Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Гуденко О.А., при секретарі - Красноноженко Л.О., без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Центрального району Миколаївської міської ради, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визначення місця проживання дитини з батьком ,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2023 року позивач звернувся до суду за позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визначити місце проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком.

Вимоги позивача обгрунтовані тим, що від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина - донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Причиною розпаду їх сім`ї є те, що вони з відповідачкою не знаходять спільної мови з більшості питань стосовно сімейного життя, у відношеннях один до одного, втратили один до одного почуття кохання. На підставі цього у сторін дуже часто виникали сварки, які доходили до скандалів, і вони зрозуміли, що жити в подальшому разом вони не можуть. Тому на час звернення до суду разом не проживають як сім`я, не ведуть спільного господарства, справа про розірвання шлюбу перебуває на розгляді в суді.

Після припинення проживання разом, неповнолітня донька ОСОБА_4 залишилася проживати разом з позивачем, який повністю її утримує та піклується про неї, виховує та дуже любить.

До літа 2023 року між позивачем та відповідачкою все було добре. Позивач повністю утримував свою сім`ю, офіційно працевлаштований. Донька навчається в 7 класі школі №34 міста Миколаєва. Весь час вихованням доньки займався позивач, оскільки відповідачка працює у зміни, тому часу на виховання дитини не мала. Крім того, відповідачка створила нову сім`ю та проживає окремо від нього та доньки.

Майже на рік відповідачка взагалі забула, що в неї є дитина, покинувши усі проблеми та виховання доньки на позивача, який дуже любить дитину і вона є сенсом його життя.

Враховуючи те, що відповідачка неправильно ставилась до процесу виховання доньки, не проявляла інтересу до її життя, навчання, не турбувалася про її здоров`я доньки, жила своїм життям не звертаючи увагу на доньку, саме тому вона і залишила її в червня 2023 року у позивача, фактично самоусунувшись від її виховання та визначивши місце проживання дитини з позивачем.

Позивач бажає, щоб донька проживала разом з ним, оскільки саме він в змозі виховувати її, забезпечувати усім необхідним, надати належну увагу та піклування, займатися її освітою, піклуватися про стан здоров`я своєї доньки .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2023 року було визначено головуючого по справі суддю Гуденко О.А.

Ухвалою суду від 03.01.2024 справу прийнято до провадження та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження та призначити проведення підготовчого судового засідання. Одночасно витребувано у Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради в строк до 05.03.2024 року скласти висновок щодо доцільності/недоцільності визначення місця проживання неповнолітньої доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача та позивач надали заяву про проведення судового засідання за їх відсутність, просила про задволення позову.

Відповідачка надала суду заяву про розгляд справи за її відсутність, вимоги позову визнає в повному обсязі .

Представнки третьої особи надала суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника , підтримують ивсновок органу опіки та піклування від 27.02.2024 року.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, за наступних підстав.

У відповідності до ч.2 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини..

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна..

При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Як встановлено в судовому засіданні, 04 червня 1994 року сторони зареєстрували шлюб, актовий запис №382, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Відділом ЗАГС Ленінського району м. Миколаєва, серії НОМЕР_1 від 04.06.1994 року.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 08.12.2010 року, актовий запис №3919, виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції.

В судовому засіданні встановлено, що після припинення спільного проживання сторін з літа 2023 року дитина залишилась проживати з батьком та перебуває на його утриманні.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

З матеріалів справи не вбачається між батьками конфлікту щодо існуючих прав та обов`язків по відношенню до дитини та їх реалізації.

За змістом статті 31 ЦК України малолітньою особою є дитина віком до чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Відповідно до статті 8 Закону "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» ві ід 11 липня 2017 року (заява No 2091/13), ЄСПЛ наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сього-дні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження ї зв`язків із сімей, крім випадків, коли сім?я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення ї розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не е неблагонадійним.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява N° 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв?язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини е похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які 6 наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв?язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов?язком батьків діяти в її інтересах.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини; якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати дитини не надала доказів, що визначення місця проживання доньки разом з батьком буде суперечити її інтересам. В той же час мати не заперечувала проти визначення місця проживання доньки з батьком, зазначала що на даний час це буде відповідати інтересам дитини, оскільки мати збирається проживати за межами території України, а донька цього категорично не бажає. У доньки більш міцний зв`язок з батьком.

Згідно з висновком органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради від 27 лютого 2024 року, рекомендовано визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 проведено обстеження його місця проживання за адресою АДРЕСА_1 , для дитини створені всі необхідіні умови проживання..В розмові з дитиною встановлено, що вона бажає проживати з батьком, не сприймає нову сім`ю матері і не хоче покидати домівку.

Таким чином, враховуючи, що в судовому засіданні встановлено, що на даний час визначення місця проживання дитини разом з батьком не суперечитиме інтересам дитини, враховуючи ставлення обох батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність доньки до батька, вік дитини, а також те, що в даному випадку відповідач не заперечувала щодо визначення місця проживання доньки з батьком, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог та визначення місця проживання доньки на на даний час разом з батьком.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 77-83, 89, 95, 200, 206, 259, 263, 265 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.А. Гуденко