Справа № 132/475/23
Провадження № 22-ц/801/1773/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сєлін Є. В.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 рокуСправа № 132/475/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача - Медвецького С. К.,

суддів: Копаничук С. Г., Рибчинського В. П.,

учасники справи:

заявник Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз»,

боржник ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження цивільну справу № 132/475/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 03 червня 2024 року, постановлену у складі судді Сєліна Є. В. у залі суду,

встановив:

Короткий зміст вимог

У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про скасування судового наказу Калинівського районного суду Вінницької області від 27 березня 2023 року у справі № 132/475/23.

Заява мотивована тим, що указаним судовим наказом з неї стягнуто на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» (далі АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз») заборгованості за послугу розподілу природного газу у розмірі 2 222,09 грн.

Указує, що копію судового наказу вона не отримувала, про його наявність дізналась 15 квітня 2024 року, отримавши засобами поштового зв`язку постанову про відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання.

Вимоги АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» вважає необґрунтованими, оскільки жодного договору зі стягувачем вона не підписувала.

Постанови НКРЕКП, на підставі яких їй нараховується заборгованість за послуги з розподілу природного газу, не зареєстровані в Міністерстві юстиції України, суперечать Конституції України, тобто цін, тарифів на розподіл газу, встановлених відповідно до законодавства, немає, відтак немає порушеного права заявника.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_1 просила суд:

поновити пропущений строк для звернення до суду з заявою про скасування судового наказу;

скасувати судовий наказ від 27 березня 2023 року, виданий Калинівським районним судом Вінницької області про стягнення з неї заборгованості за послугу розподілу природного газу у розмірі 2 222,09 грн та судового збору у розмірі 268,40 грн.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 03 червня 2024 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення процесуального строку для подання заяви про скасування судового наказу залишено без задоволення.

Заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу Калинівського районного суду Вінницької області від 27 березня 2023 року у справі № 132/475/23 повернуто заявнику.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

копію оскаржуваного судового наказу ОСОБА_1 отримала 14 квітня 2023 року, що підтверджено документально, а з заявою про його скасування звернулась 17 квітня 2024 року;

жодних належних, допустимих та достовірних доказів про поважність причин пропуску строку для подання заяви про скасування судового наказу заявником суду не надано.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У липні 2024 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою поновити їй строк на подання заяви про скасування судового наказу.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 16 липня року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Голота Л. О., Рибчинський В. П.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 липня 2024 року витребувано матеріали справи з місцевого суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 29 липня 2024 року апеляційну скаргу залишено без руху з підстав відсутності належних доказів на обґрунтування поважності причини пропуску встановленого законом строку на апеляційне оскарження ухвали суду та несплати судового збору.

08 серпня 2024 року на виконання вимог ухвали заявник подав докази на обґрунтування поважності пропуску встановленого законом строку на апеляційне оскарження ухвали та платіжне доручення про сплату судового збору.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 09 серпня 2024 року поновлено строк на апеляційне оскарження ухвали Калинівського районного суду Вінницької області від 03 червня 2024 року, відкрито апеляційне провадження у справі та надано заявнику строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 серпня 2024 року справу призначено до розгляду на 05 вересня 2024 року в порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 04 вересня 2024 року для розгляду цієї справи замінено суддю ОСОБА_2 та визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Рибчинський В. П.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

висновки суду про обізнаність боржника щодо винесення судового наказу не відповідають фактичним обставинам справи й зроблені без належного дослідження та оцінки усіх обставин, наведених боржником, як підставу для поновлення строку на подання заяви про скасування судового наказу;

судовий наказ та заява стягувача з доданими до неї документами на її адресу не надходили та вона їх не отримувала, що позбавило її права подати заяву про скасування судового наказу в порядку частини першої статті 170 ЦПК України;

про наявність оскаржуваного наказу дізналась 15 квітня 2024 року після отримання засобами поштового зв`язку постанови про відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання.

Відзив на апеляційну скаргу від боржника впродовж установленого апеляційним судом строку не надходив.

Позиція суду апеляційної інстанції

Згідно з частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені у пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, відповідно до частини тринадцятої статті 7, частини другої статті 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частиною першою статті 4, частиною першою статті 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною другою статті 19 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється за правилами передбаченими цим Кодексом у порядку: наказного провадження; позовного провадження (загального або спрощеного); окремого провадження.

Процесуальні питання видачі судового наказу та його скасування врегульовано статтями 160-173 ЦПК України, які є спеціальними процесуальними нормами, що визначають порядок здійснення наказного провадження у цивільних справах.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 169 ЦПК України після видачі судового наказу суд не пізніше наступного дня надсилає його копію (текст), що містить інформацію про веб-адресу такого рішення у Єдиному державному реєстрі судових рішень, боржникові на його офіційну електронну адресу або рекомендованим листом із повідомленням про вручення, чи цінним листом з описом вкладеного, якщо офіційної електронної адреси боржник не має.

Днем отримання боржником копії судового наказу є день його вручення боржнику, визначений відповідно до статті 272 ЦПК України.

Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 272 ЦПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення.

Частиною першою статті 170 ЦПК України встановлено, що боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього

До заяви про скасування судового наказу додається клопотання про поновлення пропущеного строку, якщо заява подається після спливу строку, передбаченого частиною першою цієї статті (пункт 3 частини п`ятої статті 170 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 171 ЦПК України заява боржника про скасування судового наказу, подана після закінчення строку, встановленого частиною першою статті 170 цього Кодексу, повертається, якщо суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку для подання цієї заяви.

Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Про поновлення або продовження процесуального строку суд постановляє ухвалу. Про відмову у поновленні або продовженні процесуального строку суд постановляє ухвалу, яка не пізніше наступного дня з дня її постановлення надсилається особі, яка звернулася із відповідною заявою (частина шоста, сьома статті 127 ЦПК).

Колегія суддів звертає увагу, що підстави пропуску процесуального строку можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, подання заяви про скасування судового наказу.

Поняття поважних причин пропуску процесуальних строків є оціночним, а його вирішення покладається на розсуд суду. До таких причин відносяться обставини непереборної сили та обставини, які об`єктивно унеможливлюють вчинення процесуальної дії у встановлений строк. Вказані обставини підлягають підтвердженню шляхом подання відповідних документів або їх копій.

Отже у контексті забезпечення реалізації права на оскарження судового рішення та вирішення питання поновлення строків на таке оскарження у рішеннях ЄСПЛ сформувалась стала практика, відповідно до якої поновлення строків на подання заяви про скасування судового наказу може бути виправданим, якщо пропуск строку є поважний, об`єктивно незалежний від волі та поведінки боржника.

Ці обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод право на справедливий суд передбачає і доступ до правосуддя, що знайшло своє відображення у рішеннях ЄСПЛ «Podbielski and PPU Polpure v. Poland» від 26 липня 2005 року, заява № 39199/98, п. 62), «Воловім проти України» від 6 грудня 2007 року, заява № 15123/03. У Рішенні в справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03 ЄСПЛ зазначено: «Право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (рішення у справі Golder v. the United Kingdom від 21 лютого 1975 року, Серія А № 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати законну мету та бути пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі Guerin v. France від 29 липня 1998 року, Reports of Judgments and Decisions 1998-V, p. 1867, § 37). 23. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, має на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані. У той же час такі правила в цілому або їх застосування не повинні перешкоджати сторонам використовувати доступні засоби захисту (рішення у справі Perez de Rada Cavanilles v. Spain від 28 жовтня 1998 року).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду (частина четверта статті 273 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 320/7888-16-ц указано, що:

«що стосується дотримання процесуальних строків, то слід вважати, що сторони повинні таких дотримуватись та пропуск таких, за загальним правилом, призводить до втрати права особою на вчинення певної процесуальної дії у даному випадку на подання заяви».

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Звертаючись до суду з заявою про скасування судового наказу Калинівського районного суду Вінницької області від 27 березня 2023 року у справі № 132/475/23, ОСОБА_1 , як на підставу для поновлення строку на подання заяви про скасування указаного наказу посилалася на те, що його копію вона не отримувала, про наявність судового наказу дізналась 15 квітня 2024 року, після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження з його примусового виконання.

Матеріалами справи встановлено, що судовим наказом Калинівського районного суду Вінницької області від 27 березня 2023 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» заборгованість за послугу розподілу природного газу у розмірі 2 222,09 грн.

При зверненні до суду з заявою про видачу судового наказу АТ «Оператор газорозподільної системи «Вінницягаз» указало місце проживання боржника ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з відомостями Іванівської сільської ради Хмільницького району Вінницької області № 02-40-1-186 від 21 березня 2023 року ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Копія судового наказу з додатками надсилалась Калинівським районним судом Вінницької області за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання боржника ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 .

Указаний судовий наказ отримано боржником 14 квітня 2023 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення наявне в матеріалах справи (а. с. 15 а).

Із заявою про скасування судового наказу ОСОБА_1 звернулась 17 квітня 2024 року.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що направлення листів рекомендованою кореспонденцією на дійсні адреси є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним. При цьому, отримання указаних листів адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду.

Указаний висновок, узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18), провадження № 11-268заі18.

Доказів існування інших непереборних обставин, які перешкоджали ОСОБА_1 скористатись правом на звернення до суду з заявою про скасування судового наказу останньою не наведено.

Установивши, що ОСОБА_1 копію судового наказу Калинівського районного суду Вінницької області від 27 березня 2023 року у справі № 132/475/23 отримала 14 квітня 2023 року, а з заявою про скасування судового наказу звернулась через рік, а саме 17 квітня 2024 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_1 строку на подачу заяви про скасування судового наказу та повернення заяви.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 про наявність спірного судового наказу дізналась 15 липня 2024 року, після отримання засобами поштового зв`язку постанови про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу, є безпідставними та колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки указані доводи не підтверджені належними та допустими доказами.

Достатнім та належним доказом щодо дати отримання боржником копії судового наказу у цій справі є наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 .

Виходячи з судової практики щодо належного повідомлення учасників справи та вручення їм судових рішень в судах не може бути сумнівів щодо дій працівників пошти при врученні поштових відправлень. Існує презумпція добросовісного виконання своїх обов`язків працівниками пошти.

Ба більше, доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 була відсутня за місцем її реєстрації матеріали справи не містять.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, зводяться до незгоди з ухвалою місцевого суду та переоцінки доказів, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку, та не можуть бути підставою для її скасування.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Калинівського районного суду Вінницької області від 03 червня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести за рахунок заявника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Суддя-доповідач Сергій МЕДВЕЦЬКИЙ

судді: Світлана КОПАНИЧУК

Віктор РИБЧИНСЬКИЙ