Справа № 683/2303/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року м. Старокостянтинів

Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Бондарчук Л.А.

секретаря Поважнюк Т.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Старокостянтинові Хмельницької області цивільну справу №683/2303/24, 2/683/1007/2024 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки майна в натурі та визнання права власності на об`єкт нерухомого майна,

у с т а н о в и в:

В липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 і просить виділити в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна та право власності в цілому на об`єкт нерухомого майна належну їй 1/2 частку домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 67,1 кв.м, житловою площею 41,9 кв.м, а саме: коридору (2-1) площею 3,2 кв.м., коридору (2-2) площею 4,7 кв.м., коридору (2-3) площею 6,6 кв.м, житлової кімнати (2-4) площею 19,2 кв.м., житлової кімнати (2-5) площею 13,6 кв.м., житлової кімнати (2-6) площею 9,1 кв.м., кухні (2-7) площею 6,4 кв.м., санвузла (2-8) площею 4,3 кв.м., а також господарських будівель і споруд: хліва (Д-1) площею 21,4 кв.м., погріба (д) площею 11,0 кв.м., бані (Е-1) площею 22,9 кв.м., огорожі №2, припинивши його право спільної часткової власності на 1/2 частку вказаного домоволодіння.

В обґрунтування заявленого позову посилається на те, що йому на праві приватної власності належить 1/2 частина житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд та будівель за адресою АДРЕСА_1 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області Лавутою Т.О. 06 вересня 2008 року.

Зазначена частина будинку, яка належить позивачу, фактично становить самостійний об`єкт нерухомого майна, загальною площею коридору (2-1) площею 3,2 кв.м., коридору (2-2) площею 4,7 кв.м., коридору (2-3) площею 6,6 кв.м, житлової кімнати (2-4) площею 19,2 кв.м., житлової кімнати (2-5) площею 13,6 кв.м., житлової кімнати (2-6) площею 9,1 кв.м., кухні (2-7) площею 6,4 кв.м., санвузла (2-8) площею 4,3 кв.м., а також господарських будівель і споруд: хліва (Д-1) площею 21,4 кв.м., погріба (д) площею 11,0 кв.м., бані (Е-1) площею 22,9 кв.м., огорожі №2, припинивши його право спільної часткової власності на 1/2 частку вказаного домоволодіння.

Іншим співвласником даного домоволодіння по АДРЕСА_1 є відповідачка ОСОБА_2 .

Частки домоволодіння його та відповідачки ОСОБА_2 є фактично окремими об`єктами нерухомого майна - мають самостійні входи та комунікації.

Земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок не приватизована.

Причиною звернення до суду вказує те, що він не може вільно володіти та користуватися належною йому часткою домоволодіння: зокрема не може без згоди співвласників будинку зареєструвати місце проживання в будинку членів своєї сім`ї, не має змоги оформити субсидію, не може приватизувати земельну ділянку, на якій розташована належна його частка домоволодіння.

Представник позивача - адвокат Бегеба Н.М подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність та позивача, позов підтримала та просила задоволити.

Відповідачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов визнала, проти задоволення не заперечувала.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснюється.

Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських споруд та будівель за адресою АДРЕСА_1 . Власником іншої частки вказаного будинковолодіння є ОСОБА_2 .

Належна ОСОБА_1 частка будинковолодіння загальною площею 67,1 кв.м, житловою площею 41,9 кв.м, а саме: коридору (2-1) площею 3,2 кв.м., коридору (2-2) площею 4,7 кв.м., коридору (2-3) площею 6,6 кв.м, житлової кімнати (2-4) площею 19,2 кв.м., житлової кімнати (2-5) площею 13,6 кв.м., житлової кімнати (2-6) площею 9,1 кв.м., кухні (2-7) площею 6,4 кв.м., санвузла (2-8) площею 4,3 кв.м., а також господарських будівель і споруд: хліва (Д-1) площею 21,4 кв.м., погріба (д) площею 11,0 кв.м., бані (Е-1) площею 22,9 кв.м., огорожі №2. Зазначені приміщення перебувають у фактичному користуванні ОСОБА_1 .

Дані обставини підтверджуються: паспортними даними позивача ОСОБА_1 ; договором дарування від 06 вересня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Хмельницької області Лавутою Т.О.; технічним паспортом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ; висновком щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомі майна № 265 від 19 лютого 2024 року; висновком про ринкову вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

При вирішенні питання про виділ частки має значення не встановлення порядку користування спільною власністю, а розміри часток співвласників.

В силу ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 346 Цивільного кодексу України право власності припиняється у випадках, встановлених законом.

За змістом ст. 356 Цивільного кодексу України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною часткової власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 364 Цивільного кодексу України кожен із співвласників має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У разі недосягнення згоди про спосіб і умови виділу в натурі частки із спільного майна учасник спільної часткової власності вправі звернутися з відповідним позовом до суду.

Частина 3 статті 364 Цивільного кодексу України передбачено, що виділ частки майна, що є об`єктом спільної часткової власності, в натурі між співвласниками припиняє право спільної часткової власності щодо цих співвласників.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. №7, при вирішенні справ про виділ в натурі часток житлового будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири (п. 6).

Виходячи з наведених положень закону учасники права спільної часткової власності мають рівні права в здійсненні права власності на належну їм частку відповідно до її розміру.

Згідно висновку щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна та технічного паспорту на житловий будинок, виготовленими ПП «Проект БТІ», вбачається, що належна позивачці частка домоволодіння має окремий вхід та може бути виділена в окремий об`єкт нерухомого майна, із присвоєнням окремої адреси.

У зв`язку з викладеним вище, виділення нерухомого майна, яке припадає на належну позивачеві частку і яке відповідає вимогам закону про нерухомі речі (ст. 181 Цивільного кодексу України), а також підпадає під визначене законом поняття житла, зокрема, житлового будинку (ст. ст. 379, 380 Цивільного кодексу України), є таким, що ґрунтується на законі.

В силу ст. 367 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Згідно із «Порядком присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1117 від 08.02.2010 року «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них» об`єкту нерухомого майна, який утворився у результаті поділу, об`єднання або виділення частки з об`єкта нерухомого майна, присвоюється новий реєстраційний номер, яким є індивідуальний номер, який присвоюється кожному окремо визначеному об`єкту нерухомого майна під час проведення державної реєстрації права власності на об`єкт, не повторюється на всій території України і залишається незмінним протягом усього часу існування такого об`єкта. Реєстраційний номер присвоюється на нерухоме майно об`єкту нерухомого майна, право власності на який реєструється вперше в Державному реєстрі прав таким об`єктам нерухомого майна, як земельна ділянка, підприємство як єдиний майновий комплекс, житловий будинок, будівля, споруда або їх окремі частини, квартира, житлове та нежитлове приміщення.

Згідно із ст. 381 Цивільного кодексу України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

Згідно висновку щодо технічної можливості виділу об`єкта нерухомого майна від 19 лютого 2024 року, за технічними показниками 1/2 частка об`єкта нерухомого майна є відокремлена, має окремий вхід і може бути виділена в натурі з присвоєнням окремої адреси. Домоволодіння розташоване по АДРЕСА_1 та складається з коридору (2-1) площею 3,2 кв.м., коридору (2-2) площею 4,7 кв.м., коридору (2-3) площею 6,6 кв.м, житлової кімнати (2-4) площею 19,2 кв.м., житлової кімнати (2-5) площею 13,6 кв.м., житлової кімнати (2-6) площею 9,1 кв.м., кухні (2-7) площею 6,4 кв.м., санвузла (2-8) площею 4,3 кв.м., а також господарських будівель і споруд: хліва (Д-1) площею 21,4 кв.м., погріба (д) площею 11,0 кв.м., бані (Е-1) площею 22,9 кв.м.,

Оскільки виділ належної позивачу частки із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна є технічно можливим, тому його позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Вимог про стягнення судових витрат позивач не заявляв.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Виділити в натурі із спільної часткової власності в окремий об`єкт нерухомого майна належну ОСОБА_1 1/2 частку будинковолодіння, розташованого за адресою

АДРЕСА_1 , загальною площею 67,1 кв.м, житловою площею 41,9 кв.м, а саме: коридору (2-1) площею 3,2 кв.м., коридору (2-2) площею 4,7 кв.м., коридору (2-3) площею 6,6 кв.м, житлової кімнати (2-4) площею 19,2 кв.м., житлової кімнати (2-5) площею 13,6 кв.м., житлової кімнати (2-6) площею 9,1 кв.м., кухні (2-7) площею 6,4 кв.м., санвузла (2-8) площею 4,3 кв.м., а також господарських будівель і споруд: хліва (Д-1) площею 21,4 кв.м., погріба (д) площею 11,0 кв.м., бані (Е-1) площею 22,9 кв.м., огорожі №2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в цілому на об`єкт нерухомого майна - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 67,1 кв.м, житловою площею 41,9 кв.м, а саме: коридору (2-1) площею 3,2 кв.м., коридору (2-2) площею 4,7 кв.м., коридору (2-3) площею 6,6 кв.м, житлової кімнати (2-4) площею 19,2 кв.м., житлової кімнати (2-5) площею 13,6 кв.м., житлової кімнати (2-6) площею 9,1 кв.м., кухні (2-7) площею 6,4 кв.м., санвузла (2-8) площею 4,3 кв.м., а також господарських будівель і споруд: хліва (Д-1) площею 21,4 кв.м., погріба (д) площею 11,0 кв.м., бані (Е-1) площею 22,9 кв.м., огорожі №2.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на 1/2 частку домоволодіння, що розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 .

Суддя