 між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, який рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 18.08.2017 розірвано. (а.с.7)

Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_3 . (а.с.6)

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 18.08.2017 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 713 грн. щомісяця, починаючи з 22.05.2017 року до досягнення дитиною повноліття.(а.с.7)

Згідно з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) від 10.08.2021, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 , її донька ОСОБА_3 та інші члени родини: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (а.с.11)

Відповідно до розрахунку заборгованості аліментів за виконавчим провадженням №54909191 ОСОБА_2 має заборгованість зі сплати аліментів за станом на 01.08.2021 у розмірі 39 077 грн 50 коп. (а.с.10)

Згідно з копії листа-відповіді КНП «Міська дитяча поліклініка №16» ХМР №1024/0/545-21 від 07.07.2021 року, дитина відвідує лікарню у супроводі матері ОСОБА_1 і остання здійснює догляд та опікується станом здоров`я Руслани. (а.с.8)

Відповідно до листа-відповіді КЗ «ДНЗ (Ясла-Садочок) №427 ХМР», ОСОБА_2 участь у вихованні дитини не приймав, не проявляє зацікавленості щодо успіхів дитини та стану її здоров`я, за період відвідування Русланою закладу дошкільної освіти батька ніхто не бачив.(а.с.9)

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів, які мали свідчити про наявність умислу в діях відповідача щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків та, в тому числі, його обізнаності про сам факт існування таких обов`язків взагалі. Більше того, матеріали справи не містять жодних доказів щодо місцезнаходження відповідача та поважності/неповажності підстав його відсутності, що виключає можливість суду встановити умисність дій відповідача фактом його відсутності та неучасті у вихованні дитини, зокрема існування мети уникнення від виконання батьківських обов`язків.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з такого.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання апеляційного суду рішення суду першої інстанції відповідають установленим принципам і завданням цивільного судочинства, а також вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості.

У постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року (справа №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року (справа № 760/468/18), від 11 березня 2020 року (справа № 638/16622/17), від 23 грудня 2020 року (справа №522/21914/14), від 20 грудня 2023 року (справа № 522/20260/21) викладені такі висновки щодо застосування норми права у спірних правовідносинах.

«За змістом статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Частинами першою, другою та четвертою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно з частинами другою, третьою статті 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків.

…

Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до статті 81 ЦПК України доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення його батьківських прав, покладено на позивача.»

Особливістю цієї справи є те, що позивачка обгрунтовує заявлену вимогу про позбавлення батьківства виключно тим, що відповідач самоусунувся від спілкування і виховання дитини, проте справа розглянута без участі відповідача, батька дитини, щодо якого відсутні відомості про те, що він взагалі знає про існування цього спору.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції, як і суд апеляційної інстанції, намагалися повідомити відповідача по справі про день і час слухання справи, направляли судові повістки, однак вони всі були повернуті на адресу суду без вручення з відміткою АТ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.43, 56, 68, 80, 95, 109, 157)..

Повернуті на адресу суду повістки-виклики без вручення з відміткою АТ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою» слід вважати врученими (див. висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року (справа № 752/11896/17), від 12 лютого 2019 року (справа № 906/142/18), та в постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року (справа №814/1469/17), від 01 квітня 2021 року (справа № 826/20408/14), від 09 липня 2020 року (справа № 751/4890/19), від 10 листопада 2021 року (справа № 756/2137/20), від 29 липня 2022 року (справа № 148/2412/19), від 12 жовтня 2022 року (справа № 727/5718/21), проте у суду відсутні об`єктивні дані про обізнаність відповідача щодо існування цього спору у суді.

Наявність у справі рекомендованого повідомлення про вручення 16.06.2023 ОСОБА_2 поштового відправлення направленого Київським районним судом м.Полтави (а.с.36) не свідчить по реальне отримання саме ним судової повістки, позовної заяви та ухвали суду про відкриття провадження у справі.

Як судом першої інстанції, так і судом апеляційної інстанції вжиті заходи для отримання висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав (а.с.50, 161-162), проте ухвали суду залишилися без будь-якої реакції, що з урахуванням існуючих реалій (війна, активні бойові дії у районі м.Харкова, Харківської області) позбавляє суд можливості вжити додаткових процесуальних заходів.

Підсумовуючи наведене, апеляційний суд констатує, що у справі відсутні дані про винне усвідомлене самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків і процесуальні можливості суду з`ясувати цю істотну обставину вичерпані.

Стосовно доводів апеляційної скарги про розгляд справи за відсутності позивачки слід зауважити таке.

Як вбачається з матеріалів справи, у жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Орджокінідзенського районного суду м.Харкова з позовом про позбавлення батьківських прав (а.с.1-3).

У зв`язку з агресією російської федерації справу передано за підсудністю до Київського районного суду м.Полтави а.с.27).

Судом першої інстанції справа неодноразово призначалась до слухання і направлялись судові повістки на адресу, вказану позивачкою у позові та за її зареєстрованим місцем проживання, однак судові всі повістки повернуті на адресу суду без вручення з відміткою АТ «Укрпошта» «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.33, 46, 71, 83, 98)

Матеріали справи також містять телефонограми секретаря судового засідання Київського районного суду м.Полтави Цимбалюк І.О., які підтверджують факт вжиття судом заходів з повідомлення позивачки про день і час слухання справи усіма доступними засобами (а.с.54, 104).

Явка всіх учасників судового процесу не була визнана обов`язковою відповідно ч.1 ст.128 ЦПК України і 04.09.20203 ОСОБА_1 подала до місцевого заяву про розгляд справи за її відсутності (а.с.48), і, знаючи про наявність в провадженні суду цивільної справи, мала цікавитись перебігом її розгляду.

Таким чином, суд першої інстанції мав право вирішити цей спор по суті за відсутності позивачки.

Підсумовуючи, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.89, ст.264, ст.265 ЦПК України, дав належну оцінку встановленим фактам, які підтверджені відповідними доказами, зробив правильні по суті висновки по заявленим вимогам і у рішенні навів мотивовані оцінки аргументів позивачки, а також мотиви прийняття і відхилення наданих у справу доказів.

В апеляційній скарзі відсутні посилання на нові істотні обставини та відповідні докази, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість скасування чи зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 22 липня 2024 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов