КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2024 року м. Київ

Унікальний номер справи № 757/52342/21-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/3888/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Дячук І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 вересня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Матвійчук Г.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича про поділ майна подружжя, виключення майна з опису, визнання недійсними електронних торгів, протоколу та акту проведення електронних торгів, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом та 09 квітня 2023 року подала заяву про збільшення позовних вимог, просила: в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на чотирикімнатної квартири площею 80,20 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; виключити з опису майно, яке належить ОСОБА_1 , а саме: чотирикімнатної квартири площею 80,20 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ; визнати недійсними електронні торги від 08 жовтня 2021 року, організовані ДП «Сетам» з реалізації чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2 , лот № 493795; визнати недійсним протокол та акт проведення електронних торгів, організованих ДП «Сетам» з реалізації чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2 , лот № 493795 (т. 1 а.с. 7-10, 186-192, 201-207).

На обґрунтування позову зазначала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в офіційному зареєстрованому шлюбі, що зареєстрований 22 серпня 1987 року Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Луцьк. Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було припинено 20 серпня 2019 року відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 20 серпня 2019 року.

Вказувала, що 16 листопада 2006 року подружжям було придбано нерухоме майно, а саме: чотирикімнатну квартиру, площею 80,20 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , яка була зареєстрована на ОСОБА_2 , та є спільною сумісною власністю подружжя.

Однак, позивачу стало відомо про те, що на квартиру, яка належить позивачу на праві спільної сумісної власності подружжя, накладено арешт та відбувається відчуження цієї квартири на сайті https://setam.net.ua/auction/492386 . Вважала, що проведення торгів відносно майна, яка є спільною сумісною власністю подружжя, без прийняття рішення про стягнення такого майна з подружжя, є незаконним та порушує права позивача на належне їй майно, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом (а.с. 7-10).

09 грудня 2021 року до суду надійшов відзив від представника ДП «Сетам» - Якимчук Н.М., в якому остання просила відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилалась на те, що належним відповідачем щодо вимоги про поділ майна подружжя є ОСОБА_2 , а щодо вимоги про виключення з опису майна - приватний виконавець Корольов М.А. Вважала, що ДП «Сетам» не повинне відповідати за вказаними позовними вимогами і навіть у разі задоволенні позову не зможе його виконати, оскільки ДП «Сетам» не входить до складу подружжя і не проводило опису арештованого майна. Разом із цим, у зв`язку з тим, що ДП «Сетам», як організатором електронних торгів, 08 жовтня 2021 року було проведено електронні торги з реалізації чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2 , відповідач вважала за доцільне надати пояснення щодо підстав позову, зазначених позивачем, оскільки рішення суду може вплинути на права та обов`язки ДП «Сетам».

Зазначала, що у приватного виконавця Корольова М.А. на виконанні перебуває виконавчий лист № 0308/5344/2012, виданий 07 червня 2012 року про стягнення із ОСОБА_2 коштів на користь ПАТ «Укресімбанк». Шлюб між позивачем та ОСОБА_4 було припинено 20 серпня 2019 року. При цьому, з позовом про поділ майна подружжя ОСОБА_1 звернулась лише 27 вересня 2021 року, тобто після того, як дізналась про передачу квартири на реалізацію в межах виконавчого провадження. Вважала, що вказане свідчить про можливе уникнення колишнього подружжя від виконання ОСОБА_2 рішення суду про стягнення боргу.

Вказувала, що з позовної заяви не вбачається, що позивач заявляла вимоги щодо своїх прав на вказану квартиру та що позивач повідомляла приватного виконавця про те, що квартира є спільним майном подружжя, та не вимагала виключення з-під арешту відповідної частки нерухомого майна, отже, вказану квартиру не можна вважати спільним майном подружжя та ініціювати виділ його певних часток, оскільки станом на день подання позову і відкриття провадження у справі квартира вже є реалізованою в межах виконавчого провадження № НОМЕР_3 (т. 1 а.с. 72-75).

22 грудня 2022 року від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М. А. надійшов відзив, у якому останній просив відмовити у задоволенні позову.

В обґрунтування зазначав, що 14 травня 2021 року на виконання до приватного виконавця надійшов виконавчий лист № 0308/5344/20212, виданий Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрексімбанк» заборгованість за кредитним договором № 86708СІ3 від 25 червня 2008 року в сумі 5 724 944,77 грн., що еквівалентом за курсом НБУ 657 374,32 швейцарських франків, та судових витрат.

Того ж дня, 14 травня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим М. А. з метою забезпечення реального виконання рішення та у відповідності до ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про арешт майна боржника в межах суми боргу з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження в розмірі 723 111, 75 швейцарських франків та 2 695, 25 грн. Копії постанов направлено сторонам виконавчого провадження. Відповідні записи про обтяження внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна за № 28864563 від 14 травня 2021 року та до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 42028387 від 19 травня 2021 року.

Вказував, що 14 травня 2021 року винесена постанова про арешт майна боржника - квартири АДРЕСА_2 . Також, 14 травня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим М. А. на адресу боржника направлена вимога приватного виконавця, відповідно до якої 26 травня 2021 року о 10-00 год. за адресою: АДРЕСА_1 , приватним виконавцем будуть проводитись виконавчі дії щодо опису та арешту майна боржника, а саме: квартири АДРЕСА_3 .

26 травня 2021 року приватним виконавцем Корольовим М.А. складено постанову про опис та арешт майна боржника, а саме квартири АДРЕСА_3 .

26 липня 2021 року приватним виконавцем Корольовим М.А. на адресу ДП «Сетам» направлено заяву на реалізацію описаного та арештованого майна боржника, а саме квартири АДРЕСА_3 .

Зазначав, що 12 листопада 2021 року ним було сформовано Акт про реалізацію предмета іпотеки, а саме: квартири АДРЕСА_3 , копію якого надіслано стягувачу, боржнику, ДП «Сетам» та переможцю електронних торгів ОСОБА_5 . Того ж дня, приватним виконавцем була винесена постанова про зняття арешту з майна - квартири АДРЕСА_3 . Всі наявні обтяження вказаного майна вилучені з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім того, 25 листопада 2021 року приватним нотаріусом КМНО Бендою С.М. здійснено процедуру реєстрації спірної квартири за переможцем електронних торгів за ОСОБА_5 на підставі свідоцтва № 223 від 25 листопада 2021 року, виданого приватним нотаріусом КМНО Бенда С.М.

Враховуючи викладене, вважає, що вимога про виключення з опису вказаного майна є нікчемною, оскільки вказане майно уже було реалізовано у виконавчому провадженні (т. 1 а.с. 91-103).

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 11 квітня 2023 року закрито підготовче засідання, справу призначено до розгляду (т. 1 а.с. 193-194).

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ДП «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. про поділ майна подружжя та зняття арешту з майна - задоволено. Визнано в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на чотирикімнатної квартири площею 80,20 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Виключено з опису у виконавчому провадженні № ВП НОМЕР_3 майно, яке належить ОСОБА_1 , а саме: чотирикімнатної квартири площею 80,20 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано недійсними електронні торги, організовані ДП «Сетам» з реалізації чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2 , лот № 493795. Визнано недійсним протокол та акт проведення електронних торгів організованих ДП «Сетам» з реалізації чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2 , лот № 493795. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 747, 48 грн. Стягнуто із ДП «Сетам» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 747, 48грн. Стягнуто із приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 747, 48 грн (т. 1 а.с. 246-253).

Не погодившись з рішенням районного суду, 06 грудня 2023 року представник АТ «Державний експортно-імпортний банк України» - адвокат Мірчук В.В. направив до суду апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду в повному обсязі та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, стягнути судові витрати з позивача (т. 2 а.с. 67-78).

На обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що оскаржуване рішення безпосередньо впливає на права та обов`язки апелянта, судом протиправно не було залучено банк до участі у справі в якості третьої особи.

Вказував, 25 червня 2008 року між АТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № 8670813. З метою забезпечення виконання зобов?язань за кредитним договором було укладено Іпотечний договір № 86708Z15, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Коваленко Н.Є., відповідно до якого в іпотеку передано чотирикімнатну квартиру площею 80,20 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Позивачка дала згоду на передачу в іпотеку вищезазначеної квартири та укладення іпотечного договору, про що свідчить її заява від 24 червня 2008 року, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Базалицькою О.Р. Отже, визнання права власності на предмет іпотеки безпосередньо впливає на права та обов`язки АТ «Укрексімбанк» як іпотеко держателя.

