Номер провадження 2/754/131/24
Справа №754/4818/20
РІШЕННЯ

Іменем України

11 березня 2024 року м.Київ

Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

за участю секретаря судового засідання Негірьової О.Д.

за участю відповідача ОСОБА_1

за участю представника відповідача Савенка Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості.

Позивач АТ «Універсал Банк» свої позовні вимоги мотивує тим, що 05.05.2018 між банком та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Положеннями анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Позивач зазначав, що за умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у розмірі 10000грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Позивач свої зобов`язання перед відповідачем, відповідно до договору, виконав у повному обсязі, відкривши поточний рахунок відповідачу та встановивши ліміт використання кредиту у розмірі 10000грн. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач має заборгованість перед банком в розмірі 51636,35грн, яка складається з - 18727,91грн заборгованості за тілом кредиту, - 32908,44грн заборгованість за пенею та комісією.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 02.02.2023, Заочне рішення за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості скасовано та призначено справу до судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06.04.2023 призначено по справі судово-почеркознавчу експертизу, на розгляд якої поставлено питання: «Чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 в Анкеті-заяві до Договору про надання банківських послуг від 05.05.2018, самим ОСОБА_1 ?» Проведення експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.

24.10.2023 до суду надійшов Висновок експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 754/4818/20.

Представник позивача АТ «Універсал Банк» в судове засідання, призначене на 04.03.2024 не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причину неявки суду не повідомлено.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання, призначене на 04.03.2024 не з`явився. До суду від представника відповідача - адвоката Савенка Є.В. надійшла заява про розгляд справи за відсутністю сторони відповідача. Просять відмовити в задоволенні позовних вимог.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення по справі у відсутності учасників справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення, з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та їх правовідносини.

З позову та доданих документів вбачається, що 05.05.2018 між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідно до умов Договору було надано кредит у розмірі 10000,00грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.

При укладенні вищевказаного Договору банку було надано паспорт серії НОМЕР_1 виданого на ім`я ОСОБА_1 , 15.07.2008 Деснянським РУ ГУ МВС України в м. Києві.

Згідно із розрахунку заборгованості за Договором б/н від 05.05.2018, укладеного між Універсал Банк та ОСОБА_1 , станом на 20.02.2020, наявна заборгованість в загальному розмірі 51636,35грн, яка складається з - 18727,91грн загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту); - 32908,44грн заборгованість за пенею та комісією.

За клопотанням сторони відповідача судом було призначено по справі судово-почеркознавчу експертизу, на розгляд якої поставлено питання: «Чи виконано підпис від імені ОСОБА_1 в Анкеті-заяві до Договору про надання банківських послуг від 05.05.2018 самим ОСОБА_1 ?».

Відповідно до Висновку експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 754/4818/20 від 24.10.2023 вбачається, що встановити, чи виконаний підпис від імені ОСОБА_1 , що міститься у графі « ОСОБА_1 » в Анкеті-заяві до Договору про надання банківських послуг від 05.05.2018 самим ОСОБА_1 , або іншою особою, не виявилось можливим з причин, що вказані в дослідницькій частині висновку експерта.

Як убачається з дослідницької частини експертного висновку, при порівнянні досліджуваного підпису зі зразками підпису ОСОБА_1 були встановлені часткові розбіжності транскрипції. Встановити походження вказаних розбіжностей (чи є вони наслідком природної варіаційності підписного почерку ОСОБА_1 , що не проявилась у наданих зразках, чи є результатом зміни ОСОБА_1 ознак власного підписного почерку, або викликані виконанням даного досліджуваного підпису не ОСОБА_1 , а іншою особою) експерти не змогли, через малий обсяг співставного графічного матеріалу у досліджуваному підписі та простоту будови його елементів.

Щодо встановлених збіжних ознак, то вони хоча і суттєві, однак за наявності вказаних розбіжностей, не можуть бути підставою не лише для категоричного, але й навіть імовірного позитивного висновку про тотожність. Це пояснюється частковою неспівставністю досліджуваного підпису та зразків підпису ОСОБА_1 , що призводить до малого обсягу співставного графічного матеріалу у досліджуваному підписі та зразках, що не дозволяє виділити достатню сукупність ознак почерку виконавця.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Стаття 628 ЦК України визначає, що договір, що укладається між Банком та клієнтом є змішаним договором, в якому містяться елементи різних договорів, в тому числі, але не виключно: договору банківського рахунка; договору про споживчий кредит.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини 1 статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Згідно з частиною 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій Формі.

Стаття 1055 ЦК України передбачає, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частини першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).

У статті 203 ЦК України визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частиною другою статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 січня 2020 року в справі № 674/461/16-ц (провадження №61-34764св18) зроблено висновок, що «підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі. Наявність підпису підтверджує наміри та волю й фіксує волевиявлення учасника (-ів) правочину, забезпечує їх ідентифікацію та цілісність документу, в якому втілюється правочин. Внаслідок цього підписання правочину здійснюється стороною (сторонами) або ж уповноваженими особами».

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, провадження № 14-400цс19).

Так відповідач ОСОБА_1 стверджує, що він особисто не підписував Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 05.05.2018. Підпис в кредитному договорі від його імені зроблений невідомою особою та є підробленим.

Відповідно до Висновку експертів за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у цивільній справі № 754/4818/20 від 24.10.2023, при порівнянні досліджуваного підпису зі зразками підпису ОСОБА_1 на Анкеті-заяві до Договору про надання банківських послуг від 05.05.2018, були встановлені часткові розбіжності транскрипції. Однак експерти встановити походження вказаних розбіжностей експерти не змогли.

Разом з тим експертами зазначено, щодо встановлених збіжних ознак, то вони хоча і суттєві, однак за наявності вказаних розбіжностей, не можуть бути підставою не лише для категоричного, але й навіть імовірного позитивного висновку про тотожність.

Згідно із ст. 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже судом встановлено, що паспорт ОСОБА_1 був втрачений влітку-восени 2017 року, замість якого 18.01.2018 відповідачем було отримано новий паспорт.

А у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 стало відомо про використання його паспорту невідомою особою з метою отримання кредитних коштів, відповідач звернувся до ГУ НП в м. Києві з заявою про кримінальне правопорушення.

Крім того, судом установлено, що особа відповідача ОСОБА_1 , який був присутній в судовому засіданні, не відповідає особі з фотокартці в паспорті серії НОМЕР_1 , виданого на ім`я ОСОБА_1 , 15.07.2008 Деснянським РУ ГУ МВС України в м. Києві, який і був наданий Банку під час укладання спірного кредиту.

Зокрема зібрані у справі докази в цілому, які містяться у справі не надають суду беззаперечного встановлення укладання кредитного договору 05.05.2018 між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , який саме залучений позивачем до справи в особі відповідача, як особа яка підписала Анкету - заяву до Договору про надання банківських послуг від 05.05.2018.

Отже суд вважає, що в оцінці поведінки та способу ведення справ позивачем має враховувати, що банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання певних правил та процедур, які є традиційними у цій сфері послуг, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ позивачем є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного усі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він нівелюватиме можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.

Посилання банку на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором як на підставу задоволення позовних вимог є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок, виписка по рахунку та довідки про відкриття кредитного рахунку та умови кредитування, і різні заяви є внутрішніми документами банку та не містять відомостей, підпису відповідача, що дозволили б суду перевірити, чи видавалася кредитна картка, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем. А також, за відсутністю гарантії підпису особи на Анкеті-заяви, яка залучена до справи в якості відповідача, зробити висновок, що ця заборгованість виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов кредитного договору від 05.05.2018, та неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не можуть бути задоволені, вони не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, в такому вигляді не ґрунтуються на встановлених нормах цивільного законодавства України, оскільки позивачем не надано суду доказів, які б суд міг покласти в основу задоволення вимог позивача, як це передбачено статтями 77-81 ЦПК України, і тому не підлягають задоволенню.

Виходячи зі змісту ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

Згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст. 8 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право на ефективне поновлення у правах компетентними національними судами в разі порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом.

Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційне розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача.

Керуючись Конституцією України, статтями 11, 15, 16, 509, 201-297, 509, 526, 626, 628, 638, 1046, 1055ЦК України, статтями 7, 10, 75-79, 81, 89, 110, 141, 265-268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- відмовити в повному обсязі.

Судові витрати покладаються на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Акціонерне товариство «Універсал Банк», , адреса місцезнаходження: м. Київ, вулиця Автозаводська, 54/19.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення складено та підписано 11.03.2024 у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України.

Суддя В.В. Бабко