Справа: 484/1354/24
Провадження: 2/484/717/24
У Х В А Л А

про самовідвід судді

18 березня 2024 року м. Первомайськ

Суддя Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області Маржина Т.В., ознайомившись з матеріалами цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Первомайська в особі Первомайської міської ради Миколаївської області про визнання договору оренди землі поновленим, -

ВСТАНОВИВ:

11.03.2024 року до суду надійшов позов ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Первомайська в особі Первомайської міської ради Миколаївської області про визнання договору оренди землі поновленим, який зареєстровано як цивільну справу за № 484/1354/24 провадження № 2/484/717/24 та на підставі здійснення автоматизованого розподілу передано для розгляду судді Маржиній Т.В.

Вирішуючи питання щодо можливості прийняття справи до свого провадження, ознайомившись з позовною заявою, додатками до неї та матеріалами справи, вважаю, що наявні підстави для самовідводу судді.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

З матеріалів наданої цивільної справи вбачається, що позивачка та суддя є сусідами, вони знайомі між собою і перебувають у добросусідських відносинах.

Вважаю, що зазначені вище обставини можуть викликати сумнів у неупередженості судді при розгляді справи, тобто наявні визначені п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України підстави для самовідводу судді.

Так, головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Загальна декларація з прав людини (ст.10) та Міжнародний пакт про громадянські і політичні права (ч.1 ст.14) гарантує право кожної особи на розгляд її справи компетентним незалежним та неупередженим судом у встановленому законом порядку. Незалежне суддівство є відповідальним за належну реалізацію цього права. Незалежність суддів передбачає, що судді повинні приймати безсторонні рішення згідно з власною оцінкою фактів і знанням права, без будь-якого втручання, прямого або непрямого, з будь-якого боку і з будь-яких причин.

Об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття (Розділ Другий показник. Об`єктивність. Бангалорські принципи поведінки суддів).

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення Європейського суду з прав людини «Ветштайн проти Швейцарії»).

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (надалі також - ЄСПЛ) наявність безсторонності має визначатись для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість у справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення ЄСПЛ у справі «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria); рішення «Веттштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), заява №33958/96, п.42, ЄСПЛ 2000-XII).

При об`єктивному підході до встановлення наявності упередженості суду (суддів) повинно бути визначено окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Коли це стосується органу, який засідає як суд присяжних, то визначається, окремо від персональної поведінки його членів, чи існують явні факти, що ставлять під сумнів неупередженість органу в цілому. Так само й у вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумнівів у неупередженості конкретного судді (п.п.45-50 рішення ЄСПЛ у справі «Морель проти Франції»; п.23 рішення ЄСПЛ у справі «Пескадор Валеро проти Іспанії») або органу, що засідає у вигляді суду присяжних (п.40 рішення ЄСПЛ у справі «Лука проти Румунії»), позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву в неупередженості суду (п.44 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»; п.30 рішення ЄСПЛ у справі «Пабла Кю проти Фінляндії»; п.96 рішення ЄСПЛ у справі «Мікалефф проти Мальти»).

У кожній окремій справі потрібно визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. the United Kingdom).

Європейський суд з прав людини розрізняє, чи в конкретній справі існує яке-небудь переконання або особиста зацікавленість судді та вимоги, чи суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в цьому (рішення ЄСПЛ у справі «П`єрсак проти Бельгії»).

Крім того, відповідно до принципу, який є стабільним та викладеним в рішенні ЄСПЛ по справі «Ле Конт, Ван Левен і Де Мейер проти Бельгії», суд має бути неупередженим і безстороннім.

Особиста безсторонність судді презюмується, поки не надано доказів протилежного, про що зазначено у п.43 рішення ЄСПЛ по справі «Веттштайн проти Швейцарії» та у п.50 рішення ЄСПЛ по справі «Білуха проти України».

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2009 року у справі «Білуха проти України», зокрема, зазначено, що «Стосовно об`єктивного критерію слід визначити, окремо від поведінки голови В.Л.Г, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною».

В даному випадку існують обставини, які свідчать про наявність підстав для відводу головуючого судді, що можуть викликати достатній сумнів в його неупередженості чи об`єктивності.

Відповідно до ч.1 ст. 39 ЦПК України з підстав, зазначених у статті 36 ЦПК України суддя зобов`язаний заявити самовідвід.

Згідно до ч.1,2,8,9 ст. 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішене як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. Питання про самовідвід судді вирішується в нарадчій кімнаті ухвалою суду, що розглядає справу.

За наведених обставин слід задовільнити самовідвід судді Маржиної Т.В. в наданій справі.

Керуючись ст.ст. 36, 39-41, 259, 260 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Заяву про самовідвід головуючого у справі судді Маржиної Т.В. задовольнити.

Справу передати до канцелярії Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області для повторного автоматизованого розподілу.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвалу можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення суду.

СУДДЯ: