Справа № 392/983/23
Провадження № 2/392/76/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року Маловисківський районний суд Кіровоградської області у складі:

Головуючої: судді Кавун Т.В.,

секретар Стець Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Мала Виска справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

21.06.2023 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з 02.06.2011 року він працював на посаді гірника очисного забою (на бурінні) на Державному підприємстві «Східний гірничо-збагачувальний комбінат». Наказом від 31.10.2022 року він був звільнений із займаної посади у зв`язку із виявленою невідповідністю виконуваній роботі, внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи, що підтверджується записом із трудової книжки серії НОМЕР_1 . В день звільнення відповідач не здійснив виплату йому належних коштів, що є порушенням ч. 1 ст. 116 КЗпП України. Згідно повідомлення № 44217 від жовтня 2022 року не було виплачено заробітну плату за травень-вересень 2022 року в розмірі 63 677, 69 гривень та 50 844, 12 гривень інших нарахувань. Відповідачу було відомо, що він перебував під наглядом лікарів і не міг в тримісячний термін звернутися до суду. Він неодноразово телефонував та письмово звертався до відповідача, але йому обіцяли розрахуватися, як тільки відновиться виробництво.

27.10.2022 року КНП «Поліклінічне об`єднання» Кропивницької міської ради видано довідки про те, що йому за станом здоров`я протипоказано працювати ГРОЗ на бурінні свердловин згідно Наказу МОЗ України №246 від 21.05.2007 року.

З жовтня 2022 року він проходив медичний огляд та лікування з діагнозом: вібраційна хвороба другої стадії від комбінованої дії загальної та локальної вібрацій з церебрально- периферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулонейропатією (L4, L5, S1, С6, С7), вираженими порушеннями біомеханіки хребта, стійким больовим та м`язово- тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозу дрібних суглобів кистей.

12.04.2023 року було складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання.

Як наслідок після призначення йому третьої групи інвалідності було видано індивідуальну програму реабілітації інваліда №278. З об`єктивних причин, які не залежали від його волі, пов`язаних зі станом здоров`я не міг раніше звернутися до суду із позовною заявою про стягнення заробітної плати, оскільки складання позову потребує спеціальних юридичних знань (звернення до адвоката).

Тому, просить суд стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на його користь заборгованість по заробітній платі за травень-вересень 2022 року в розмірі 63 677, 69 гривень та 50 844, 12 гривень інших нарахувань.

22.09.2023 року представником позивача адвокатом Завгородньою В.В. подано заяву про збільшення позовних вимог відповідно до якої вказує на те, що згідно довідки відповідача від 04.05.2023 року за № 17.02/3158 середньоденний заробіток позивача, розрахований згідно Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року та складає 1087, 70 гривень. Отже, середній заробіток за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню на користь позивача складає 140313, 30 гривень з розрахунку: середньоденна заробітна плата (1087, 70 гривень) Х кількість днів, протягом яких відбулась затримка розрахунку при звільненні з урахуванням строків позовної давності, визначених статтею 117 КЗпП України (129 днів листопад 2022 року квітень 2023 року).

Тому, просить поновити строк звернення до суду та стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 140 313, 30 гривень.

Позивач у судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідача ДП «Схід ГЗК» в судове засідання не прибула, подала відзив на позовну заяву відповідно до якого просила позов задовольнити частково, а саме в частині стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 63677, 69 гривень, в іншій частині позовних вимог просила відмовити. На обґрунтування обставин викладених у відзиві посилається на те, що позивач дійсно працював на Новокостянтинівській шахті ДП «Схід ГЗК» гірником очисного забою сьомого розряду дільниці буро вибухових робіт та був звільнений 31.10.2022 року з підприємства у зв`язку з виявленою невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, який перешкоджає продовженню даної роботи згідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України (наказ від 31.01.2023 року за № 282 о/с). Станом на 07.11.2023 року за підприємством відносно ОСОБА_1 рахується заборгованість з виплати заробітної плати в сумі 114521, 81 гривень. У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан, який неодноразово було продовжено. У зв`язку з цим ДП «Схід ГЗК» тривалий час починаючи з 01.03.2022 року перебувало у вимушеному тимчасовому простої. На час введення воєнного стану підприємство мало фінансові труднощі та опинилося у скрутній фінансово-економічній кризі, що зумовило нестабільне державне (бюджетне) фінансування та затримки у взаєморозрахунках підприємствами, установами організаціями, а також із працівниками підприємства. Згідно Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень станом на 23.10.2023 року відкрито більше 760 виконавчих проваджень про стягнення з ДП «Схід ГЗК» заборгованості. Таким чином, підтверджується об`єктивність відсутності фінансової можливості виконувати обов`язок щодо виплати заробітної плати.

Вимога позивача про стягнення інших нарахувань в сумі 50844, 12 гривень не ґрунтується на нормах чинного законодавства і є безпідставною. Згідно до первинної бухгалтерської документації підприємства за ОСОБА_1 рахується заборгованість із виплати заробітної плати в сумі 114521, 81 гривень, що складається: за червень 2022 року в сумі 15931, 17 гривень; за липень 2022 року в сумі 17450, 26 гривень; за серпень 2022 року в сумі 19717, 11 гривень; за вересень 2022 року в сумі 6861, 45 гривень; за жовтень 2022 року в сумі 54561, 82 гривень. Тому, в частині стягнення з підприємства суми 50844, 12 гривень в якості інших витрат, повинно бути відмовлено у задоволенні.

Крім того, представником відповідача ДП «Схід ГЗК» подано заперечення на заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якого просила відмовити у вказаній заяві. На обґрунтування вказаного посилається на те, що представником позивача в порушення норм чинного законодавства взято для розрахунку відомості за довідкою підприємства від 04.05.2023 року № 17-02/31 наданої ОСОБА_1 саме для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, предметом ж розгляду даної справи слугує стягнення заборгованості по заробітній платі, а не соціальних виплат, тому до справи надається довідка про доходи позивача від 27.02.2024 року за № 17-02/31.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступні обставини.

Відповідно до положень ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Новокостянтинівською шахтою ДП «Схід ГЗК» та був звільнений з підприємства на підставі наказу від 31.01.2023 року за № 282 о/с у відповідності до п. 2 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до заяви від 31.03.2023 року ОСОБА_1 звернувся до в.о. керівника ДП «Схід ГЗК» з проханням перерахувати йому грошові кошти у відповідності до його заробітної плати на Новокостянтинівській шахті ДП «Схід ГЗК», а також розрахункові кошти у зв`язку з його звільненням у загальній сумі 114521, 81 гривень та виплатити йому середній заробіток за весь час затримки з 30.10.2022 року по день фактичного розрахунку.

Представником ДП «Схід ГЗК» листом від 07.04.2023 року за № 18/2106 повідомлено ОСОБА_1 , що адміністрацією ДП «Схід ГЗК» вживається максимальний комплекс заходів для відновлення виробничої діяльності і сплати заборгованості наявної за підприємством.

Згідно довідок КПН «Поліклінічне об`єднання Кропивницької міської ради» від 27.10.2022 року за № 266, 27.10.2022 року за № 265 вбачається, що ОСОБА_1 протипоказано працювати ГРОЗ на бурінні свердловини згідно наказу МОЗ України за № 246 від 21.05.2007 року та всіх видах підземних робіт.

Відповідно до повідомлення головного лікаря ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» від 23.03.2023 року за № 08/21-0582 ОСОБА_1 встановлений діагноз: вібраційна хвороба другої стадії від комбінованої дії загальної та локальної вібрацій з церебрально- периферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з полірадикулонейропатією (L4, L5, S1, С6, С7), вираженими порушеннями біомеханіки хребта, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня), остеоартрозу дрібних суглобів кистей. Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфітеза легень першої стадії), група А. Легенева недостатність першого-другого ступеня. Захворювання професійні (21.03.2023).

Відповідно до акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання складеного 12.04.2023 року, встановлено, що хронічне професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло за таких обставин, а саме: робота в умовах впливу комбінованої дії загальної та локальної вібрації, підвищеного рівня пилу, хімічних речовин в повітрі робочої зони, при виконанні функціональних обов`язків з використанням засобів індивідуального захисту та відповідно до технологічного процесу при роботі машин, механізмів, інструментів (НКР-100М, БУ-85) на Смолінській та Новокостянтинівській шахтах ДП «Схід ГЗК».

16.05.2023 року ОСОБА_1 призначено індивідуальну програму реабілітації інваліда за № 278.

Згідно ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належним чином оформлену трудову книжку та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, належних йому від підприємства, установи, організації здійснюється в день звільнення.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком.

У прохальній частині позовної заяви ОСОБА_1 просить суд стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" на його користь заборгованість по заробітній платі за травень-вересень 2022 року в розмірі 63 677, 69 гривень та 50 844, 12 гривень інших нарахувань.

Відповідно до повідомлення № 44217 від 31.10.2022 року встановлено, що ОСОБА_1 не виплачено заробітну плату в сумі 63677, 69 гривень у період за червень 2022 року в сумі 19648,87 гривень; за липень 2022 року в сумі 17450,26 гривень; за серпень 2022 року в сумі 19717,11 гривень; за вересень 2022 року в сумі 6861,45 гривень. Крім того, здійснене нарахування в сумі 65707,18 гривень, утримано 14863,06 гривень, всього до видачі 50 844, 12 гривень.

Тобто, сума заборгованості по заробітній платі, яку позивач просить стягнути з Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат", складається з 63677, 69 гривень та 50844, 12 гривень, що разом становить 114521, 81 гривень.

Згідно довідок ДП «Схід ГЗК» Новокостянтинівська шахта від 07.11.2023 року за № 17-02/2037, від 09.02.2024 року за № 17-02/342 встановлено, що за підприємством рахується заборгованість з виплати заробітної плати ОСОБА_1 в сумі 114521, 81 гривень, яка складається з: заборгованості по заробітній платі за червень 2022 року в сумі 15931, 17 гривень; за липень 2022 року в сумі 17450, 26 гривень; за серпень 2022 року в сумі 19717, 11 гривень; за вересень 2022 року в сумі 6861, 45 гривень; за жовтень 2022 року в сумі 10919, 00 гривень; вихідна допомога в сумі 9929, 19 гривень; компенсація за невикористану відпустку в сумі 33713, 63 гривень.

З наведеного слідує, що кошти, які позивач просить стягнути з відповідача, з урахуванням повідомлення № 44217 від 31.10.2022 року, довідок ДП «Схід ГЗК» Новокостянтинівська шахта від 07.11.2023 року за № 17-02/2037, від 09.02.2024 року за № 17-02/342 і становлять суму заборгованості підприємства по заробітній платі перед ОСОБА_1 в сумі 114521, 81 гривень.

Крім того, представником ДП «Схід ГЗК» у поданому відзиві на позовну заяву зазначено, що дійсно за підприємством рахується заборгованість по виплаті заробітної плати ОСОБА_1 в сумі 114521, 81 гривень, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно довідки ДП «Схід ГЗК» від 04.05.2023 року за № 17.02/31 про заробітну плату (грошове забезпечення, винагороду за цивільно-правовим договором) для розрахунку виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, наданої позивачем в якості доказу про стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вбачається, що Новокостянтинівською шахтою ДП «Схід ГЗК», здійснювалось нарахування заробітної плати ОСОБА_1 у період жовтня 2021 року вересня 2022 року. Дата звільнення 31.10.2022 року.

Представник позивача при визначенні суми стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_1 вказує на те, що згідно вказаної довідки відповідача від 04.05.2023 року за № 17.02/3158 середньоденний заробіток, розрахований згідно Постанови КМУ № 100 від 08.02.1995 року та складає 1087, 70 гривень. Середній заробіток за час затримки розрахунку, який підлягає стягненню на користь позивача складає 140313, 30 гривень з розрахунку: середньоденна заробітна плата (1087, 70 гривень) Х кількість днів, протягом яких відбулась затримка розрахунку при звільненні з урахуванням строків позовної давності, визначених статтею 117 КЗпП України (129 днів листопад 2022 року квітень 2023 року).

Однак, суд не погоджується із вказаним розрахунком, який позивач просить стягнути з відповідача, оскільки він не ґрунтується на нормах законодавства, що передбачає порядок обчислення середньої заробітної плати.

Відповідно до п. 2 «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженим Постановою КМ України від 08.02.1995 року за № 100, для розрахунку вихідної допомоги і середнього заробітку за весь час затримки розрахунку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року за № 100, з наступними змінами.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку встановлено, що середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

За змістом абз. 2 п. 3 Порядку суми нарахованої заробітної плати, крім премій (в тому числі за місяць) та інших заохочувальних виплат за підсумками роботи за певний період, враховуються у тому місяці, за який вони нараховані, та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт.

Відповідно до абз. 1 п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року за № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно довідки про доходи ДП «Схід ГЗК» Новокостянтинівської шахта від 27.02.2024 року за № 17-02/547 встановлено, що ОСОБА_1 працював у Новокостянтинівській шахті ДП «Схід ГЗК» на посаді гірника очисного забою (на бурінні), якому нарахована заробітна плата з ПДФО та ВЗ за серпень 2022 року в сумі - 8423, 60 гривень (фактична кількість відпрацьованих робочих днів 1,00), за вересень 2022 року в сумі 8844, 60 гривень (фактична кількість відпрацьованих робочих днів 20,00), всього 17268, 20 гривень. Середньоденна заробітна плата складає 822, 30 гривень. Середньомісячна заробітна плата складає 16446 гривень.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ДП «Схід ГЗК» Новокостянтинівською шахтою та був звільнений 31.10.2022 року.

При цьому, з позовом до суду ОСОБА_1 звернувся 21.06.2023 року.

