Справа № 357/4106/24
Провадження № 2/357/2499/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 липня 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Бондаренко О. В., за участю секретаря судового засідання - Кононюка П.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання дитини та коштів на особисте утримання,

В С Т А Н О В И В :

15.03.2024 представник позивачки, адвокат Павлецька Марина Анатоліївна, звернулася до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що з 23 липня 2021 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_2 та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 13 лютого 2024 року шлюб між ними було розірвано. Від спільного проживання вони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка перебуває на утриманні матері та вони проживають разом у Федеративній республіці Німеччина як біженці. Відповідач до лютого 2024 року добровільно сплачував аліменти на дочку у розмірі 4000,00 грн щомісячно, а потім припинив виплати. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на дитину, адже здоровий та працездатний, інших дітей чи непрацездатних осіб на утриманні немає, а вона не має можливості у повній мірі забезпечити дочку усім необхідним. В зв`язку з чим просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на дитину в розмірі 4000,00 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Також, зазначила, що вона на даний час не працює, адже здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує державну допомогу при народженні дитини у розмірі 860,00 грн, однак цих коштів недостатньо для повноцінного життя, а відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги їй не надає, тому просила стягнути з відповідача на її особисте утримання кошти у розмірі 2000,00 грн, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дочкою 3-х річного віку.

18.03.2024 судом прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

24.04.2024 відповідач - ОСОБА_2 подав до суду відзив на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи тим, що він надавав і продовжує надавати матеріальну допомогу позивачці на утримання дочки. Сплачувати аліменти у розмірі 4000,00 він не має можливості, адже згідно довідки про доходи його заробітна плата з січня 2024 року становить 9700,00 грн, після відрахування податків на руки він отримує 7954,00 грн, а з 19.04.2024 він взагалі звільнений із займаної посади менеджера зі збуту. Кошти у розмірі 4000,00 грн, які він надсилав позивачці, йому допомагали та надавали його батьки, як фінансову допомогу онучці. Щодо аліментів на користь колишньої дружини, то він після розлучення допомагав їй, однак наразі немає такої можливості. Він має кредитні зобов`язання і щомісячно має повертати кредитні кошти та проценти за їх користування. Окрім цього, він несе витрати зі сплати комунальних послуг за місцем проживання, на придбання продуктів, сезонного одягу, засобів гігієни. Максимальна грошова сума аліментів на дитину та коштів на особисте утримання, яку він може надавати, враховуючи його майновий стан, становить 3000,00 грн.

17.05.2024 судом постановлено ухвалу, якою витребувано в АТ «Універсал Банк» (відомості про рух коштів на рахунку (рахунках) відкритих на ім`я ОСОБА_2 , за період з першого кварталу 2023 року по перший квартал 2024 року.

03.06.2024 на виконання ухвали суду від 17.05.2024 від АТ «Універсал Банк» надійшли витребувані матеріали.

Позивачка - ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином.

Представник позивачки, адвокат Павлецька Марина Анатоліївна, у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та зазначила, що позивачка разом із дочкою перебувають у Федеративній республіці Німеччина як біженці, тому ОСОБА_1 не мала можливості з`явитися до суду. Відповідач до лютого 2024 року надав позивачці кошти на дитину у розмірі 4000,00 грн, а потім перестав допомагати. Відповідач був офіційно працевлаштований, а після пред`явлення позову звільнився з роботи та наразі невідомо про його працевлаштування. З довідки банку вбачається, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на дитину та кошти на особисте утримання позивачки у заявленому розмірі, адже в середньому його щомісячний дохід становить 16000,00 грн. Позивачкою обрано розмір аліментів на дитину виходячи з розміру, який відповідач сплачував у добровільному порядку, а кошти на особисте утримання у розмірі 2000,00 грн мають стягуватися до 3 років дитини, тобто за 9 місяців, та враховуючи прожитковий мінімум встановлений законодавством вказана сума є не завищеною і посильною для відповідача.

Відповідач - ОСОБА_2 у судовому засіданні позов визнав частково та зазначив, що він не заперечує проти стягнення з нього аліментів на дитину на користь позивачки у розмірі 4000,00 грн, адже розуміє свій обов`язок щодо утримання дитини, а в частині коштів на особисте утримання позивачки він заперечує. Він наразі офіційно не працевлаштований, адже звільнився у березні 2024 року, перебуває у пошуку роботи, в центрі зайнятості на обліку не перебуває, має неофіційні підробітки, майна на праві власності немає, дитина зареєстрована за його адресою реєстрації місця проживання, він сплачує комунальні послуги, вимушений був взяти кредит та його необхідно виплачувати разом із процентами. Позивачка разом із дочкою 10.03.2022 виїхала за кордон та отримує допомогу як біженець і на себе і на дитину. Також, він проживає із співмешканкою на орендованій квартирі за яку вони спільно сплачують кошти.

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (частина 1 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 79, ч. ст. 78 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 23 липня 2021 року перебували у зареєстрованому шлюбі та рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 13 лютого 2024 року, у справі № 357/14176/23, яке набрало законної сили 15.03.2024, шлюб між ними було розірвано. Від спільного проживання сторони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , а проживає разом із матір`ю, перебуває на її утриманні та наразі вони проживають у Федеративній республіці Німеччина як біженці, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, що підтверджено матеріалами справи (а.с.7-18,23-25,31,39-40), інформацією з ДРСР та визнається відповідачем.

Також, встановлено, що позивачка не працює, здійснює догляд за дитиною до досягнення нею трирічного віку, перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення та отримує державну допомогу у розмірі 860,00 грн, щомісячно (а.с.21-22), та потребує матеріальної допомоги батька дитини, адже вона не має можливості у повній мірі забезпечити дочку усім необхідним та забезпечити себе.

З матеріалів справи (а.с. 19-20,53-77) вбачається, що відповідач займав посаду менеджера по збуту у ФОП ОСОБА_4 де за період з 01.04.2023 по 31.03.2024 отримав дохід 102276,80 грн, а з 19 квітня 2024 він звільнений із займаної посади за угодою сторін; 08.10.2023 між ним та АТ «ОТП БАНК» було укладено Кредитний договір № , на підставі якого ОСОБА_2 отримав кредитні кошти у розмірі 19318,00 грн на придбання товару та зобов`язався їх повернути до 08.07.2024 зі сплатою відсотків, згідно графіку; у період з 21.02.2022 по 15.02.2024 він у добровільному порядку направляв кошти позивачці різними сумами від 04 грн до 5000,00 грн, що узгоджується з випискою по картковому рахунку відповідача (а.с.90-110).

Також, встановлено, що ОСОБА_2 здорова та працездатна особа, інших дітей чи непрацездатних осіб на утриманні не має та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на користь позивачки на дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4000,00 грн, щомісячно до її повноліття.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 9 ст. 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно із ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.1 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного Кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Положення процесуальних норм ЦПК України передбачають, що під час розгляду справи у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного Кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2024 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць встановлений для дітей віком до 6 років: 2563,00 грн.

Отже, розмір аліментів на одну дитину, станом на час розгляду справи, має бути не менше 1281,50 грн на місяць, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину - 2563,00 грн.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Також, у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Також, частинами 1 та 2 ст.27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд враховує, що виховання дитини одним із батьків, коли інший проживає окремо, створює додаткове навантаження по догляду та вихованню дитини, а особливо на перших роках їх життя, у зв`язку із чим, певним чином з`являється дисбаланс між зусиллями, які мають прикладати обоє батьків для розвитку дитини таким чином, що тягар здебільшого лягає лише на одного з батьків, що призводить до дисбалансу в їх обов`язках, тому кореспондується право одного з батьків подати позов до суду для спонукання іншого з батьків брати участь у витратах на дитину.

Разом з тим, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

За таких обставин, для належного та всебічного розвитку дитини та створення гідних її умов життя, суд дійшов висновку про стягнення аліментів у розмірі 3500,00 грн., враховуючи, крім зазначеного вище, відсутність заперечень зі сторони відповідача, щодо стягнення з нього аліментів на сина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та відсутність доказів щодо його стану здоров`я та матеріального становища, наявності у нього інших дітей чи непрацездатних осіб на утриманні, та в підтвердження інших обставин, які дали б змогу суду дійти висновку, про неможливість платника аліментів сплачувати кошти у вказаному розмірі.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, максимально враховуючи інтереси дитини, керуючись принципом регулювання сімейних відносин на засадах справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи визнання відповідачем вимог щодо стягнення аліментів на дитину, суд дійшов висновку, про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 4000,00 грн, щомісячно, починаючи з 15.03.2024 і до повноліття дитини, оскільки визначений спосіб стягнення аліментів відповідає положенням законодавства та інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Згідно ч.2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Враховуючи, що між сторонами відсутня будь яка домовленість, стягнуті судом аліменти у твердій грошовій сумі 4000,00 грн. підлягають щорічній індексації відповідно до закону.

Вимоги позивачки щодо мінімального розміру аліментів (не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) застосовується при стягненні аліментів у частковому відношенні до доходу платника та у випадку подання заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а в даному випадку заявлено позовну вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, яка підлягає щорічній індексації відповідно до закону.

Крім того, ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України. Тобто, законодавством передбачений механізм, який дає можливість забезпечити виплату аліментів у розмірі не нижче мінімального гарантованого розміру, передбаченого СК України навіть при наявності постановлених раніше рішень про стягнення аліментів у розмірі нижчому ніж мінімальний гарантований розмір аліментів, встановлений законом на час стягнення.

Вирішуючи питання щодо стягнення з відповідача на користь позивачки кошів на особисте утримання суд виходить з наступного.

Згідно ч. 2, ч. 4 ст. 84 Сімейного Кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 80 СК України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 СК України, право одного з подружжя на аліменти, які були присуджені за рішенням суду, може бути припинене за рішенням суду, якщо буде встановлено, що: 1) одержувач аліментів перестав потребувати матеріальної допомоги; 2) платник аліментів неспроможний надавати матеріальну допомогу.

Так, позивачка в обґрунтування вказаних вимог зазначила, що не працює, здійснює утримання малолітньої дитини до 3-х років і потребує матеріальної допомоги зі сторони батька дитини, оскільки єдиний її дохід це допомога по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, яка виплачується управлінням соціального захисту населення.

Відповідач заперечуючи проти вказаних вимог, посилається на те, що він в добровільному порядку допомагав позивачці, однак на даний час він офіційно не працевлаштований, має лише підробітки, зобов`язаний сплачувати кредитні кошти та сплачувати комунальні послуги, а позивачка перебуваючи за кордоном отримує від приймаючої держави допомогу.

Суд, приймає визнання учасниками справи обставин, а саме: щодо перебування позивачки на обліку в Управлінні соціального захисту населення Білоцерківської міської ради та отримання нею державної допомоги при народженні дитини у розмірі 860,00 грн, щомісячно, проживання дитини разом із матір`ю та перебування на її утриманні, факт проживання позивачки разом із дитиною за кордоном та факт зареєстрованого місця проживання дитини за місцем реєстрації батька.

Разом з тим, позивачкою не доведено можливість відповідача надавати матеріальну допомогу на її особисте утримання у розмірі 2000,00 грн, щомісячно, а відповідачем не доведено, що він не має можливості надавати матеріальну допомогу позивачці до досягнення дитиною трирічного віку.

Так, виписка по особовому рахунку ОСОБА_2 (а.с. 91-110) підтверджує лише рух коштів по його картковому рахунку за період з 01.01.2023 по 31.03.2024, щодо придбання ним товарів та сплати кредитних коштів, а належних та допустимих доказів щодо матеріального стану відповідача, зокрема, щодо наявності у нього на праві власності, володіння або користування майна (рухомого/нерухомого), грошових коштів отриманих від здійснення трудової чи підприємницької діяльності з моменту звільнення, щодо його витрат, які перевищують його дохід, та джерела походження коштів до суду не надано.

З кредитного договору (а.с. 61-77) вбачається, що відповідачем отримано кредитні кошти на придбання товару у продавця ТОВ «Комфі трейд», водночас, згідно ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості, а згідно ч.4 ст. 84 СК України, позивачка має право на утримання від батька дитини незалежно від її матеріального становища.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, враховуючи вищезазначене, засади справедливості, добросовісності та розумності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги, щодо стягнення коштів на особисте утримання, підлягають до часткового задоволення, тому з відповідача на користь позивачки стягуються кошти у розмірі 1000,00 грн, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною трирічного віку.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачка згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів, судовий збір стягується з відповідача в дохід держави в розмірі 2422,40 грн (по 1211,20 грн за кожну позовну вимогу).

Слід зазначити, що відповідно до ч.4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. 7, 80, 82, 84, 180 184, 191 СК України, ст. 4, 12, 13, 76 82, 141, 223, 258, 259, 264 265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ) до ОСОБА_2 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 ), про стягнення аліментів на утримання дитини та коштів на особисте утримання, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4000,00 грн, щомісячно, починаючи з 15.03.2024 і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти на особисте утримання у розмірі 1000,00 грн, щомісячно, починаючи з 15.03.2024 по 29.12.2024.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2422,40 грн (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні 40 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повний текст рішення не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09.07.2024.

Суддя О. В. Бондаренко