Зазначав, що інші позовні вимоги стосуються виконавчого провадження № НОМЕР_3, в якому АТ «Укрексімбанк» є стягувачем. А тому, виключення з опису спірної квартири, визнання недійсним електронних торгів, протоколу та акту проведення електронних торгів безпосередньо впливає на права та інтереси АТ «Укрексімбанк» як стягувача у виконавчому провадженні.

Вважав, що правовим наслідком незалучення до участі у справі третіх осіб є порушення конституційного права на судовий захист, оскільки особи, не беруть участі у справі, вирішення якої може безпосередньо вплинути на їх права, свободи, інтереси або обов`язки та не реалізують комплексу своїх процесуальних прав. На порушення приписів процесуального закону та принципів цивільного судочинства, судом першої інстанції не залучено до участі у справі в якості третьої особи АТ «Укрексімбанк», незважаючи на те, що позовні вимоги стосуються виконавчого провадження, стягувачем в якому є АТ «Укрексімбанк», а тому, результат розгляду даної справи безпосередньо вплине на його права та інтереси як учасника виконавчого провадження, а також як іпотекодержателя.

Вказував, що у даній справі на момент звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про поділ майна подружжя, на виконані у приватного виконавця Корольова М.А. знаходилось виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Укрексімбанк» заборгованості за кредитним договором в сумі 657 374,32 швейцарських франків і на спірне майно приватним виконавцем накладено арешт та виставлено на електронні торги. Зазначав, що ОСОБА_1 надала згоду на укладення її чоловіком кредитного договору та передачу спірної квартири в іпотеку АТ «Укрексімбанк». На переконання АТ «Укрексімбанк», поділ спільного майна подружжя не може використовуватися учасниками цивільного обороту для уникнення сплати боргу боржником або виконання судового рішення про стягнення боргу. Подання позовної заяви про поділ майна подружжя за два тижні до проведення торгів з продажу спірної квартир свідчить про зловживання правом та намір не допустити реалізації на електронних торгах спірної квартири. Такі дії спрямовані на перешкоджання АТ «Укрексімбанк», як кредитору, стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором, що відповідно до практики Верховного суду є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Крім цього, позивачем не ставиться вимога про поділ іншого майна подружжя, набутого під час шлюбу.

Також вказував, що спірна квартира є предметом іпотеки відповідно до іпотечного договору № 86708Z15, укладеного між АТ «Укрексімбанк» та ОСОБА_2 для забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором. Звертав увагу, що ОСОБА_1 як дружина ОСОБА_2 надала згоду останньому на передачу в іпотеку спірної квартири та на укладення кредитного договору з банком. Спірна квартира була реалізована у виконавчому провадженні з приводу виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, в забезпечення якого ця квартира і була передана в іпотеку. Тому, вважає, що в даному випадку реалізація спірної квартири в межах виконавчого провадження жодним чином не порушує прав позивача, оскільки позивачем було надано згоду на передачу цієї квартири, в т.ч. належної позивачу частки в праві спільної сумісної власності подружжя, в іпотеку АТ «Укрексімбанк». Оскільки ОСОБА_1 не брала участі у електронних торгах, а тому не має права на оскарження його результатів у суді. Таким чином, суд першої інстанції дійшов передчасного та необґрунтованого висновку про порушення прав ОСОБА_1 .

Крім того, заявою про збільшення позовних вимог позивач одночасно змінив підстави та предмет спору. Проте, одночасна зміна підстав та предмета позову не допускається. Таким чином, суд першої інстанції повинен був повернути позивачу заяву про збільшення позовних вимог як таку, що не відповідає вимогам ЦПК України. Однак, суд цього не зробив, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Вважав, що ОСОБА_1 , заявивши вимоги про визнання недійсними електронних торгів із реалізації арештованої квартири та визнання недійсним протоколу та акта про проведені електронні торги, обрала неналежний спосіб захисту порушених на її думку прав. Тому суд повинен був в цій частині відмовити у задоволенні позову, в т.ч., з підстав обрання неналежного та неефективного способу захисту своїх прав (т. 2 а.с. 67-88).