Відповідно кількість робочих днів з моменту звільнення позивача - 31.10.2022 року по момент звернення до суду - 21.06.2023 року становить 168 днів, тобто сума середнього заробітку позивача за затримку розрахунку при звільненні становить - 138 146, 40 гривень, а саме: за жовтень 2022 року 1 день; за листопад 2022 року 22 днів; за грудень 2022 року 22 днів; за січень 2023 року 22 днів; за лютий 2023 року 20 днів; за березень 2023 року 23 днів; за квітень 2023 року 20 днів; за травень 2023 року 23 днів; за червень 2023 року 15 днів, з урахуванням розміру середньоденної заробітної плати 822, 30 гривень, розмір середнього заробітку за вказаний період становить 16446 гривень (168 робочих днів х 822, 30 = 138 146, 40 гривень), з урахуванням ч. 6 ст. 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах військового часу», яким зупинена дія ст. 73 КЗпП України щодо визначення святкових і неробочих днів.

Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.

Окрім зазначеного судом відзначається, що згідно з правовим висновком Верховного Суду України у спорі про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (Постанова Верховного Суду України від 03.07.2013 у справі № 6-60цс133), - відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Аналіз зазначених правових норм (ст.ст.116, 117 КЗпП України) дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. При невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Невиплата працівникові при звільненні всіх належних йому сум є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

При цьому, судом відзначається, що відшкодування, яке сплачується за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до ст. 117 КЗпП України не відповідає ознакам заробітної плати, оскільки виплачується не за виконану роботу, а за затримку розрахунків при звільненні, тому відшкодування, передбачене ст. 117 КЗпП України, хоча і розраховується, виходячи з середнього заробітку працівника, однак не є заробітною платою.

Метою законодавчого регулювання умов відшкодування працівнику за час затримки усіх виплат при звільненні є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнав внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

26 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду ухвалила постанову у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), в якій відступила від висновку Верховного Суду України, сформульованого у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням №6-113цс16. Велика Палата Верховного Суду прийшла до висновку, що встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Тому Верховний Суд зазначив, що ці критерії можуть визначатися судом під час розгляду конкретної справи з урахуванням установлених у ній обставин.

На думку Верховного Суду, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Таку точку зору у своїй постанові Велика Палата Верховного Суду аргументувала тим, що з однієї сторони працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. З іншої сторони, якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Верховний Суд вважає, що метою, яка закладена законодавцем у зміст процедури відшкодування, передбаченої ст. 117 КЗпП, є компенсація працівникові майнових витрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Саме виходячи із природи такого відшкодування, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.

Велика Палата Верховного Суду також погодилась з тим, що суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і що таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми.

Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27 квітня 2016 року у справі за провадженням № 6-113цс16 щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а тому суд, беручи до уваги правові позиції Великої Палати, викладені в постанові від 26 червня 2019 року, дійшов наступного висновку.

Враховуючи те, що позивач ОСОБА_1 отримав ІІІ групу інвалідності, причиною якої стало професійне захворювання, згідно довідок КПН «Поліклінічне об`єднання Кропивницької міської ради» останньому протипоказано працювати ГРОЗ на бурінні свердловини та всіх видах підземних робіт, крім того, відповідачем як роботодавцем з позивачем не було проведено у день звільнення розрахунок у повному обсязі, при цьому, взявши до уваги, що сума невиплаченої заробітної плати складає 114 521, 81 гривень, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам справи, визначити розмір відповідальності відповідача за прострочення належних при звільненні позивача виплат в сумі 138 146, 40 гривень у розрахунку здійсненого судом у відповідності до «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженим Постановою КМ України від 08.02.1995 року за № 100.

Посилання представника відповідача на те, що на території України введено воєнний стан, у зв`язку з чим, ДП «Схід ГЗК» тривалий час перебувало у вимушеному простої, має фінансові труднощі, а рахунки підприємства арештовані, що призвело до обмеженого доступу їх використання, не є правовою підставою для відмови в задоволенні позову.

Частиною третьою статті 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачено, що роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або інших обставин непереборної сили. Звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Отже, законодавець пов`язує звільнення від відповідальності роботодавця за умови доведення останнім, що таке порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або інших обставин непереборної сили.

Відтак, відповідач, як роботодавець не довів суду, зокрема не надав належних доказів, що саме ці обставини стали перешкодою для своєчасного розрахунку з позивачем ОСОБА_1 ..

За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір в сумі 1073,60 гривень та судовий збір на користь держави.

Керуючись статтями 141, 258-259, 263-265 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із Державного підприємства «Східний гірничо - збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 , заборгованість по заробітній платі в розмірі 114 521, 81 гривень.

Стягнути із Державного підприємства «Східний гірничо - збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі - 138 146, 40 гривень.

Стягнути із Державного підприємства «Східний гірничо - збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073, 60 гривень.

Стягнути із Державного підприємства «Східний гірничо - збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в розмірі 1073, 60 гривень.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Державне підприємство «Східний гірничо - збагачувальний комбінат», , місцезнаходження: вул. Горького, 2, м. Жовті Води, Дніпропетровської області, 52210.

Суддя Т.В. Кавун