Справа № 703/1272/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Биченка І.Я.,

за участю

секретаря судового засідання Литвин Г.Т.,

позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл будинку в натурі з виділенням у власність,

установив:

30 травня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області з позовом до ОСОБА_3 про розподіл в натурі будинку АДРЕСА_1 з визнанням права власності.

Свої вимоги мотивує тим, що їй, на підставі договору дарування від 29 грудня 1990 року, на праві спільної часткової власності належить 1/4 частка в будинку по АДРЕСА_1 .

Власником 3/4 часток в будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , яка набула право власності на зазначену частку шляхом прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , якому у вказаному будинку належала 1/2 частка.

Позивач стверджує, що під час складання договору дарування від 29 грудня 1990 року нотаріус ввела позивача в оману та на користь ОСОБА_4 змінила розмір часток між співвласниками, а саме змінивши ОСОБА_4 частку у праві власності з 1/2 на 3/4, а ОСОБА_5 , якому належала 1/2 частка змінила на 1/4.

Оскільки розподіл та збільшення часток співвласників у вказаному будинку відбулося незаконно, позивач звернулася до суду з позовом в якому просить розподілити в натурі житловий будинок та виділити у власність позивача та відповідача приміщення, згідно з планом забудови та встановленого порядку користування з 1978 року.

Ухвалою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 липня 2022 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити за правилами загального позовного провадження. У задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про залучення до участі у справі ОСОБА_6 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, відмовлено. Також задоволено клопотання позивача про витребування доказів.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2022 року зупинено провадження у справі до залучення у справі правонаступників ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 28 серпня 2023 року провадження по справі відновлено.

Ухвалою суду від 28 листопада 2023 року залучено до участі в справі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як правонаступника відповідача ОСОБА_3 , що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 25 січня 2024 року закрито підготовче провадження по справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою суду від 25 липня 2024 року визнано неповажними причини пропуску ОСОБА_6 строку для вступу в справу № 703/1272/22 як третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору. Відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_6 про поновлення строку для вступу у справі як третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору.

Позовну заяву ОСОБА_6 , подану як третьою особою, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, до ОСОБА_2 про повернення 1/4 частки у праві спільної часткової власності, як безпідставно набутої, залишено без розгляду та повернуто заявнику.

У наданому суду відзиві ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечувала та вказала, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Зазначила, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті ОСОБА_3 , належить 3/4 часток у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 . Вказана частка майна належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Згідно з даними Смілянського відділку КП «ЧООБТІ» за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на 1/2 частку будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , згідно договору купівлі-продажу.

13 листопада 1990 року державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори був посвідчений договір про встановлення порядку користування будинку з надвірними будівлями між власниками даного будинковолодіння ОСОБА_4 та ОСОБА_5

27 листопада 1990 року за спільною заявою від 24 листопада 1990 року обох власників будинковолодіння - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , було перераховано частки та видані свідоцтва про право власності від 28 листопада 1990 року відповідну ОСОБА_4 на 3/4 частки домоволодіння, а ОСОБА_5 1/4 частку, які були зареєстровані в КП «ЧООБТІ».

Смілянським відділком КП «ЧООБТІ» зареєстровано право власності на 3/4 частки будинковолодіння за ОСОБА_3 після померлого ОСОБА_4 . Станом на 01 січня 2013 року право власності на 3/4 частки будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 .

На підставі договору дарування від 29 грудня 1990 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_1 належну їй 1/4 частку будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що розташований по АДРЕСА_1 .

Відтак, твердження позивача про те, що під час укладення договору дарування від 29 грудня 1990 року ОСОБА_5 належала 1/2 частка у праві спільної часткової власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних споруд по АДРЕСА_1 , є безпідставними. Також зазначила, що позовна вимога про поділ житлового будинку в натурі, виділ у власність позивача приміщень згідно з планом забудови та встановлення порядку користування з 1978 року у запропонованому позивачкою варіанті не відповідає розміру часток співвласників у праві власності та не підтверджується належними та допустимими доказами. Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Враховуючи викладене у задоволенні позовних вимог просила відмовити у повному обсязі.

У наданому суду відповіді на відзив позивач вказала, що розподіл та збільшення часток співвласників у будинку по АДРЕСА_1 відбулося незаконно та з порушенням законодавства, відтак позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, у наданому суду відзиві виклала заперечення щодо заявлених позовних вимог, розгляд справи просила проводити без її участі.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Із змісту ст. 12, 81 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч.1 ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності.

Право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні.

Згідно з ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Статтею 367 ЦК України передбачено право співвласників поділити в натурі між ними майно, що перебуває в спільній частковій власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Відповідно до ст. 364 ЦК України власник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом ст. 364 ЦК України, виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки.

Системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку, що у спорах про поділ домоволодіння в натурі учасникам спільної часткової власності може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) житлового будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Отже, частка, яка виділяється, повинна бути саме окремим об`єктом нерухомого майна, як і частка, яка залишається в іншого власника (власників), у розумінні статті 181 ЦК України. Внаслідок виділу частки з нерухомого майна утворюється два самостійних об`єкта майна.

Судом встановлено, що згідно договору дарування від 29 грудня 1990 року, посвідченого державним нотаріусом Смілянської державної нотаріальної контори Таран Г.В., Яценко П.Н., яка діє від імені ОСОБА_5 та ОСОБА_7 склали договір про те, що ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_7 прийняла в дар 1/4 частину будинку з відповідною частиною надвірних споруд в АДРЕСА_1 .

З метою реалізації свого права позивач звернулася суду з вимогами поділити житловий будинок в натурі та виділити їй у власність приміщення згідно з планом забудови та встановленого порядку користування з 1978 року та виділити їй відповідні приміщення.

Водночас, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників, хоча порядок користування будинком підлягає врахуванню при поділі будинку.

Указані висновки сформовані Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 червня 2023 року у справі № 161/3260/20 (провадження № 61-5330св23).

При розгляді відповідної категорії справ є встановлення можливості поділу об`єкта нерухомості, що перебуває в спільній частковій власності, який буде відповідати вимогам, що передбачені будівельними нормами та правилами, коли кожній зі сторін може бути виділена відокремлена частина будинку із самостійним виходом (квартира) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

З зазначеного слідує, що у спорах про виділ (поділ) в натурі житлового будинку, обов`язковому доказуванню підлягає можливість виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартиру), опис відповідного переобладнання, що передбачає створення з одного двох самостійних об`єктів права власності.

Для встановлення вказаних обставин необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право. З цією метою призначається судова будівельно-технічна експертиза, за результатами проведення якої судом розглядається найбільш оптимальний варіант поділу нерухомого об`єкта в натурі відповідно до розміру ідеальних часток у спільній частковій власності.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 445/442/16-ц (провадження № 61-13434св19) зроблено висновок, що «допустимим доказом про технічну можливість поділу в натурі об`єкту нерухомого майна є висновок експерта або уповноваженого суб`єкта господарювання саме щодо технічної можливості такого поділу».

Отже, звертаючись до суду з вимогами про поділ житлового будинку в натурі та виділення відповідних приміщень, позивач повинна у передбачений законом спосіб довести таку можливість, а саме шляхом надання суду відповідного висновку експерта, який здійснений на її замовлення, або подання клопотання про призначення такої експертизи судом.

Водночас, фактичні дані про проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна при його поділі або виділі частки в натурі, відсутності самочинно збудованих, реконструйованих, перепланованих об`єктів в складі спільного майна, висновки щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна чи виділу в натурі частки з об`єкту нерухомого майна на момент розгляду справи позивачем не подавались. Клопотання про проведення будівельно-технічної експертизи поділу (виділення частки в натурі) не заявлялись.

З наведеного слідує, що позивачем жодним чином не доведено наявності технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна, що є предметом спору, а також оптимально можливого поділу цього майна з урахуванням часток співвласників.

Відтак, ураховуючи встановлені у справі обставини, дослідивши подані сторонами докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем своїх вимог, а тому в позові необхідно відмовити.

Щодо посилання позивача на ту обставину, що під час складання договору дарування від 29 грудня 1990 року нотаріус ввела позивача в оману та на користь ОСОБА_4 змінила розмір часток між співвласниками, а саме змінивши ОСОБА_4 частку у праві власності з 1/2 частки на 3/4 частки, а ОСОБА_5 , якому належала 1/2 частка змінила на 1/4 частку, суд зазначає, що вказані обставини не є предметом розгляду даної позовної заяви.

Враховуючи, що позивачем у поданому позові не оспорюється правомірність визначення часток спірного будинковолодіння на частку в якому вона набула право власності, суд не надає і правову оцінку дослідженій інвентаризаційній справі на будинковолодіння по АДРЕСА_1 , оскільки надані докази не стосуються предмету розгляду даної справи.

Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати у вигляді судового збору необхідно покласти на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст. 5, 7,12, 81, 247, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл будинку в натурі з виділенням у власність - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 06 вересня 2024 року.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_2 .

Суддя І.Я. Биченко