15 лютого 2024 року по пошті представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Щербатюк Н.В. подала відзив з проханням апеляційну скаргу Банку залишити без задоволення, а оскаржуване рішення районного суду без змін. На обґрунтування відзиву зазначала, що обраний позивачкою спосіб захисту порушених прав узгоджується з вимогами законодавства, а відповідачами не спростовано режиму спільної сумісної власності подружжя на спірну квартиру. Вказувала, що відповідно до правового висновку у постанові Верховного Суду від 07 листопада 2022 року у справі № 725/7187/19 (провадження № 61-11615сво20), норма частини 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» розрахована на ті випадки, за яких вимогу про визнання права власності та про зняття арешту заявляє особа, яка є одноосібним власником або співвласником подільної речі. Зазначала, що здійснення продажу з електронних торгів частини майна позивачки без вирішення питання щодо визначення частки не відповідає вимогам закону і тягне за собою недійсність торгів з посиланням на відповідний правовий висновок Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 462/518/18 (т. 2 а.с. 138-152).

16 лютого 2024 року до суду надійшла заява від приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А. в якій заявник просив апеляційну скаргу Банку задовольнити, скасувати оскаржуване рішення районного суду і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. На обґрунтування заяви зазначив, що торги відбулись із дотриманням чинного законодавства, а подання позовної заяви про поділ майна подружжя за два тижні до проведення торгів свідчить про зловживання правом. Крім того, позивачка не заявляла про поділ іншого майна набутого під час шлюбу. Вимоги про визнання недійсними протоколу та акту торгів є неналежним та неефективним способом захисту. суд першої інстанції порушив норми процесуального права прийнявши заяву про збільшення позову. Звертав увагу, що переможець торгів і власник спірної квартири ОСОБА_5 не був залучений до участі у справі як відповідач, тому районний суд мав відмовити в позові про визнання торгів недійсними з підстав неналежного складу відповідачів (т. 2 а.с. 122-137).

У судовому засіданні представник АТ «Державний експортно-імпортний банк України» - адвокат Мірчук В.В., приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Корольов М.А. підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити. Представник позивачка ОСОБА_1 - адвокат Щербатюк Н.В. заперечувала проти скарги і просила її відхилити.

Інші особи, які беруть участь у справі, до суду не прибули, про час та місце розгляду справи апеляційним судом були сповіщені належним чином, про що у справі є докази. Позивачка ОСОБА_1 була сповіщена повідомленням її представника - адвоката Щербатюк Н.В., факт належного сповіщення позивачки її представник підтвердила в суді про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання. Відповідач ОСОБА_2 про розгляд справи апеляційним судом 14 березня 2024 року був сповіщений повідомленням 31 січня 2024 року на зазначену ним адресу електронної пошти із забезпеченням технічної фіксації такого повідомлення та врученням поштового повідомлення 13 лютого 2024 року про що є відмітка працівників пошти про вручення адресату судової повістки-повідомлення, заяви про зміну адреси місця проживання (перебування) від вказаної особи до суду не надходили. Відповідач ДП «Сетам» був сповіщений повідомленням на зазначену ним поштову адресу 09 лютого 2024 року та адресу електронної пошти (т. 2 а.с. 109-121, 165, 173).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні, явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Попри те, що конституційне право на суд є правом, його реалізація покладає на учасників справи певні обов`язки. Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Як зазначено у рішенні цього суду у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22).

Поряд з цим, національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі, що зареєстрований 22 серпня 1987 року Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Луцьк (т. 1 а.с. 18).

16 листопада 2006 року ОСОБА_2 було придбано нерухоме майно - чотирикімнатну квартиру площею 80,20 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 16.11.2006 року (т. 1 а.с. 21-22).

У вказаному договорі купівлі-продажу квартири від 16.11.2006 року ОСОБА_1 дала згоду на купівлю вказаної квартири (п. 9 договору купівлі-продажу квартири від 16.11.2006 року).

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний 20 серпня 2019 року відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 20.08.2019 року (т. 1 а.с. 15).

29 квітня 2021 року приватному виконавцю виконавчого округу м. Києва Корольову М. А. надійшла заява про примусове виконання виконавчого листа №0308/5344/2012, виданого 07.06.2012 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області про стягнення із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрексімбанк» заборгованості за кредитним договором №86708С13 від 25.06.2008 року в розмірі 5 724 944, 77 грн., що є еквівалентом за курсом НБУ 657 374, 32 швейцарських франків; судові витрати у розмірі 1 477, 50 грн. (т. 1 а.с. 104-105).

14 травня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим М. А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа №0308/5344/2012, виданого 07.06.2012 року Луцьким міськрайонним судом Волинської області (т. 1 а.с. 109-110).

26 травня 2021 року у рамках виконавчого провадження ВП НОМЕР_3 приватним виконавцем винесено постанову про опис та арешт майна боржника, а сама квартири за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 116-118).

16 червня 2021 року у рамках виконавчого провадження ВП НОМЕР_3 приватним виконавцем винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні (т. 1 а.с. 120-121).

Відповідно до висновку про вартість майна вартість нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 , ринкова вартість об`єкту оцінки, станом на 30.06.2021 року - 2 243 107, 00 грн. (т. 1 а.с. 123).

26 липня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим М. А. направлено до ДП «Сетам» заявку на реалізацію арештованого майна (т. 1 а.с. 126-127).

Відповідно до протоколу №551602 проведення електронних торгів 27 серпня 2021 року торги щодо майна - квартири АДРЕСА_2 , не відбулись на підставі відсутності допущених учасників торгів (т. 1 а.с. 128).

Відповідно до протоколу №556158 проведення електронних торгів 08 жовтня 2021 року відбулись торги щодо майна - квартири АДРЕСА_2 , переможцем яких став - ОСОБА_5 (т. 1 а.с. 129-131).

12 листопада 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Корольовим М. А. складено акт проведення електронних торгів, організованих Державним підприємством «Сетам» з реалізації чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2 , лот №493795 (т. 1 а.с. 137-139).

12 листопада 2021 року постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Корольова М. А. у ВП НОМЕР_3 знято арешт з майна, а саме: квартири АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 141-145).

Щодо поділу майна подружжя.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що нерухоме майно - чотирикімнатна квартира площею 80,20 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 ,була придбана 16 листопада 2006 року ОСОБА_2 у період зареєстрованого шлюбу із ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 21-22).

25 червня 2008 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки № 86708Z15, за яким ОСОБА_2 передав Банку в іпотеку вказану квартиру на забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором від 25 червня 2008 року № 86708С13 на суму 570 000 швейцарських франків строком погашення до 24 червня 2015 року (т. 2 а.с. 79-81).

24 червня 2008 року позивачка ОСОБА_1 , керуючись ст. 65 СК України. надала згоду своєму чоловікові ОСОБА_2 на укладення ним кредитного договору із ВАТ «Укрексімбанк» і надання в іпотеку (укладення і підписання договору іпотеки по ціні та на умовах на його розсуд і їй відомих) належної подружжю на праві спільної сумісної власності, з умовами договору іпотеки та кредитного договору ознайомлена, заперечень не має. Крім того, за змістом вказаної заяви ОСОБА_1 заявила, що малолітні чи неповнолітні діти чи непрацездатні особи права власності на дану квартиру. а також право користування нею не мають. Вказана заява ОСОБА_1 посвідчена приватним нотаріусом Луцького МНО Волинської області Базалицькою О.Р. (т. 2 а.с. 82).

Назва ВАТ «Укрексімбанк» є скороченою назвою Банку, повна назва - ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України».

Доводи апелянта про реалізацію з електронних торгів спірної квартири на виконання набравшого законної сили судового рішення підтверджується матеріалами справи та загальнодоступними відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень.

Так, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 квітня 2012 року у справі № 0308/5344/2012, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 18 травня 2012 року, позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (далі-ПАТ «Укрексімбанк») до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ПАТ «Укрексімбанк» заборгованість за кредитним договором № 86708С13 від 25.06.2008 року в сумі 5 724 944,77 грн., що еквівалентно згідно курсу НБУ 657 374,32 швейцарських франків.

Стягнуто з ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором № 86708С13 від 25.06.2008 року в користь ПАТ «Укрексімбанк» в сумі 5 724 944,77 грн., що еквівалентно згідно курсу НБУ 657 374,32 швейцарських франків, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою - АДРЕСА_4 , шляхом продажу на прилюдних торгах за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності на дату проведення прилюдних торгів. Стягнуто з відповідачів в користь ПАТ «Укрексімбанк» з кожного по 1 477,50 грн. судового збору.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції не звернув увагу на доводи позивачки ОСОБА_1 , яка позовну заяву про поділ майна подружжя обґрунтовувала посиланням на виконавче провадження в рамках якого накладено арешт на квартиру та відбувається примусове стягнення шляхом проведення електронних торгів за набравшим законної сили рішенням суду кредитної заборгованості на користь кредитора та іпотекодержателя вищевказаної квартири - АТ «Державний експортно-імпортний банк України», не залучив останнього до участі у справі, як особу на права і обов`язки якої впливає оскаржуване рішення суду.

З цих підстав, та з огляду на положення ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції визнав обґрунтованими доводи апелянта про неможливість надання до районного суду копій нотаріально посвідчених договору іпотеки та заяви-згоди ОСОБА_1 на передачу спірної квартири в іпотеку Банку на забезпечення виконання кредитних зобов`язань, та взяв їх до уваги на стадії апеляційного розгляду справи.

В суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Щербатюк Н.В. не заперечувала надання ОСОБА_1 вищевказаної нотаріально посвідченої згоди від 24 червня 2008 року, проте зазначила, що позивачка не надавала згоду на продаж з торгів належної їй частки квартири (т. 2 а.с. 82, 173).

Встановивши, що спірну квартиру придбану ОСОБА_1 і ОСОБА_2 у шлюбі за письмовою нотаріально посвідченою згодою ОСОБА_1 , як дружина, надала згоду чоловіку ОСОБА_2 на передачу цієї квартири Банку в іпотеку на забезпечення виконання кредитних зобов`язань, та за набравшим законної сили вищевказаним рішенням суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь Банку 5 724 944,77 грн., що є еквівалентом 657 374, 32 швейцарських франків заборгованості, відкриті виконавчі провадженняі на час розгляду справи районним судом та ухвалення оскаржуваного рішення ОСОБА_5 набуто з прилюдних торгів від 08 жовтня 2021 року і 25 листопада 2021 року зареєстровано в Державному реєстрі право власності на вказану квартиру, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину вищевказаної квартири в порядку поділу майна подружжя.

Щодо виключення майна з опису виконавчого провадження, визнання прилюдних торгів недійсними, визнання недійсними протоколу та акту проведення електронних торгів організованих ДП «Сетам».

Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно із частиною другою статті 16, частиною першою статті 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою, третьою, п`ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв`язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Процедура реалізації майна на прилюдних торгах полягає у забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернено стягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів за плату. Така процедура полягає в укладенні та виконанні договору купівлі-продажу. На підтвердження його укладення складається відповідний протокол, а на підтвердження виконання з боку продавця - акт про проведені прилюдні торги (близький за змістом підхід застосував Верховний Суд України у висновку, викладеному у постановах від 24 жовтня 2012 року у справі № 6-116цс12 та від 13 лютого 2013 року у справі № 6-174цс12 і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19)).

Вказане підтверджують приписи частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України.

Так, у статті 650 ЦК України закріплено такий спосіб реалізації майна, як укладення договорів на біржах, аукціонах (торгах), конкурсах, та відсилає до інших нормативних актів, які мають встановлювати особливості укладення цих договорів. До цього зводиться і зміст припису частини четвертої статті 656 ЦК України, згідно з яким до таких договорів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

За змістом частини другої статті 638 та частини першої статті 640 ЦК України моментом укладення договору купівлі-продажу на прилюдних торгах є момент визначення переможця торгів, тобто момент акцепту пропозиції останнього щодо ціни. Оформлення та підписання договору купівлі-продажу як окремого документа Тимчасове положення не передбачало. Підставою набуття у власність нерухомого майна, придбаного на прилюдних торгах, є договір купівлі-продажу та дії, спрямовані на передання такого майна у володіння покупця, що підтверджують відповідний протокол, акт про проведені прилюдні торги та державна реєстрація права власності за покупцем, а не свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц (провадження № 14-577цс19)).

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складення за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів, є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином.

Наведене узгоджується з нормами частини четвертої статті 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 678/301/12 (провадження № 14-624цс18) викладено правовий висновок про те, що правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури, порядку проведення торгів.

Набуття майна за результатами електронних торгів є особливим видом договору купівлі-продажу, за яким власником відчужуваного майна є боржник, а продавцями, які мають право примусового продажу такого майна є державна виконавча служба та організатор електронних торгів. Покупцем, відповідно, є переможець електронних торгів.

Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, у разі прийняття судового рішення про скасування (визнання недійсними) електронних торгів за позовом учасника електронних торгів, у сторін договору купівлі-продажу, оформленого за результатами електронних торгів, відповідно, виникнуть права та обов`язки щодо повернення всього, що вони одержали на виконання договору.

Відчуження майна на електронних торгах як угода купівлі-продажу є багатостороннім правочином, і під час подання позову про її оскарження такий позов подається до всіх сторін цього правочину, з якими є матеріально-правовий спір, і ці сторони мають бути залучені до участі у справі.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 910/856/17 (провадження № 12-128гс18), постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 766/14579/16-ц.

Оскільки продаж майна на публічних торгах є правочином (купівлею-продажем), то за певних умов оспорити можна такий правочин, а не протокол як документ, який засвідчує вчинення цього правочину. Вимоги про визнання недійсними протоколу публічних торгів чи самих торгів є неналежними та ефективними способами захисту (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20 (пункт 104) та постанову від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (пункт 9.66)).

З огляду на вищевказане, позовні вимоги позивачки виключити з опису у виконавчому провадженні № ВП НОМЕР_3 майно, яке належить ОСОБА_1 , а саме: чотирикімнатної квартири площею 80,20 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 та визнання недійсним протоколу та акту проведення електронних торгів організованих ДП «Сетам» з реалізації чотирикімнатної квартири АДРЕСА_2 , лот № 493795, які в повному обсязі задовольнив суд першої інстанції оскаржуваним рішенням, не є належним та ефективним способом захисту, оскільки не призведе до відновлення порушеного права позивачки. З вищенаведених підстав вказані позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

У справі, що переглядається, позивач ОСОБА_1 подала позов про визнання електронних торгів недійсними лише до організаторів електронних торгів - ДП «Сетам» та приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова М.А., а покупець і власник квартири ОСОБА_5 не був притягнутий до участі у цій справі.

У матеріалах справи відсутнє клопотання позивачки про залучення ОСОБА_5 до участі у справі як співвідповідача у порядку, передбаченому статтею 51 ЦПК України. Суд із урахуванням принципу диспозитивності (стаття 13 ЦПК України) не має права самостійно залучати належного відповідача як співвідповідача до участі у справі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18) зроблено правовий висновок про те, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (пункт 41 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18).

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Враховуючи те, що вирішення цієї справи безпосередньо зачіпає інтереси ОСОБА_5 , який є переможцем торгів, покупцем і зареєстрованим власником спірного майна (квартири), проте він не брав участі у цій справі як належний співвідповідач, то у задоволенні позову має бути відмовлено саме з цієї підстави.

Інші доводи скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

На підставі ст. 141 ЦПК України, слід стягнути із позивачки на користь Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» 21 111 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом ((908 грн. ? 3 за вимоги немайнового характеру) + 11 350,00 грн. за вимогу майнового характеру ? 150 %)), сплата якого підтверджується доказами по справі (т. 2 а.с. 103).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 вересня 2023 року - скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Державного підприємства «Сетам», приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Корольова Михайла Андрійовича про поділ майна подружжя, виключення майна з опису, визнання недійсними електронних торгів, протоколу та акту проведення електронних торгів.

Стягнути із ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (код ЄДРПОУ - 00032112) - 21 111 грн. судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 14 березня 2024 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова