Провадження № 22-ц/4808/1176/24
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Девляшевський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.,

секретаря Гудяк Х.М.,

з участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену головуючим суддею Бородовським С.О. 17 липня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року представник ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

17 липня 2024 року представник ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 .

Заява мотивована тим, що 27.08.2021 позивачем передано відповідачці 13000 доларів США в якості оплати за продаж вищевказаної квартири, що підтверджується розпискою. Однак відповідачка заперечує отримання вказаних коштів. На думку заявника, згадана квартира це єдине майно, яке належить відповідачці і на яке може бути звернуто стягнення у разі задоволення його позовних вимог. Вважає ймовірним відчуження відповідачкою квартири, про що свідчить її недобросовісна поведінка, яка полягала у скасуванні наданої ОСОБА_4 довіреності на відчуження зазначеної квартири, подана нею до суду зустрічна позовна заява про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення, заперечення відповідачкою факту отримання коштів як оплати вартості відчуженої нею квартири, введення суду в оману щодо суми отриманих відповідно до розписки коштів. Зазначені обставини, на думку заявника, свідчать про ухилення відповідачки від виконання своїх зобов`язань з належного оформлення договору купівлі-продажу, а також про ухилення від повернення отриманих від позивача коштів у сумі 13000 доларів США. Позивач зазначив про готовність здійснити зустрічне забезпечення шляхом внесення на депозит суду суми у розмірі 20 000 грн, з метою відшкодування можливого заподіяння відповідачці ОСОБА_3 збитків у результаті застосування заходів забезпечення позову у вигляді заборонити відчуження належної їй на праві власності квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 17 липня 2024 року в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись із ухвалою суду, представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає її незаконною та необґрунтованою. Вказує, що до заяви про забезпечення позову ним подано відомості з Державного реєстру речових прав, Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, які підтверджують відсутність у відповідачки іншого нерухомого майна, на яке могло б бути звернене стягнення у випадку задоволення позову. Також до заяви додано копію рішення Івано-Франківського міського суду від 10.08.2023 відповідно до якого визнано іпотеку припиненою та знято заборону на відчуження спірної квартири. А тому у відповідачки відсутні перешкоди для відчуження належної їй квартири. Крім того, ОСОБА_3 давала ОСОБА_4 довіреність, якою уповноважила його відчужити належну їй квартиру. Після отримання коштів за квартиру у сумі 13000 доларів США остання зникла і 20.12.2021 анулювала довіреність. Вказує, що з вересня 2021 року відповідачка не виходить на зв`язок, на даний час її місце перебування невідоме. Вказані обставини, на думку апелянта, свідчать про відсутність у ОСОБА_3 постійного місця проживання та роботи.

Зважаючи на вказане, просить скасувати оскаржену ухвалу, ухвалити нове судове рішення, яким заборонити відчуження квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 . За необхідності застосувати заходи зустрічного забезпечення позову шляхом зобов`язання позивача ОСОБА_1 внести на депозитний рахунок суду кошти у сумі 20 000 грн. Стягнути з відповідачки судові витрати.

У поданому відзиві представник ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги заперечив, оскільки вважає їх необґрунтованими та такими, що не базуються на нормах матеріального та процесуального права. Вказує, що недобросовісної поведінки стосовно позивача з боку відповідачки не було, що встановлено судовими рішеннями в справі №344/105/23 та не спростовано позивачем жодними доказами. Вважає посилання на ймовірність вчинення відповідачкою ОСОБА_3 дій щодо відчуження квартири припущеннями з боку позивача та зловживанням правом. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржену ухвалу без змін.

В засідання апеляційного суду ОСОБА_3 та її представник не з`явились, хоч судові повідомлення надсилались їй на останню відому судові адресу у встановленому законом порядку завчасно. Про зміну свого місця проживання або перебування під час провадження в справі, як того вимагає ст. 131 ЦПК України, відповідач ОСОБА_3 суд не повідомляла. Отже, є правові підстави для розгляду справи за відсутності відповідачки та її представника.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заявник не надав об`єктивних доказів на підтвердження обставин, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Переглядаючи справу, апеляційний суд звертає увагу на таке.

Згідно з частинами першою та другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб, заборона вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити, зокрема предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності. У заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтуванням доцільності вжиття кожного з цих заходів (пункти 3, 4 частини першої, частина п`ята статті 151 ЦПК України).

Отже, від заявника вимагається вказати вид (захід) забезпечення позову, визначений статтею 150 ЦПК України, та обґрунтувати необхідність вжиття саме такого заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу. Суди повинні враховувати інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Відповідність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом неодноразово, зокрема в постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 285/4519/21-ц.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власницею квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з копією розписки від 27.08.2021 ОСОБА_3 отримала кошти в сумі 13 000 доларів США в рахунок повної оплати за належну їй квартиру (а.с. 13).

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява містить відповідне обґрунтування заявлених позовних вимог, на підтвердження яких надано відповідні докази. Водночас наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовуються вимоги, буде встановлено судом під час ухвалення рішення по суті спору.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Оскільки між сторонами виник майновий спір щодо стягнення боргу в розмірі 13 000 доларів США та існує ризик відчуження ОСОБА_3 належного їй нерухомого майна, то колегія суддів вважає, що запропонований представником ОСОБА_1 вид забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири, належної відповідачці на праві власності, є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Водночас відсутні підстави вважати, що застосування такого заходу забезпечення позову призведе до невиправданого обмеження прав ОСОБА_3 , оскільки квартира фактично перебуває у володінні власника та обмежується лише можливістю відчужувати майно на час розгляду спору.

Колегія суддів наголошує, що виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже має відповідати вимогам статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Саме вжиття судом заходів забезпечення позову сприяє гарантуванню відновлення порушених прав позивача в разі задоволення позову та виконання ухваленого судового рішення, що повністю відповідає вимогам Європейського суду з прав людини.

Таким чином, застосування заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження майна, яке перебуває у власності ОСОБА_3 , є адекватним та ефективним способом забезпечення позову.

Враховуючи вищевикладене, апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, ухвалу Івано-Франківського міського суду від 17 липня 2024 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову скасувати, задовольнивши заяву шляхом накладення заборони на відчуження майна.

При цьому, колегія суддів враховує те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та не вплинуть на права і обов`язки осіб, які не є учасниками даної справи.

У разі, якщо потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпаде або зміняться обставини, що зумовили його застосування, сторони у справі не позбавлені можливості звернутись до суду з питанням про скасування заходів забезпечення позову.

Згідно з частинами першою, тринадцятою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, підлягають розподілу за результатами розгляду судом, який ухвалить остаточне рішення по суті вирішення спору.

Керуючись статтями 374, 376, 381 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 17 липня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву представника ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ).

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного її тексту.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта

Повний текст постанови складено 04 вересня 2024 року.