ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року місто Київ

Справа № 372/1126/24

Апеляційне провадження № 22-ц/824/16520/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О.В. (суддя-доповідач), суддів: Мазурик О. Ф., Немировської О.В.

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 липня 2024 року (ухвалене у складі судді Сташків Т.Г., інформація про дату складання повного рішення відсутня)

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Міський житловий центр» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги

ВСТАНОВИВ

Короткий зміст позовних вимог

Товариство з обмеженою відповідальністю «Міський житловий центр» (далі - позивач, ТОВ «МЖЦ») звернулось до Обухівського районного суду Київської області із позовною заявою до ОСОБА_2 (далі - відповідач-1, ОСОБА_2 ), ОСОБА_3 (далі - відповідач-2, ОСОБА_3 ), ОСОБА_4 (далі - відповідач-3, ОСОБА_4 ), ОСОБА_5 (далі - відповідач-4, ОСОБА_5 ), у якому просить стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за спожиті комунальні послуги у розмірі 11 538 грн 90 коп, три проценти річних у розмірі 982 грн 00 коп, інфляційні нарахування в розмір 4 969 грн 33 коп, а всього 17 488 грн 59 коп, а також витрати зі сплати судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ТОВ «МЖЦ» є суб`єктом господарювання, що проводить діяльність в галузі надання житлово-комунальних послуг по утриманню будинків і споруд, прибудинкових територій та послуг з управління багатоквартирним будинком. До 02.01.2024 року відповідачі були співвласниками квартири АДРЕСА_1 .

Відповідачі отримували послуги у повному обсязі, однак не виконували зобов`язання по їх оплаті, у зв`язку з чим за період з 01.03.2021 по 31.12.2023 утворилась заборгованість у розмірі 11 538 грн 90 коп, а тому ТОВ «МЖЦ» звернулось до суду з вказаною позовною заявою та просить стягнути з відповідачів вказану суму заборгованості за надані послуги.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Обухівський районний суд Київської області рішенням від 03 липня 2024 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Міський житловий центр» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за спожиті комунальні послуги задовольнив.

Стягнув солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Міський житловий центр» заборгованість за спожиті комунальні послуги у розмірі 13 002,44 грн.

Стягнув з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Міський житловий центр» судовий збір у розмірі 3 028 грн, тобто по 757 грн з кожного.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 02 вересня 2024 року засобами поштового зв`язку направила до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 липня 2024 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час ухвалення оскаржуваного рішення суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають вирішальне значення для справи без належного дослідження та оцінки наданих сторонами доказів.

Вказує, що позивачем не доведено, що з 01.03.2021 на правовідносини між Позивачем та Заявником поширюються положення Договору про надання послуг з управління будинком від 01.06.2019, враховуючи, що між сторонами укладено інший договір від 01.02.2013, заборгованість за яким вже стягувалася судовим рішенням.

Вважає договір таким, що не може бути підставою для виникнення заборгованості, оскільки він підписаний лише двома із шести уповноважених на його укладення осіб. Наголошує, що лише усі 6 уповноважених як група в повному складі мали повноваження на підписання договору, а суд першої інстанції цьому оцінку не надав.

Звертає увагу на неправильність розрахунку заборгованості, оскільки позивачем у різні періоди нарахування застосовувався різний тариф, проте до позовної заяви не долучено доказів зміни такого тарифу, що суд першої інстанції залишив поза увагою.

Зазначає про неврахування судом доводів скаржника про неналежну якість житлово-комунальних послуг, які надавав позивач, оскільки вимоги скаржника зафіксувати неналежне надання послуг з управління будинком зводились до формальних відповідей та ігнорування реальних проблем задля уникнення відповідальності.

Вважає, що нарахування платежів за послуги виходячи з площі квартири 74,50 кв. м. є неправомірним, оскільки загальна площа квартири відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 03.01.2024 становить 70,65 кв. м. про що відомо позивачу з рішення у справі № 372/3319/20.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача - адвокат Воробець Л.І. проти апеляційної скарги заперечувала, просила відмовити у її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про відкриття апеляційного провадження, правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що ТОВ «МЖЦ» є суб`єктом господарювання, що проводить діяльність в галузі надання житлово-комунальних послуг по утриманню будинків і споруд, прибудинкових територій та послуг з управління багатоквартирним будинком.

Відповідачі у справі до 02.01.2024 були співвласниками квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 03.01.2024.

29.06.2016 проведено загальні збори співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , на яких обрано управителя будинку та уповноважених осіб представників будинку для подальшого підписання Договору про надання послуг з управління. Зокрема, на вказаних зборах одним з уповноважених осіб обрано ОСОБА_2 (відповідач-1).

12.04.2019 на повторних зборах співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 затверджено умови Договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, у тому числі затверджено ціну послуги з управління та умови її зміни.

07.05.2019 між управителем ТОВ «МЖЦ» та співвласниками багатоквартирного будинку № 166 підписано затверджений зборами власників Договір про надання послуги з управління багатоквартирним, згідно з п. 30 якого цей Договір набрав чинності з червня 2019 року.

На адресу відповідачів такий примірник договору надіслано 16.05.2019.

Відповідно до цього договору послуга з управління надається по будинку АДРЕСА_2 .

Жодна зі сторін договору не повідомляла про відмову від договору.

Крім того даний договір не оскаржувався в суді жодними співвласниками будинку, зокрема і відповідачами по справі.

Згідно з п. 10. Договору від 07.05.2019 ціна Послуги з управління становить для першого поверху 4,13 гривень, для 2-го поверху та вище 4,77 гривен (в тому числі ПДВ) на місяць за 1 кв. метр загальної площі житлового або нежитлового приміщення у будинку, та включає:

1) витрати на утримання будинку та прибудинкової території і поточний ремонт спільного майна будинку в розмірі: для першого поверху 3,94 гривень, для 2-го поверху та вище 4,58 гривен на місяць за 1 кв. метр загальної площі відповідно до кошторису витрат на утримання будинку та прибудинкової території (далі - кошторис витрат), що міститься у додатку 5 до цього договору;

2) винагороду управителю в розмірі 0,19 гривні на місяць за 1 кв. метр загальної площі.

Відповідно до п. 11. Договору від 07. 05.2019 сторони домовились, що ціна послуги з управління може змінюватися управителем при зміні вартості енергоносіїв, у зв`язку зі зміною ставок податків і зборів, мінімальної заробітної плати, вартості обслуговування ліфті, пропорційно до таких змін, а також при зміні нормативних державних актів. Інформація про зміну ціни послуги з управління з таких підстав доводиться до співвласників за 30 календарних днів шляхом розміщення інформації на сайті управителя, на інформаційних дошках будинку та квитанціях.

01.01.2021 ТОВ «МЖЦ» повідомило, що ціна послуги управління багатоквартирним будинком АДРЕСА_2 , для власників квартир/нежитлових приміщень 1-х поверхів (без урахування витрат на ліфти) становитиме 5,05 грн/м2; для власників квартир/нежитлових приміщень 1-х поверхів (без урахування витрат на ліфти) становитиме 4,32 грн/м2.

01.12.2021 ТОВ «МЖЦ» повідомило, що ціна послуг для власників для власників квартир/нежитлових приміщень 1-х поверхів (без урахування витрат на ліфти) становитиме 5,46 грн/м2; для власників квартир/нежитлових приміщень 1-х поверхів (без урахування витрат на ліфти) становитиме 4,64 грн/м2.

27.12.2023 на адресу ОСОБА_2 направлено лист-попередження про сплату заборгованості, яка станом на 01.12.2023 за адресою: АДРЕСА_3 , становила 11 193 грн 21 коп.

Відповідно до наданого ТОВ «МЖЦ» розрахунку заборгованості за період з 01.03.2021 по 31.12.2023 за адресою: АДРЕСА_3 , наявна заборгованість перед ТОВ «МЖЦ» за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 11 538 грн 90 коп.

Позиція суду апеляційної інстанції

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За правилами ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами виникли правовідносини на підставі укладеного Договору про надання послуги з управління багатоквартирним будинком від 07.05.2019, який не оскаржувався в суді жодними співвласниками будинку, зокрема і відповідачами по справі. Відповідачі своїх обов`язків за Договором не виконують, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню разом із трьох процентів річних та інфляційних нарахувань.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами норм ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Правовідносини зі споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189), відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг.

Згідно зі ст. 1 Закону № 2189 житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст. 6 Закону № 2189 учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг.

Відповідно до ст. 25 Закону № 2189 управитель зобов`язаний забезпечувати експлуатацію будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд та об`єктів благоустрою, розташованих на прибудинкових територіях, згідно з умовами укладених договорів, стандартами, нормативами, нормами і правилами; вимагати своєчасної і в повному обсязі оплати наданих житлово-комунальних послуг від споживачів.

Частиною четвертою статті 319 ЦК України встановлено, що власність зобов`язує.

Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов`язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

Згідно із пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово - комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 12 Закону № 2189 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, а пункт 7 частини 2 статті 7 цього Закону зобов`язує споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦКУ передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як встановлено судом, відповідачі належним чином не виконали свій обов`язок з оплати житлово-комунальних послуг, що надавались позивачем, внаслідок чого, відповідно до наданого позивачем розрахунку, за період з березня 2021 по січень 2024 року у них виникла заборгованість у розмірі 11 538,90 грн.

