Справа № 159/932/23
Провадження № 2/159/16/24
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року Ковельський міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Грідяєвої М.В.

при секретарі Шокот С.Т.

з участю: представника позивача адвоката Гарбарчук Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ковель в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 , в інтересах якої дії адвокат Гарбарчук Н.М., звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, вказуючи на те, що рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30.11.2022 року шлюб між ними розірвано, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Перебуваючи в шлюбі набули майно: легковий автомобіль Fiat Doblo Cargo, 2007 року випуску, днз НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 . Посилається на ст.ст.60, 63, 69 СК України, ст.190 ЦК України, зазначає, що майно набуте за час шлюбу належить їм на праві спільної сумісної власності. Згоди стосовно порядку розподілу спільної сумісної власності між ними не досягнуто, відповідно до ст.71 СК України, спір має бути вирішено судом. Придбавши 17.08.2011 року рухоме майно - транспортний засоб легковий автомобіль Fiat Doblo Cargo, вони набули право спільної сумісної власності на спірне майно та право на рівну частку в майні. Відповідно до ст.183 ЦК України, транспортний засіб є річчю, яку не можливо поділити без втрати її цільового призначення. Посилається на ст.364 ЦК України, зазначає, що якщо поділ майна подружжя в натурі неможливий без шкоди його призначенню, майно присуджується одному із подружжя з покладанням на нього обов`язку компексувати другому з подружжя вартість належної йому частки грошима. Право співласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні, не може бути обмежено іншими співласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов`язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду судом справи. Обов`язковою умовою призначення грошововї компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимогу про виділ частки, і не передбачається згода інших співвласників на такий виділ. Вона довгий час використовувала транспортний засіб в інтересах дітей, відвозила на гуртки, до лікарів. Після того, як вони перестали проживати разом, до розлучення, автомобіль перебував в її повному користуванні, вона його обслуговувала, заправляла. Чоловік не мав претензій до цього, автомобілем не користувався. Відповідно до ч.2 ст.365 ЦК України, суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цією частки на депозитний рахунок суду. Вартість 1/2 частки автомобіля становить 78980 грн., саме таку суму їй слід внести на депозитний рахунок суду, такими коштами вона не володіє, а тому право власності на транспортний засіб має бути визнано за відповідачем, а їй слід компенсувати вартість його частки у вказаному майні в розмірі 1/2 вартості транспортного засобу, що становить 78980 грн. В рамках забезпечення позову на вказаний автомобіль накладено арешт ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 20.12.2022 року. Просить в порядку поділу спільного майна подружжя, транспортний засіб марки Fiat Doblo Cargo, 2007 року випуску, днз НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 залишити у особистій власності ОСОБА_2 , з якого на її користь стягнути грошову компенсацію її частки у спільному майні в розмірі 78980 грн. та судові витрати.

Позивач в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи повідомлена належним чином, згідно письмової заяви просить розглянути справу у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі просить його задовольнити.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просить його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд ухвалив слухати справу заочно.

Вислухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Статті 57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.

З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.

Відповідно до п.3 ч.1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Для визнання майна особистою приватною власністю дружини, необхідно встановлення, що майно за час шлюбу набуте саме за кошти які належали особисто дружині.

Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.2 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Судом, згідно наданих письмових доказів встановлено, сторони знаходились у шлюбі з 15.03.2005 року, від якого мають доньок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шлюб розірвано рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 30.11.2022 року. Під час знаходження у шлюбі, сторонами було придбано автомобіль Fiat Doblo Cargo, 2007 року випуску, днз НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який був зареєстрований 17.08.2011 року на відповідача ОСОБА_5 , згідно технічного паспорту, ринкова вартість якого, згідно висновку про вартість №370-ТЗ станом на 23.12.2023 року становить 157980 грн. Враховуючі, що спірне майно було придбано сторонами під час знаходження у шлюбі, правовідносини сторін регулюється нормами ст.ст.57,60 СК України, а саме загальними правилами, що майно набуте під час шлюбу, належить подружжю на праві спільної сумісної власності, відповідачем не доведено, що майно набуте за його власні кошти, а тому суд погоджується з твердженням позивача, що відповідно до ст.60 СК України, вказане майно, набуте подружжям за час шлюбу та належить позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Також суд погоджуються з твердженням позивача, що у разі поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вказане спірне майно, транспортний засіб в розумінні ст.183 ЦК України, є неподільною річю, і при поділі майна виділення частки в натурі в ньому не можливо.

Незважаючи на те, що спірне майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, поділ майна у спосіб який просить позивач, а саме: в порядку поділу спільного сумісного майна автомобіль залишити у особистій власності ОСОБА_2 , з якого на її користь стягнути грошову компенсацію її частки у спільному сумісному майні в розмірі 78980 грн. неможливий з наступних підстав.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Шлюбного договору та домовленості про порядок поділу майна між сторонами не укладалось.

Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Для припинення права співвласника на частину в праві спільної часткової власності достатньо однієї з чотирьох передбачених ч.1 ст.365 ЦК України підстав. Згоду співвласника на отримання вартості цієї частки ст.365 ЦК України не передбачає.

Відповідно до п.22,25 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст.69-72 СК України, ст.372 ЦК України. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокремо неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.4,5 ст.71 СК України, щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової компенсації.

Жодна із сторін, як колишне подружжя не вчинив таких дій, а саме на депозитний рахунок суду попередньо не була внесена відповідна грошова компенсації за частку у праві спільної сумісної власності, враховуючи що неподільна річь, транспортний засіб не може бути реально поділений між ними відповідно до їх часток, що є підставою відмови у позові.

Відповідно до ст.141 ЦПК України в зв`язку з відмовою у позові, судові витрати з відповідача на користь позивача стягненню не підлягають.

Керуючись ст.ст.364, 365, 372, 368 ЦК України, ст.ст.57, 60, 63, 70, 71 СК України, ст.ст.12, 81, 89, 141, 263, 265, 268, 280-282, 354, ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Повна частина рішення виготовлена 02 лютого 2024 року.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя:М. В. ГРІДЯЄВА