ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м.Суми

Справа №592/7657/23

Номер провадження 22-ц/816/1330/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Бондаря Валерія Миколайовича

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 березня 2024 року, у складі судді Литовченка О.В., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 19 березня 2024 року,

в с т а н о в и в:

02 червня 2023 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Кузнєцова А.С., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів у розмірі 22200 доларів США, що в національній валюті складає еквівалент 811822,92 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що у провадженні Сумського районного суду Сумської області перебуває цивільна справа №587/1652/22 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_1 , про визнання майна спільною сумісною власністю, особистою власністю одного з подружжя та поділ майна подружжя. Однією з позовних вимог є визнання грошових коштів у сумі 22000 доларів США, отриманих у позику від ОСОБА_1 , спільними борговими зобов`язаннями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Вказує, що у період шлюбу відповідачі позичали у ОСОБА_1 грошові кошти на відбудову житлового будинку АДРЕСА_1 , який було придбано 20 липня 2018 року. Загальна сума взятих в борг у ОСОБА_1 грошових коштів в інтересах сім`ї, на будівництво спільного будинку, чотирма частинами склала 22200 доларів США, а саме:

- 29 серпня 2019 року ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 2600 доларів США на купівлю будматеріалів, які зобов`язувалась повернути протягом двох років, до 28 серпня 2021 року, однак, не повернула.

- 21 липня 2020 року, ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 3300 доларів США для придбання будівельних матеріалів, які зобов`язувалась повернути протягом двох років до 20 липня 2022 року, однак також не повернула.

- 26 лютого 2021 року ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 11100 доларів США на будівельні матеріали та за виконану роботу спільного з чоловіком будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , які зобов`язувалась повернути протягом двох років.

- 18 травня 2021 року ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 5200 доларів США на потреби сім`ї в будівельних матеріалах для будинку, які зобов`язувалась повернути протягом двох років.

Відповідач запевнила, що спільний борг подружжя буде віддавати поступово, по мірі фінансової спроможності подружжя після закінчення ремонтних робіт по будинку, не зважаючи на те, що сплинув час повернення частини боргу. Оскільки шлюбні відносини було припинено і відповідачі почали ділити спільне майно, позивач вважає, що настав строк сплати за договорами позики і вони повинні повернути йому борг в повному обсязі. З огляду на те, що грошові кошти бралися в інтересах сім`ї на будівництво спільного будинку, ОСОБА_2 ОСОБА_3 , як солідарні боржники, повинні відповідати за свої борги спільно та повернути їх ОСОБА_1 .

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 07 березня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 811822 грн 92 коп, що на момент подання позовної заяви до суду 02 червня 2023 року, складає еквівалент 22200 доларів США.

Стягнуто у дольовому порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок повернення судового збору 8118 грн 23 коп., тобто по 4059 грн 12 коп. з кожного.

Стягнуто у дольовому порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 15000 грн, тобто по 7500 гривень з кожного.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 адвокат Бондарь В.М., посилаючись на неповне встановлення обставин, які мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення скасувати в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості у сумі 811822 грн 92 коп., що на момент звернення до суду складає еквівалент 22200 доларів США%; стягнення у дольовому порядку з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в сумі 7500 грн; стягнення у дольовому порядку з ОСОБА_3 в рахунок повернення судового збору 4059 грн 12 коп., та ухвалити нове рішення яким в частині позовних вимог про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргових коштів у сумі 811822 грн 92 коп. відмовити.

Заявляє клопотання про призначення у справі фізико-хімічної експертизи для з`ясування давності часу створення боргових розписок, оскільки суд першої інстанції відмовив у призначенні такої експертизи і не надав оцінку доводам відповідача ОСОБА_3

Доводить, що відповідач ОСОБА_3 нічого не знав про боргові розписки, ніколи не доручав колишній дружині брати у борг кошти ні на будівельні матеріали, ні на інші цілі, про позичені кошти ОСОБА_1 за чотири роки існування начебто боргу ніколи відповідачу не повідомляв, жодного разу не вимагав їх повернення, хоча знаходився з ним у дружніх стосунках. Вказує, що відповідач ОСОБА_2 стверджувала про отримання нею коштів у розмірі 22200 доларів США однією сумою, надані суду розписки не містять підпису відповідача ОСОБА_3

ОСОБА_3 ніколи не отримував коштів, зазначених у розписках начебто складених його дружиною у сумі 22200 доларів США і на придбання будівельних матеріалів для будівництва будинку не витрачав, тому він не є учасником зазначених правовідносин. Про надані позивачем розписки колишньої дружини відповідач ОСОБА_3 дізнався тільки під час судового розгляду іншої справи № 587/1652/22 про поділ майна подружжя, де зазначено боргову суму 22200 доларів США.