Колегія суддів надає оцінку доводам апеляційної скарги про недоведеність позивачем поширення на правовідносини між сторонами Договору від 07.05.2019 через чинність Договору від 01.02.2013, за яким позивачем вже стягувалася заборгованість в судовому порядку, та відхиляє їх як безпідставні з огляду на те, що Договір про надання житлово-комунальних послуг від 01.02.2013 припинив свою дію 07.05.2019, а саме з дня укладення між управителем та співвласниками багатоквартирного будинку № 166 Договору по надання послуг з управління багатоквартирними будинком, який замінив собою попередній договір.

Колегією суддів встановлено, що Обухівський районний суд Київської області рішенням від 02 грудня 2021 року у справі № 372/3319/20 частково задовольнив позов ТОВ «МЖЦ» щодо стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 заборгованості за невиконання Договору від 01.02.2013 за період з 01.01.2017 року по 28.02.2021.

Разом із цим колегія суддів зауважу, що в справі, яка переглядається з відповідачів стягнено заборгованість за період з березня 2021 року, тобто періоди між собою не переплітаються, а на час виникнення заборгованості, що є предметом цієї справи, діяв уже Договір від 07.05.2019.

Суд першої інстанції правильно звернув увагу на те, що жодна із сторін Договору не повідомляла про відмову від договору, а також, що Договір не оскаржувався в суді жодними співвласниками будинку, зокрема і відповідачами по справі.

У постанові Верховного Суду від 28 липня 2021 року в справі № 759/24061/19 зроблено висновок, що презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо підписання Договору від 07.05.2019 лише двома із шести уповноважених на його укладення осіб як неналежні, оскільки предметом позову у цій справі є стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, а не оскарження дійсності вказаного договору.

Заперечуючи щодо розміру заборгованості скаржник вказує на неправильність її розрахунку через різний тариф нарахування без доказів зміни такого тарифу.

Колегія суддів відхиляє вказані доводи як безпідставні, оскільки з матеріалів справи вбачається про виконання позивачем вимог абзацу 3 пункту 11 Договору від 07.05.2019 щодо повідомлення споживачів про зміну тарифів з 01.01.2021 - 4,32 грн/кв.м. для власників квартир/нежитлових приміщень на 1 поверсі (а. с. 20) та з 01.12.2021 - 4,64 грн/кв.м. відповідно (а. с. 21).

Із розрахунку заборгованості вбачається, що за період з березня 2021 року по листопад 2021 року здійснювалися нарахування за тарифом 4,32 грн/кв.м., а за період з грудня 2021 року по грудень 2023 року за виключенням березень-квітень 2022 року та жовтень-лютий 2023 року - за тарифом 4,64 грн/кв.м.

Колегія суддів також враховує, що за періоди березень-квітень 2022 року та жовтень-лютий 2023 року тариф був меншим за встановлений з урахуванням початку рф активних бойових дій та зменшення ціни послуги.

Доводи про неправомірне нарахування платежів за послуги виходячи з площі квартири 74,50 кв.м., оскільки загальна площа квартири відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 03.01.2024 становить 70,65 кв.м. колегія суддів відхиляє як необґрунтовані з огляду на таке.

На підтвердження своїх доводів скаржник посилається на рішення у справі 372/3319/20, що вже було предметом дослідження колегії суддів, у зв`язку із чим колегія суддів наголошує, що в указаному рішенні від 02 грудня 2021 року суд встановив, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 є співвласнииками квартири АДРЕСА_1 , загальний розмір площі - 74,50 кв.м., що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речовий прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного деєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 24.09.2020 року № 225408402.

За таких обставин нарахування позивачем платежів на площу квартири 74,50 кв.м. є обґрунтованим та відповідає дійсним обставинам.

Щодо доводів про неналежну якість житлово-комунальних послуг колегія суддів зазначає таке.

Скаржником вказується, що позивач належним чином не реагував на повідомлення ОСОБА_2 щодо затоплення квартири. Указане спростовується матеріалами справи, у яких міститься акт обстеження підвального приміщення в під`їзді № 3 та квартири АДРЕСА_1 від 03 липня 2023 року, що був складений на претензію ОСОБА_2 від 30 червня 2023 року вх. № 755 (а. с. 64-68) та свідчить про належне виконання позивачем своїх обовязків за Договором від 07.05.2019.

Факт незгоди із указаним актом не є підставою для визнання послуг такими, що надаються із невідповідною якістю, а тому колегія суддів відхиляє доводи скаржника з цього приводу.

Інші доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до власного тлумачення скаржником норм матеріального права.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, встановила, що при вирішенні справи судом першої інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, а тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

Судові витрати

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, відсутні підстави для розподілу витрат на стадії апеляційного провадження відповідно до статей 141, 382 ЦПК України.

Керуючись статтями 259, 263, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 липня 2024 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська