Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 р. Справа № 597/1207/24

Заліщицький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Тренич А.В.

за участю секретаря Богдана В.М.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до Заліщицького районного суду Тернопільської області з позовом до Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області про встановлення юридичного факту та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

В позовній заяві позивач просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини після смерті останньої та визнати за ОСОБА_1 , як спадкоємцею за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , право на земельну частку (пай) в селянській спілці «Золотий колос», розміром 1,22 умовних кадастрових гектарів, що посвідчена дублікатом сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РН №874195, який видано 26.10.2010 року, на підставі розпорядження Заліщицької РДА від 07.02.1997 року № 45, та зареєстрованого за реєстраційним номером 18582.

Ухвалою Заліщицького районного суду Тернопільської області від 08.08.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження у справі № 597/1207/24, ухвалено розглядати справи у порядку загального позовного провадження із викликом сторін та призначено підготовче судове засідання по справі на 05.09.2024 о 10 год. 30 хв.

Позивач в судове засідання не з`явився. Представник позивача ОСОБА_4 подав клопотання, в якому просить справу розглядати за його відсутності та відсутності позивача, позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач не делегував свого представника в судове засідання, подав клопотання про розгляд справи без участі представника міської ради, в якому не заперечує щодо задоволення позову ОСОБА_1 .

Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачами позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно матеріалів справи у ній відсутні дані, які б вказували, що визнання позову відповідачами суперечить вимогам закону.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд вважає, що справу слід вирішити за наявними матеріалами та задовольнити позов, виходячи із наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 04.05.2011 року.

За життя ОСОБА_3 29.11.2010 року склала на користь ОСОБА_1 заповіт, посвідчений секретарем Дзвиняцької сільської ради Яремій С.М. та зареєстрований в реєстрі за №67, відповідно до якого заповіла ОСОБА_1 все своє майно, яке їй буде належати на день смерті.

Відповідно до довідки №19-4/121, виданої 01.04.2024 року старостою с.Дзвиняч Дзвиняцького старостинського округу Чортківського району Тернопільської області І.Савірко, зі спадкодавцею ОСОБА_3 на момент її смерті проживала її племінниця ОСОБА_1 , яка вступила в управління спадковим майном.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) в селянській спілці «Золотий колос», розміром 1,22 умовних кадастрових гектарів, що посвідчена дублікатом сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ТН №874195, який видано 26.10.2010 року на підставі розпорядження Заліщицької РДА від 07.02.1997 року № 45, та зареєстрованого за реєстраційним номером 18582.

Вказане підтверджується листом Головного Управління Держгеокадастру у Тернопільській області №29-19-0.2133-2669/2-24 від 25.06.2024 року.

Позивачка проживала разом з померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 та являється спадкоємицею за заповітом після її смерті.

За життя 29.11.2010 року, ОСОБА_3 склала на користь позивачки заповіт посвідчений секретарем виконкому Дзвиняцької сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 67, яким все належне майно заповіла ОСОБА_1 .

Однак, у позивачки немає можливості підтвердити наявність факту постійного проживання на час відкриття спадщини між нею та покійною спадкодавицею.

Від встановлення юридичного факту проживання залежить виникнення майнового права позивачки на нерухоме спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , як спадкоємця за заповітом.

Вирішуючи питання про встановлення даного факту суд виходить з того, що відповідно до ч.1ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання правовстановлюючих документів в органах, що вчиняють нотаріальні дії.

Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для позивача важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Доказів, які б спростовували вищевикладене суду не надано.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 318 ЦПК України передбачено, що у заяві про встановлення юридичного факту повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів. Отже, суд може встановити юридичний факт у тому разі, коли особою вчинено всі можливі заходи по отриманню необхідних документів, і виключно за наявності об`єктивних причин, які не залежать від волі особи, що обумовлюють неможливість отримання документу на підтвердження юридичного факту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; - встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; - заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); - чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

У даній справі встановлено, що позивачка зверталася з заявою до державного нотаріуса, який рекомендував встановити факт прийняття спадщини позивачкою померлої ОСОБА_3 , а також визначення належності вказаного майна померлій та наступної належності позивачці як спадкоємиці за заповітом у судовому порядку.

Від встановлення юридичного факту проживання на час відкриття спадщини між покійною ОСОБА_3 та позивачкою залежить виникнення майнового права останнього на нерухоме спадкове майно після смерті ОСОБА_3 , як спадкоємиці за заповітом.

А, тому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що досліджені у судовому засіданні докази вказують на те, що позивачка ОСОБА_1 постійно проживала з померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 на час відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

У відповідності до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийнятті, право на спадкування за законом почергово одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України.

Заповіт є особистим розпорядженням і складається від імені однієї фізичної особи. (стаття 1233 Цивільного кодексу України).

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. (стаття 1234 Цивільного кодексу України).

Положеннями ч.3 ст.1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до довідки №19-4/21 виданої 01.04.2024 року старостою с.Дзвиняч Дзвиняцького старостинського округу Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської області, зі спадкодавцею ОСОБА_3 на момент її смерті проживала та продовжує її племінниця ОСОБА_1 .

Таким чином після смерті ОСОБА_3 інші спадкоємці, крім позивача ОСОБА_1 , відсутні.

У постанові Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі №265/6868/16-ц (провадження №61-34234св18) зроблено висновок про те, що у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку його відсутності, усунення від права на спадкування, неприйняття ним спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Згідно приписів ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно із правовою позицією Верховного Суду, яку висловлено у постанові від 22.09.2021 року у справі №227/3750/19, зазначено, що звернення до суду з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом допускається, якщо це в майбутньому порушує право власності на спадкове майно.

Отже, звернення до суду з вимогою про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування цілком відповідає законодавству.

Позивач ОСОБА_1 була племінницею померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , яка мала право на земельну частку (пай) у селянській спілці «Золотий колос», що стверджується вищевказаними належними та допустимими доказами.

01 червня 2024 року позивачка звернулася до Борщівської державної нотаріальної контори задля оформлення спадкових справ на майно після смерті ОСОБА_3 , де було до майна останньої заведено спадкову справу №100/2024 від 12.04.2024 року.

Державний нотаріус Борщівської державної нотаріальної контори Інна Дідик в литі за №510/02-14 від 01 червня 2024 року повідомила позивачу про те, що для встановлення факту прийняття спадщини померлої ОСОБА_3 , а також визначення належності вказаного майна померлій та наступної належності як спадкоємиці згідно заповіту, пропонує для вирішення спору та з метою оформлення права власності на спадкове майно після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 звернутися з позовом до суду.

Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" №7 від 16.04.2004 року, громадянин, включений до списку, який додається до Державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта.

Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Згідно п.3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування.

Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власника земельних часток (паїв)» передбачено, що до осіб, які мають право на земельну частку (пай) відносяться громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом.

Згідно ст.2 цього Закону основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно дост.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно дост.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно дост.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися після його смерті.

Спадщину після смерті ОСОБА_3 своєчасно прийняла, як спадкоємиця по заповіту ОСОБА_1 , оскільки проживала з померлою разом на момент її смерті в одному будинковолодінні.

Таким чином, суд приходить до переконання, що даний позов слід задовольнити.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат по справі, суд вважає, що їх слід покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Керуючись ст.ст.10, 12, 81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.1216-1218, 1220-1223, 1225, 1268, 1269, 1270 Цивільного кодексу України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до Заліщицької міської ради Чортківського району Тернопільської про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на земельну ділянку (пай) в порядку спадкування - задовольнити повністю.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 з ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини після смерті останньої.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , як спадкоємцею за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , право на земельну частку (пай) в селянській спілці «Золотий колос», розміром 1,22 умовних кадастрових гектарів, що посвідчена дублікатом сертифіката на право на земельну частку (пай) серії РН №874195, який видано 26.10.2010 року на підставі розпорядження Заліщицької РДА від 07.02.1997 року № 45 та зареєстрованого за реєстраційним номером 18582.

Судові витрати по справі покласти на сторони в понесених ними розмірах.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Відповідач: Заліщицька міська рада Чортківського району Тернопільської області, місцезнаходження: м.Заліщики, вул. С.Бандери 15-Б Чортківського району, Тернопільської області, код ЄДПОУ 04058396.

Повний текст судового рішення складено 05.09.2024 року.

Суддя Анна ТРЕНИЧ