Зазначає, що будинок АДРЕСА_1 є особистою власністю ОСОБА_3 і у його колишньої дружини не було ніякої потреби брати в борг кошти, не доведено, що вини витрачені саме в інтересах сім`ї. Встановлення презумпції спільності майна подружжя повинно передувати встановленню факту визнання боргових зобов`язань відповідача ОСОБА_3 відносно ОСОБА_1 , тому оскаржуване рішення ухвалене судом передчасно.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача до апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Заявляючи в апеляційному суді клопотання про призначення фізико-хімічної експертизи, представник ОСОБА_3 адвокат Бондарь В.М. посилався на необхідність застосування спеціальних знань для визначення давності часу створення боргових розписок.

Однак, доводи сторони відповідача не заслуговують на увагу, оскільки таке клопотання його представником заявлялося в суді першої інстанції та залишене без задоволення. Позивачем не надано суду апеляційної інстанції будь-яких інших доказів обґрунтованості клопотання про призначення експертизи, а тому воно задоволенню не підлягає.

Крім того, вважаючи безпідставною відмову суду у призначенні у справі судової фізико-хімічної експертизи, відповідач не скористалася передбаченим ст. 106 ЦПК України правом подати до суду висновок експерта, складений за його замовленням.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 24 листопада 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 червня 2022 року (т. 1, а.с. 6, 7).

Відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку від 10 липня 2018 року, ОСОБА_3 придбав житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 , на приватизованій земельній ділянці загальною площею 0,0582 га, кадастровий номер :02:002:0230. Продаж житлового будинку за домовленістю сторін вчинено за 20000 грн. Згідно п. 4.2 ОСОБА_5 доводить до відома усіх зацікавлених осіб, що майно придбавається ОСОБА_3 за його особисті кошти та не є об`єктом спільної сумісної власності (заява від 10.07.2018) (т. 1, а.с. 54, 55).

Згідно письмової розписки від 29 серпня 2019 року (оригінал оглянуто судом) ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 2600 доларів США (дві тисячі шістсот доларів США) на купівлю будматеріалів. Цю грошову суму ОСОБА_2 зобов`язувалась повернути протягом двох років, до 28.08.2021 (т. 1, а.с. 14).

Згідно письмової розписки від 21.07.2020 (оригінал оглянуто судом) ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 3300 доларів США (три тисячі триста доларів США) для будівельних матеріалів житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 . Цю грошову суму вона зобов`язувалась повернути протягом двох років до 20.07.2022 (т. 1, а.с. 15).

Згідно письмової розписки від 26.02.2021 (оригінал оглянуто судом) ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 11100 доларів США (одинадцять тисяч сто доларів США) на будівельні матеріали та за виконану роботу спільного з чоловіком будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Дану грошову суму зобов`язувалась повернути протягом двох років (т. 1, а.с. 16).

Згідно письмової розписки від 18.05.2021 (оригінал оглянуто судом) ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 5200 доларів США (п`ять тисяч двісті доларів США) на потреби сім`ї в будівельних матеріалах для будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Дану грошову суму зобов`язувалась повернути протягом двох років (т. 1, а.с. 17).

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 надала показання, що вона та ОСОБА_1 хрестили дитину у родини ОСОБА_7 , вони є їх кумами. Подружжя проживало в ОСОБА_8 у флігелі біля будинку, який був придбаний у шлюбі ними, будинок був маленький дерев`яний, вони його знесли та будували новий з фундаменту. Хотіли проживати в будинку сім`єю. Коли у ОСОБА_7 у 2019 році народилась донька, через два місяці ОСОБА_2 вийшла знов на роботу. ОСОБА_1 давав кошти ОСОБА_2 для того щоб вони з ОСОБА_3 могли закінчити будівництво якнайшвидше, щоб хрещениця мала належні умови для проживання. ОСОБА_3 як ніхто був зацікавлений у цьому, постійно це обговорювали, він мав намір будувати СТО та казав, що завдяки роботі на ньому будуть віддавати борги ОСОБА_1 . Вона особисто бачила, як ОСОБА_1 на роботі передавав ОСОБА_2 грошові кошти, точно не пам`ятає, але це було у 2019 році та ще в інший рік у АДРЕСА_2 в офісі. Періодично бувала у ОСОБА_8 в гостях, бачила як велось будівництво, може стверджувати що будівництво в переважній частині робилось за гроші, які надавав ОСОБА_1 . Гроші були віддані всі по розписках, вона сама була ініціатором написання цих розписок, вела баланс, також може стверджувати, що ОСОБА_3 ініціатор цих позик.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що ОСОБА_3 є його кумом, товаришують. Знає ОСОБА_2 , як колишню дружину кума, ОСОБА_1 знайомий. ОСОБА_3 розказував йому у 2022 році, що подали до суду за кошти, які нібито позичав ОСОБА_1 . Він допомагав ОСОБА_3 будувати будинок у ОСОБА_8 , ОСОБА_1 допомагав тільки подавати залізо на дах, ніколи до будівельних робіт нікого не залучав. Він знайомив ОСОБА_3 з людиною, яка міняє валюту, але ОСОБА_10 ніколи при ньому не міняв валюту.

За поясненнями позивача, наданими в суді першої інстанції, відповідачі є його кумами, він хрестив їхню доньку. Ним надавались грошові кошти подружжю ОСОБА_7 у позику з метою будівництва будинку за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки після народження дитини у подружжя, так як він був хрещеним батьком, прийняв рішення про допомогу кумам для забезпечення дитини належними умовами проживання. При кожному наданні грошових коштів, а їх було чотири, за розписками, наданими суду, була присутня ОСОБА_11 ( ОСОБА_12 . Вона була ініціатором написання даних розписок, для належного оформлення договорів позик. Всі розписки та грошові кошти надавались під конкретні цілі у необхідній сумі, про які йому зазначала ОСОБА_2 за погодженням з ОСОБА_3 . Ним знімались грошові кошти в банку, обмінювались на долари США, надавались подружжю, писалась відповідна розписка. Також він був неодноразово на місці будівництва та в гостях у подружжя ОСОБА_7 , яке тимчасово проживало у флігелі за вказаною адресою. Допомагав безпосередньо в придбанні будівельних матеріалів, та будівництві, постійно спілкувався з ОСОБА_3 з приводу будівництва.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, зазначив, що про наявні розписки та про отримання ОСОБА_2 позики від ОСОБА_1 вперше почув у 2023 році під час розгляду позову у Сумському районному суді Сумської області. ОСОБА_1 є його кумом, але в будівництві ніколи не допомагав, грошей у нього для надання позик не було, вимоги до нього як до відповідача в цьому випадку безпідставні. Допомагав йому інший кум ОСОБА_9 . Кошти на будівництво у нього були, необхідності в позиці від ОСОБА_1 не було. Колишня дружина не працювала, будівництвом не займалась, ніяких коштів не надавала, будівельні матеріали не придбавала, займалась виключно дитиною.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнала частково в частині солідарного стягнення боргу, просили відмовити в частині стягнення правничої допомоги, та пояснила суду, що у 2017 році вона з ОСОБА_3 уклали шлюб. У 2018 році придбали дерев`яний будинок 40 квадратних метрів та флігель за адресою: АДРЕСА_1 , чоловік оформив його на себе. Вирішили побудувати новий будинок для сім`ї, а поки буде вестись будівництво проживати у флігелі. У 2019 році народилась донька. Весь час працювала, у декретній відпустці не перебувала. Чоловік офіційно не працював, продавав автомобілі. Він також хотів побудувати великий гараж під СТО та в подальшому працювати, ремонтувати автомобілі. ОСОБА_1 є їх кумом, він хрестив спільну доньку. Нею в інтересах сім`ї з метою фінансування спільного будівництва, укладались договори позики з ОСОБА_1 : 29.08.2019 зі строком повернення 29.08.2021, 21.07.2020 зі строком повернення 21.02.2022, 26.02.2021 зі строком повернення 26.02.2023, 18.05.2021 зі строком повернення 18.05.2023 на загальну суму в еквіваленті 22200 доларів США. Була домовленість, що вони будуть поступово відпрацьовувати позичені у ОСОБА_1 кошти. Грошові кошти передавались за адресою: АДРЕСА_3 , в робочий час, в доларах США на конкретні цілі для будівництва (придбання будівельних матеріалів, фінансування будівельних робіт), при всіх передачах грошових коштів та написання розписок була присутня ОСОБА_13 . Закуповуванням будівельних матеріалів займався чоловік, інколи ОСОБА_1 . Отримані грошові кошти у ОСОБА_1 . ОСОБА_3 після передачі нею йому обмінював на гривні в обміннику та використовував на визначені цілі для сім`ї, це було їх спільним рішенням. За час будівництва вони проживали у флігелі за цією ж адресою з 2018 по 2022 роки. Будинок будувався не для перепродажу, а для спільного проживання їх сім`ї. ОСОБА_3 дитині від першого шлюбу подарував квартиру. Позика 29.08.2019 бралась зокрема, на закупівлю б.в. цегли з розібраного будинку на будинок та підвал; 21.07.2020 для спорудження даху на будинок, робили дах ОСОБА_1 , його зять та два його сини; 26.02.2021 придбавались блоки на гараж, матеріали для теплої підлоги в будинку; 18.05.2021 для штукатурних робіт, вікна, двері, ворота гаражні, тепла підлога заливка, шпаклювання стін під фарбування. Все будувалось за запозичені нею кошти. З 2016 до 2019 року чоловік не працював офіційно взагалі. На даний час будинок не введено в експлуатацію.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за борговими розписками в розмірі 811822 грн 92 коп., що на момент звернення до суду складає еквівалент 22200 доларів США, суд вважав, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з матеріалами справи та вимогами закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статей 525, 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною другою ст. 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України, за договором позики на позичальникові лежить обов`язок повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ч, 4 ст. 65 СК України).

