ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/877/24 Номер провадження 22-ц/814/1997/24Головуючий у 1-й інстанції Сініцин Е.М. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Дряниці Ю. В., Карпушина Г. Л.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 28 лютого 2024 року у складі судді Сініцина Е. М.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до слідчого СВ ТУ СБУ в Полтавській області Горбовського Вадима Юрійовича про стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до слідчого СВ ТУ СБУ в Полтавській області Горбовського В. Ю. про спростування недостовірної інформаціі та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 28 лютого 2024 року вказану позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачеві на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України.

Ухвала суду мотивована тим, що недоліки позовної заяви, визначені ухвалою суду про залишення заяви без руху, позивачем у встановлений строк не усунуто.

Не погодившись з даною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що суд не звернув увагу на те, що в позовній заяві ним першочергово заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору за подання позовної заяви з посиланням на норми спеціального закону та надано докази на підтвердження наявності таких підстав.

Вказує, що в заяві про усунення недоліків позовної заяви ним наголошено щодо належності та достатності наданих документів та додатково надано податкову декларацію та довідку про податкову декларацію.

Вважає, що суд першої інстанції не звернув належної уваги на вказані вище обставини та дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви, обмеживши цим гарантоване право на доступ до правосуддя.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені у пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина друга статті 369 ЦПК України).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).

Частиною першою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Порядок звернення до суду за судовим захистом в порядку позовного провадження урегульовано главою 1 розділу ІІІ ЦПК України. Подання позовної заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов.

Загальні вимоги щодо форми та змісту позовної заяви визначені статтями 175 і 177 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 185 ЦПК України, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, суддя протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно із частиною третьою статті 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

З матеріалів справи вбачається, що 29 січня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави з позовом до слідчого СВ ТУ СБУ в Полтавській області Горбовського В. Ю., в якому просив суд: визнати недостовірною інформацію, розповсюджену відповідачем через його клопотання про арешт майна ОСОБА_2 , зокрема, про перешкоджання законній діяльності ЗСУ, про впровадження та використання на початку повномасштабної агресії рф проти України системи світлових сигналів, якою можливо користувалися російські війська для наведення ракет на об`єкти критичної інфраструктури м. Полтави та військовий аеродром, розташований в територіальних межах міста, про систематичний збір інформації про польоти, їх напрямки, як учбових так і бойових вильотів військової авіації, а також переміщення іншої військової техніки на території м. Полтава та Полтавського району. Просив визнати порушення відповідачем його права на повагу до гідності розповсюдженням недостовірної інформації щодо нього та членів його сім`ї та стягнути з бюджету України на його користь 10 000 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої відповідачем внаслідок порушення його прав (а. с. 1-2).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 01 лютого 2024 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху з підстав невідповідності вимогам статей 175, 177 ЦПК України, а саме: неподання позивачем документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі. Також суд вказав на те, що у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору необхідно відмовити, оскільки відсутні достатні підстави вважати, що позивач позбавлений можливості сплатити судовий збір у зв`язку із скрутним матеріальним становищем, так як надані докази у своїй сукупності не можуть слугувати достатнім підтвердженням обставин, які б свідчили про матеріальне становище позивача та його вплив на можливість сплати судового збору.

Надано позивачу строк для усунення вказаних недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, роз`яснено процесуальні наслідки невиконання ухвали суду в установлений строк (а. с. 15-16).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 28 лютого 2024 року вказану позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачеві (а. с. 20).

Визнаючи неподаною та повертаючи позовну заяву ОСОБА_1 на підставі частини третьої статті 185 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у наданий судом строк недоліків позовної заяви не усунув, суму судового збору не сплатив.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» від 8 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).

Судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат (частина перша статті 1 Закону № 3674-VI).

За змістом частини першої статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір справляється, за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. Розміри ставок судового збору визначені у статті 4 цього Закону.

Статтею 8 Закону № 3674-VI встановлено підстави відстрочення та розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати.

Враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов:

1) розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік; або

2) позивачами є: а) військовослужбовці; б) батьки, які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю, якщо інший з батьків ухиляється від сплати аліментів; в) одинокі матері (батьки), які мають дитину віком до чотирнадцяти років або дитину з інвалідністю; г) члени малозабезпеченої чи багатодітної сім`ї; ґ) особа, яка діє в інтересах малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена; або

3) предметом позову є захист соціальних, трудових, сімейних, житлових прав, відшкодування шкоди здоров`ю.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Відповідно до положень частин першої та третьої статті 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку, передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Законодавець, застосувавши конструкцію «суд, враховуючи майновий стан сторони, може…», тим самим визначив, що питання звільнення, зменшення розміру, відстрочення чи розстрочення сплати судового збору, перебуває в межах дискреційних повноважень суду і є правом, а не обов`язком суду.

На виконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху 23.02.2024 ОСОБА_1 направив до суду заяву з процесуальних питань, до якої додав копію податкової декларації про майновий стан і доходи за звітний (податковий) 2023 рік та копію довідки про подану декларацію (а. с. 17-19).

З вказаних доказів вбачається відсутність у заявника доходу за попередній 2023 календарний рік, що відповідно до Закону може бути підставою для звільнення позивача від сплати судового збору при подачі позову, проте суд першої інстанції належної правової оцінки цим доказам не дав. Суд вважав, що позивач не надав документів про звільнення його від сплати судового збору та не зазначив підстави звільнення з посиланням на пункт, частину, статті Закону, що не відповідає вимогам процесуального права, які покладають на суд обов`язок дослідити та оцінити наявні у справі докази, мотивувавши у судовому рішенні підстави їх відхилення або врахування, а також самостійно застосувати право до фактичних обставин спору, виходячи із принципу jura novit curia («суд знає закони»).

Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Як зазначено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 лютого 2022 року у справі № 761/36873/18, справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи. Дотримання цього принципу є гарантією того, що учасник справи, незалежно від рівня фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, має можливість забезпечити захист своїх прав та інтересів.

Співвідношення принципу доступу до правосуддя та обов`язку сплати судового збору під час звернення до суду вимагає від суду тлумачити будь-які обов`язки зі сплати судового збору так, щоб жодним чином не ускладнити їх виконання позивачем (заявником, скаржником) (пункт 42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 170/129/21).

Аналогічні підхід щодо забезпечення права на суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, основною складовою якого є право доступу до суду, застосовує і Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до четвертої статті 10 ЦПК України є джерелом права.

За висновками Суду, необхідність сплачувати судовий збір по-різному впливає на можливість особи реалізувати право на доступ до суду залежно від стадії процесу, на якій воно виникає. Так, якщо сплата судового збору є умовою прийнятності позову (заяви) до розгляду й відповідно неможливість виконати зобов`язання перешкоджає особі звернутися до суду першої інстанції, наведене становить «потенційне обмеження» права на доступ до правосуддя. Отже, у разі подання обґрунтованого клопотання про звільнення від сплати судового збору, зменшення його розміру, відстрочення чи розстрочення його сплати, національним судам доцільно його задовольняти та порушувати провадження у справі (рішення від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі», рішення від 24.05.2006 у справі «Вейсман та інші проти Румунії»).

Таким чином, не вирішивши фактично клопотання позивача про звільнення від сплати судового збору, яке він належним чином обґрунтував, подавши до суду докази, які підтверджують відсутність у нього доходу за попередній календарний рік, суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про визнання позовної заяви неподаною та її повернення позивачеві, що не відповідає принципу доступу до правосуддя та вимогам законності, обґрунтованості та справедливості судового рішення.

Крім того, для визначення суми судового збору суд першої інстанції послався на ставки судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, не взявши до уваги, що предметом позову є захист позивачем особистих немайнових прав у спосіб спростування недостовірної інформації.

Суд також не врахував, що згідно пункту 13 частини другої статті 3 Закону України № 3674-VI судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

При цьому заявник звільнений від сплати судового збору незалежно від обґрунтованості позовних вимог.

Таким чином, визнаючи позовну заяву ОСОБА_1 неподаною та повертаючи її позивачеві, суд першої інстанції на вищезазначені правові норми належної уваги не звернув, не врахував предмет і підстави пред`явленого позову, не перевірив аргументи позивача з посиланням на відповідні докази, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин оскаржувана ухвала суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 379, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 28 лютого 2024 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді Ю. В. Дряниця

Г. Л. Карпушин