ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2024року

м. Київ

справа № 335/8850/20

провадження № 61-12209св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Тітова М. Ю. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

провівши в порядку письмового провадження попередній розгляд справи за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 18 травня 2023 року в складі судді Ачкасова О. М. та постанову Запорізького апеляційного суду від 19 липня 2023 року в складі колегії суддів: Трофимової Д. А., Бєлки В. Ю., Онищенка Е. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив:

визнати спільною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , здійснити поділ цього майна шляхом визнання за кожним з подружжя права власності на його частину;

здійснити поділ квартири АДРЕСА_2 , визнавши за ним право власності на її частину;

визначити порядок користування житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 ;

визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_2 .

На обґрунтування позову зазначав, що сторони з 13 грудня 2006 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. Після перенесеного ним у 2015 році інсульту відносини між сторонами стали погіршуватися, внаслідок чого відповідач фактично виселила його з будинку. Фактичні сімейні відносини між сторонами припинені у вересні 2018 року.

За час шлюбу сторони придбали квартиру АДРЕСА_2 , а також спільними зусиллями провели реконструкцію та істотно збільшили у вартості житловий будинок АДРЕСА_1 . Вказана нерухомість зареєстрована на відповідача та вона одноосібно нею користується, не дає йому можливості проживати у квартирі та будинку, оскільки вважає їх своєю особистою власністю.

У березні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , у якому просила визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Зустрічний позов мотивований тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, спільних дітей від шлюбу не мають, тривалий час не проживають разом. Житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 є її особистою власністю, оскільки придбаний до укладення шлюбу за особисті кошти. Квартира АДРЕСА_2 придбана під час шлюбу, однак за рахунок продажу майна, отриманого в дарунок від її матері, тому також є її особистою власністю. Відповідач після реєстрації шлюбу не працював, доходу не мав, вона була працевлаштована та їй належала велика кількість нерухомого майна, яке вона продавала.

Короткий зміст судових рішень в справі

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 18 травня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 29 квітня 2021 року, щодо заборони ОСОБА_2 вчиняти дії, спрямовані на відчуження нерухомого майна - житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Суд першої інстанції виходив з того, що 23 квітня 2007 року ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_3 ) продала належну їй квартиру АДРЕСА_3 , яка належала їй на праві особистої приватної власності. Цього ж дня ОСОБА_2 придбала спірну квартиру АДРЕСА_2 . Таким чином, вказана нерухомість була придбана за особисті кошти ОСОБА_2 , тому вона не підлягає визнанню спільною сумісною власністю подружжя.

ОСОБА_2 набула право власності на будинок АДРЕСА_1 04 травня 2006 року, тобто до укладення шлюбу з ОСОБА_1 .

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження прийняття в експлуатацію реконструйованого у період шлюбу будинку.

Об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти, не підлягають поділу.

ОСОБА_1 не звертався з вимогами про визнання за ним права власності на будівельні матеріали чи стягнення вартості поліпшень спірної нерухомості, здійснених під час шлюбу.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив його в частині відмови в задоволенні вимог про визнання спільною власністю подружжя та поділ житлового будинку АДРЕСА_1 , а також про визначення порядку користування вказаним житловим будинком, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 19 липня 2023 року рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 18 травня 2023 року в оскаржуваній частині залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 не довів наявність передбачених статтею 62 СК України підстав для виникнення права спільної сумісної власності подружжя на спірний будинок.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна загальна площа будинку за період перебування сторін у шлюбі не змінилася.

В матеріалах справи відсутні відомості про прийняття в експлуатацію реконструйованого будинку (зі збільшеною площею та новозбудованими спорудами).

Об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна, не підлягають поділу.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У серпні 2023 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просив скасувати рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 18 травня 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 19 липня 2023 року в частині відмови у задоволенні вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя житлового будинку АДРЕСА_1 , поділ цього майна шляхом визнання за кожним з подружжя права власності на його частину та визначення порядку користування житловим будинком й ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

На обґрунтування касаційної скарги зазначав про застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року в справі № 6-843цс17 та у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі № 372/504/17, від 10 лютого 2021 року в справі № 754/5841/17, від 12 квітня 2023 року в справі № 511/2303/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Вартість спірного домоволодіння за роки спільного проживання подружжя та спільних зусиль істотно збільшилась, тому наявні підстави для визнання його спільною сумісною власністю подружжя та поділу.