Згідно з правовою позицією Верховного Суду у справі N 462/2662/20 (провадження N 61- 2612св21) від 30 червня 2021 року для укладення договору позики (за яким позичальником виступає один з подружжя) отримання згоди другого з подружжя не потрібне, оскільки цей правочин не стосується спільного майна подружжя, а той з подружжя, хто позичає кошти, не розпоряджається спільним майном подружжя, він стає учасником зобов`язальних правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Наявність боргових розписок у позивача ОСОБА_1 підтверджує наявність боргу. Боргові розписки не містять ніяких відміток про повернення сум боргу вказаних у них чи частини боргу.

Колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про відсутність у відповідача ОСОБА_3 обов`язку з повернення боргу за розписками у зв`язку з відсутністю між позивачем та цим відповідачем договірних відносин щодо позики грошових коштів із посиланням на власну фінансову спроможність будівництва будинку та відсутність потреби у залученні для будівництва позикових коштів, оскільки у кожній із чотирьох розписок чітко зазначено для чого позичається кожна сума: «на купівлю стройматеріалів», «для будівельних матеріалів житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 », «на будівельні матеріали та виконану роботу спільного з чоловіком будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 », «на потреби сім`ї в будівельних матеріалах для будинку».

Із вище викладеного слідує, що суд першої інстанції, враховуючи специфіку укладення договорів одним із подружжя, що створює обов`язки для другого з подружжя, правильно визначився із наявністю підстав для задоволення позову та стягнення з відповідачів у солідарному порядку на користь позивача суми боргу, вказаного у розписках, наданих ОСОБА_2 у період перебування у шлюбі із ОСОБА_3 .

Таким чином, посилання та доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.

Колегія суддів також враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 367 - 369, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 адвоката Бондаря Валерія Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 10 серпня 2023 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

В. Ю. Рунов