Ухвала

Іменем України

14 березня 2024 року

м. Київ

справа № 759/26944/21

провадження № 61-2865ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Коротуна В. М.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 липня 2023 року тапостанову Київського апеляційного суду від 24 січня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якому просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26 липня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Під час розгляду справи адвокат Конопат М.І. подав заяву про компенсацію витрат на правову допомогу, згідно з якої просить в разі постановлення рішення про відмову стягнути з позивача на користь відповідачів витрати на правову допомогу в розмірір по 42 240, 00 грн.

Додатковим рішенням Святошинського районного суду міста Києва від

26 липня 2023 року вирішено питання судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 42 240,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в сумі 42 240,00 грн.

Вказане додаткове рішення аргументовано доведеністю витрати на правову допомогу в зазначеній сумі

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_1 оскаржив їх в апеляційному порядку.

Постановою Київського апеляційного суду від 24 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 липня 2023 року задоволеночастково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 липня 2023 року змінено, викладеномотивувальну частину рішення в редакції цієї постанови, в іншій частині рішення Святошинського районного суду міста Києва від

26 липня 2023 року залишено без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 липня 2023 року задоволеночастково.

Додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 липня 2023 року змінено в частині визначення суми стягнення з ОСОБА_1 понесених витрат на правничу допомогу, зменшивши її розмір до

15 000,00 грн на користь ОСОБА_2 , та до 15 000,00 грн. на користь ОСОБА_3 .

Постанова суду апеляційної інстанції в частині зміни додаткового рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 липня 2023 року мотивована не співмірністю витрат відповідачів на правничу допомогу відповідно до наданих адвокатських послуг.

ОСОБА_1 23 лютого 2024 року звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просив скасувати на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 липня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 січня 2024року в частині щодо вказаного додаткового рішення і ухвалити нове рішення у цій частині, яким стягнути з ОСОБА_1 понесені витрати на правничу допомогу, зменшивши їх розмір до 5 000,00 грн на користь ОСОБА_2 та до 5 000,00 грн на користь ОСОБА_3 .

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції помилково визначив розмір витрат на правничу допомогу в завищеному розмірі, оскільки частина виконаної адвокатом роботи була видуманою та не потрібною в межах розгляду цієї справи. Вказує на завищену тривалість складення відзиву адвокатом.

Зазначає, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки викладені в постановах Верховного Суду викладеного у постановах від 07 листопад

2019 року в справі № 905/1795/18, від 08 квітня 2020 року від 922/2685/19, від 01 грудня 2021 року в справі № 910/20852/20, від 16 березня 2023 року в справі № 927/153/22, додаткових постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц, від 14 червня

2023 року в справі № 357/8277/19, постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21, від 12 травня

2020 року в справі № 904/4507/18

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Постанова Київського апеляційного суду від 24 січня 2024 року в частині зміни рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 липня

2023 року не є предметом перегляду суду касаційної інстанції відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову

у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що інтереси ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в суді першої інстанції представляв адвокат Конопат М. І., що підтверджується відповідними ордерами серії АІ №1180599 від 04 листопада 2021 року та серії АІ №1228138 від 21 квітня 2022 року).

У відзиві на позовну заяву представник Конопат М. І. вказав попередній орієнтовний розмір судових витрат, які очікують понести відповідачі по справі, а саме у розмірі 84 480,00 грн, тобто по 42 240,00 грн кожним із відповідачів

Відповідно до договору про надання правової допомоги №0 8/12/21-26/Ц - Казанов від 08 грудня 2021 року, укладений між Конопатим М. І. та

ОСОБА_3 , замовник доручає, а представник бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу замовнику в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Предметом даного договору є надання представником, усіма законними методами та способами послуг представництва замовнику у всіх цивільних справах/провадженнях, які пов`язані чи можуть бути пов`язані зі захистом та відновленням прав та законних інтересів, відповідно до норм права, передбачених статтями 4, 5, 43,49 та 58-64 ЦПК України.

Відповідно до положень п. 4.1 Договору сторони узгодили, що отримання винагороди представником за надання правової допомоги відбувається у формі гонорару та складає 50 000,00 грн. Сума гонорару за одне (кожне наступне) судове засідання, незалежно від тривалості судового засідання, відкладення засідання в зв`язку з неявкою сторони, з врахуванням часу потраченого представником на підготовку до проведення судового засідання та час потрачений на підготовку замовника до участі в судовому засіданні буде складати 1 500 грн.

Відповідно до положень п. 4.6 Договору, крім оплати гонорару, замовник відшкодовує представнику всі витрати, понесені у зв`язку із виконанням даної угоди (видатки на міжнародний/міжміський зв`язок, витрати на факсимільний зв`язок, поштові витрати, фотокопіювання, транспортні та відрядні витрати, переклад на іноземні мови та з іноземних мов, витрати на оплату праці експертів, консультантів із спеціальних знань).

Відповідно до положень п. 4.7 Договору за несвоєчасну оплату представнику передбачених договором сум, замовник сплачує пеню у розмірі 1% від несплаченої суми за кожен прострочений день.

Гонорар у справі обчислюється за нульовою ставкою (розміром) у разі досягнення відповідної домовленості між представником та замовником.

Відповідно до договіру про надання правової допомоги №08/12/21-27/Ц - Казанова від 08 грудня 2021 року, укладений між Конопатим М. І. та ОСОБА_2 , замовник доручає, а представник бере на себе зобов`язання надавати правову допомогу замовнику в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Предметом даного договору є надання представником, усіма законними методами та способами послуг представництва замовнику у всіх цивільних справах/провадженнях, які пов`язані чи можуть бути пов`язані зі захистом та відновленням прав та законних інтересів, відповідно до норм права, передбачених статтями 4, 5, 43,49 та 58-64 ЦПК України.

Вказаний договір містить положення аналогічні тим, які містяться в Договорі про надання правової допомоги №08/12/21-26/Ц - Казанов від 08 грудня

2021 року, укладеним між Конопатим М.І. та ОСОБА_3 .

Також згідно копій квитанцій від 08 та 09 грудня 2021 року про сплату відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 50 000,00 грн кожним за надані послуги з правової допомоги.

Представником відповідачів Конопатим М. І. було подано заяву про компенсацію понесених судових витрат, відповідно до якої було зазначено надані види послуг відповідачам:

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26 липня 2023 року, яке змінено постановою Київського апеляційного суду від 24 січня 2024 року в частині мотивів, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач вказував про неспівмірність витрат відповідачів на правничу допомогу.

Згідно з частиною першою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У пункті 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Частиною першою статті 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Частиною третьою статті 137 ЦПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, що вказано у частині шостій статті 137 ЦПК України.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року в справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

За нормами частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Подібний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Виходячи із загальних засад справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи складність справи, дослідивши надані докази, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про зменшення судових витрат та визначення їх розміру, який підлягає відшкодуванню у сумі 15 000,00 грн на кожного відповідача.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою та на правильність висновків апеляційного суду не впливають.

Висновки суду апеляційної інстанції не суперечать правовим позиціям Верховного Суду, викладених у постановах на які посилається заявник у касаційній скарзі.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про наявність передбачених пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України підстав для визнання касаційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 липня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 січня 2024 року необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтею 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 липня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 січня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:М. Є. Червинська
Є. В. Коротенко В. М. Коротун