Відповідач не довела, що вартість домоволодіння збільшилась лише за рахунок її особистих коштів.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що на земельній ділянці здійснювалось самочинне будівництво у розумінні статті 376 ЦК України.

Він не є титульним власником спірного домоволодіння, тому не може впливати на дотримання визначених процедур щодо реєстрації реконструкції нерухомого майна.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із Запорізького районного суду Запорізької області.

03 жовтня 2023 року справа № 335/8850/20 надійшла до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 13 грудня 2006 року, який розірвано рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 12 серпня 2021 року.

04 травня 2006 року ОСОБА_5 (після зміни прізвища - ОСОБА_6 ) уклала з ОСОБА_7 договір купівлі-продажу, на підставі якого набула у власність будинок АДРЕСА_1 загальною площею 57,6 кв. м.

Згідно відповіді Товариства з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» від 28 грудня 2020 року № 10224, технічна інвентаризація об`єкту нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 після 06 лютого 2006 року, фахівцями товариства не проводилася.

Згідно висновку експерта № 0018, складеного за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи у цивільній справі №335/8850/20, ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_1 , визначена порівняльним підходом, станом на час проведення експертизи становить 1 555 989,88 грн. Ринкова вартість нерухомого майна станом на 04 травня 2006 року ймовірно складала 156 161,47 грн. Визначити вартість ремонтних робіт, здійснених за період з грудня 2006 року по момент проведення експертизи, в об`ємі даних, наявних в матеріалах цивільної справи, у зв`язку з відсутністю кошторисної документації з переліком будівельних робіт та з урахуванням того, що роботи виконувались господарським способом, не надається за можливе. За результатами проведеного дослідження у відсотковому співвідношенні ринкова вартість домоволодіння АДРЕСА_1 у фактичному стані (з урахуванням поліпшень домоволодіння проведених у період з 2006 року по теперішній час) збільшилася в порівнянні з вартістю вказаного домоволодіння станом на 2006 рік на 76%.

Також зі змісту висновку експерта вбачається, що станом на 06 лютого 2006 року загальна площа приміщень житлового будинку літ. А з прибудовою літ. а складала 57,6 кв. м, а станом на 01 лютого 2021 року загальна площа приміщень житлового будинку літ. А з прибудовою літ. а? та мансардою літ. МС складає 107,8 кв. м.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, загальна площа будинку АДРЕСА_1 станом на 02 вересня 2020 року становить 57,6 кв. м.

Суди встановили, що спірний будинок після його реконструкції (добудови) не був прийнятий в експлуатацію в установленому законом порядку.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Втручання у право власності може бути визнано обґрунтованим та здійсненим із дотриманням балансу інтересів подружжя у разі наявності у сукупності двох факторів: 1) істотність збільшення вартості майна; 2) таке збільшення вартості пов`язане зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником.

Як трудові затрати необхідно розуміти особисту чи спільну трудову діяльність подружжя. Така діяльність може бути направлена на ремонт майна, його добудову чи перебудову, тобто дії, що привели до істотного збільшення вартості такого майна.

Грошові затрати передбачають внесення особистих чи спільних коштів на покращення чи збільшення майна. Наявність істотного збільшення вартості є оціночним поняттям, тому у кожній конкретній справі рішення про задоволення чи відмову у задоволенні позову приймається судом з урахуванням усіх її обставин.

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до частин першої, другої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Пунктом 2.3 глави 2 Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, передбачено, що не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Отже, у розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об`єкт, а й об`єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, перебудови, надбудови вже існуючого об`єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, оскільки в результаті таких дій об`єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постановах від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13 та від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15, а також Верховний Суд у постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц (провадження № 61-43540св18).

Встановивши, що спірний реконструйований будинок в установленому законом порядку не прийнятий в експлуатацію, відтак є самочинним будівництвом, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність підстав для визнання спірної нерухомості спільною сумісною власністю подружжя та її поділу.

Висновки судів не суперечать висновкам, викладеним Верховним Судом у зазначених у касаційній скарзі постановах.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, зводяться до власного тлумачення норм права, необхідності переоцінки доказів, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржувані судові рішення відповідають вимогам закону, і підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного судув оскаржуваній частині залишити без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 18 травня 2023 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 19 липня 2023 року в частині вирішення вимог про визнання спільною сумісною власністю подружжя житлового будинку АДРЕСА_1 , поділ цього майна шляхом визнання за кожним з подружжя права власності на його частину та визначення порядку користування житловим будинком залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Ю. Тітов

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко