Справа № 466/4852/24
УХВАЛА

09 вересня 2024 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Пилип`юк Г. М., вивчивши матеріали позовної заяви Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за розподілення газу,

встановив:

03.05.2024 року представник позивача ТОВ «Газорозподільні мережі України» - адвокат Сидор О. В. через систему «Електронний суд» звернулась до Шевченківського районного суду м. Львова з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача борг за надані послуги з розподілу природного газу за період з вересня 2023 року по березень 2024 року у розмірі 5 334,09 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 05.06.2024 року справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за розподілення газу передано за підсудністю на розгляд Залізничному районному суду м. Львова, з огляду на те, що зареєстрованим місцем проживання відповідача, згідно долученої до матеріалів справи, довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області від 04.06.2024 року вбачається, що такий з 27.01.2000 року значиться зареєстрованим по АДРЕСА_1 .

30.07.2024 року справа надійшла до Залізничного районного суду м. Львова та згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.07.2024 року передана для розгляду до провадження судді Пилип`юк Г. М.

Відповідно ч. 1 ст. 30 ЦПК України позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 41, 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність, є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об`єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності. До таких позовів відносяться позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (ст. 358 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (ст. 364, 367 ЦК України); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст. 370, 372 ЦК України); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Таким чином, поняття «позови, що виникають з приводу нерухомого майна» (ч. 1 ст. 30 ЦПК України) є ширшим, ніж поняття «позови, де предметом спору є нерухоме майно»), а тому правило даної норми розповсюджується і на позови щодо будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно та речових (немайнових) прав на власне чи чуже нерухоме майно.

Отже, виходячи з аналізу вищенаведеного, вбачається, що правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна та стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною умов договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року № 638/1988/17.

Отже, виключна підсудність застосовується до тих позовів, вимоги за якими стосуються нерухомого майна як безпосередньо, так і опосередковано, а спір може стосуватися як правового режиму нерухомого майна, так і інших прав та обов`язків, що пов`язані із нерухомим майном.

Відповідна правова позиція у подібних правовідносинах викладена у постанові Верховного Суду від 09.09.2020 року № 910/6644/18.

Правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна, стосуються позовів з приводу будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Заява про стягнення заборгованості за користування послугами, в даному випадку з розподілу природного газу, має пред`являтися за місцезнаходженням майна, де такі послуги надаються, за правилами виключної підсудності. Вказана правова позиція передбачена у постанові Верховного Суду від 10.04.2019 по справі № 638/1988/17.

Предметом вимог у цій справі є зобов`язання, які випливають з надання послуг з розподілу природного газу. Такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна.

З матеріалів справи вбачається, що будинок АДРЕСА_2 , знаходиться в межах територіальної юрисдикції Шевченківського районного суду м. Львова.

Крім цього, згідно довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області від 05.09.2024 року вбачається, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований з 12.06.2024 року за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Стаття 32 ЦПК України передбачає, що спори між судами про підсудність не допускаються.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що Шевченківським районним судом м. Львова було помилково направлено справу за позовною заявою Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за розподілення газу за підсудністю до Залізничного районного суду м. Львова, а тому має бути направлена за правилами виключної підсудності до Шевченківського районного суду м. Львова, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Січових Стрільців, 12.

Керуючись ст. 31, 32, 258-261, 352-354 ЦПК України, суд

постановив:

позовну заяву Львівської філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Газорозподільні мережі України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за розподілення газу передати на розгляд до Шевченківського районного суду м. Львова, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Січових Стрільців, 12.

Копію ухвали невідкладно направити заявнику, для відома.

Роз`яснити учасникам справи, що передача справи, з підстав зазначених вище в ухвалі, здійснюється не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження ухвали суду, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Ухвала, як така, що постановлена поза межами судового засідання, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя: Г. М. Пилип`юк

Оригінал ухвали.