УХВАЛА

13 березня 2024 року

м. Київ

справа № 174/367/23

провадження № 61-2682ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача банківських послуг,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк») про захист прав споживача банківських послуг.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 є споживачем банківських послуг, які надає АТ «Ощадбанк». На початку січня 2023 року на сайті «OLX» він розмістив оголошення про продаж належної йому панелі для автомобіля за 550,00 грн. 05 січня 2023 йому на «Вайбер» прийшло повідомлення, що ОСОБА_2 (телефон НОМЕР_1 ), яка представилася покупцем, бажає придбати в нього вказану панель та запропонувала йому скористатись послугою «OLX-доставка». Після цього вказана особа направила йому посилання на «OLX-доставка», і зазначила, що йому необхідно перейти за даним посиланням, ввести там дані його банківської картки та отримати гроші за товар на вказану картку. При переході по вказаному посиланню було наявне вікно, де потрібно було зазначити номер картки на яку він бажає отримати кошти за товар. Він ввів в зазначеному посиланні номер своєї платіжної картки АТ «Ощадбанк» (зарплатної) НОМЕР_2 , після чого вікно зачинилось. Після вводу даної інформації, через декілька хвилин на його телефонний номер стали приходити SMS-повідомлення, що з його кредитної картки АТ «Ощадбанк» НОМЕР_3 здійснюються операції по переказу грошових коштів на інші рахунки, а саме: переказ коштів на суму 25 000,00 грн, переказ коштів на суму 24 50000 грн, переказ коштів на суму 12 500, 00 грн.

Крім того, йому прийшло повідомлення, що з його зарплатної картки АТ «Ощадбанк» номер НОМЕР_2 на інший рахунок здійснено переказ коштів в сумі 1 000,00 грн.

Він одразу зателефонував до відповідача на номер НОМЕР_4 (гаряча лінія) та повідомив про вищевказані обставини, попросив заблокувати його банківські рахунки. Працівники відповідача повідомили його, що його особистий кабінет «Ощад24» зламаний, а його банківські рахунки заблоковані. Всього з його кредитного рахунку невідомими особами 05 січня 2023 року незаконно без його згоди перераховано 62 000,00 грн.

Водночас, позивач нікому конфіденційних даних про його банківський рахунок (кредитну картку) НОМЕР_3 не надавав, а тому в діях невідомих осіб вбачалися ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 190 Кримінального кодексу України (далі - КК України), шахрайство, вчинене шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки.

Про вказане кримінальне правопорушення він 05 січня 2023 року повідомив відділення поліції № 4 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області та 06 січня 2023 року начальником слідчого відділення Мартюк І.С. були внесені відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) за № 0000006 за правовою кваліфікацією частини четвертої статті 185 КК України, та він визнаний потерпілим.

Після чого з`ясувалося, що зазначені кошти рахуються за позивачем як його заборгованість за отриманим кредитом та на них нараховуються відсотки, що вимусило його подати письмову заяву від 12 січня 2023 року на ім`я керівника відповідача, в якій він просив не вважати вказані кошти його боргом та не нараховувати на них відсотки, приймаючи до уваги те, що він не допускав дій чи бездіяльності, що привели до втрати, незаконного використання ПІН коду або іншої інформації, які надали змогу шахраям ініціювати платіжні операції з кредитної картки на його ім`я, що виключає покладення на нього відповідальності за здійснення платіжних операцій з зазначеної кредитної карти та не надає права відповідачу вважати суму 62 000,00 грн його кредитним боргом та нараховувати на неї відсотки.

Однак, відповідач вищезазначене проігнорував і надав йому відповідь листом від 09 березня 2023 року № 22/4-02/1201/686/2023-ОО/С, в якому зазначив, що операції щодо переказу коштів з його кредитного рахунку було проведено коректно, з правильним введенням одноразових кодів, які надсилались відповідачем 05 січня 2023 року об 11:10 на його фінансовий номер телефону.

Вважав, що вищевказаними діями відповідача порушуються його права споживача банківських послуг та просив скасувати нараховану йому АТ «Ощадбанк» заборгованість за рахунком (банківською кредитною карткою) № НОМЕР_3 відкритим на його ім`я, за користування кредитним лімітом (з урахуванням основного боргу, відсотків та інших штрафних санкцій), що утворилася внаслідок проведення операцій (транзакцій) без його згоди 05 січня 2023 року та стягнути понесені ним судові витрати.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2023 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року, позов ОСОБА_1 до АТ «Ощадбанк» про захист прав споживача банківських послуг задоволено. Зобов`язано АТ «Ощадбанк» скасувати нараховану ОСОБА_1 заборгованість за рахунком (банківською кредитною карткою) № НОМЕР_3 відкритим на його ім`я, за користування використаним кредитним лімітом (з урахуванням основного боргу, відсотків та інших штрафних санкцій), що утворилася внаслідок проведених операцій (транзакцій) без його згоди 05 січня 2023 року. Стягнуто з АТ «Державний ощадний банк України» на користь держави 1 073,60 грн судового збору.

У лютому 2024 року АТ «Ощадбанк» через засоби поштового зв`язку подано до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить їх скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Малозначна справа є такою з огляду на свої властивості, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Верховним Судом враховано, що Рішенням Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 у справі щодо гарантування права на судовий захист у малозначних спорах: визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним) пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

При цьому згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України справа не відноситься до тієї категорії справ, які не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Посилання заявника на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України як на підставу касаційного оскарження не заслуговують на увагу, оскільки з указаних підстав підлягають оскарженню рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті, зокрема у малозначних справах. Тобто такі доводи є виконанням вимог процесуального закону щодо змісту будь-якої касаційної скарги, а тому самі по собі не вказують на фундаментальність порушених у скарзі питань для формування єдиної правозастосовчої практики, та не свідчить про наявність інших випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Обґрунтування касаційної скарги підставами, передбаченими частиною другою статті 389 ЦПК України, не звільняє заявника від обов`язку, у відповідності до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, обґрунтувати підстави перегляду в касаційному порядку судових рішень у малозначних справах.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року).

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Ураховуючи наведене, оскільки АТ «Ощадбанк» подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20 вересня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 07 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про захист прав споживача банківських послуг відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков Р. А. Лідовець Д. Д. Луспеник