Справа № 308/17/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

04 квітня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Іванова А.П.,

за участю секретаря судового засідання Боти О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних,

встановив:

АТ «Універсал Банк» звернулося в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог представник позивача посилається на те, що 03.07.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №06/1009К-07, згідно з яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 26 000 доларів США зі сплатою 11,95% річних.

Оскільки, відповідачем були порушені умови договору в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування та не виконувались взяті на себе зобов`язання, банк був змушений звернутися до суду для захисту своїх порушених прав.

27.09.2016 Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області було ухвалено рішення у цивільній справі №308/5681/15-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Універсал Банк» 21 330,87 доларів США в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором №06/1009К-07 від 28.07.2008 та 3 654 грн.

Станом на день звернення суду рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.09.2016 у справі №308/5681/15-ц не виконано та не стягнуто з відповідача жодної суми коштів, у зв`язку з чим банк просить стягнути з відповідача три проценти річних за період з 13.11.2020 по 23.02.2022 в розмірі 820,51 доларів США, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим для відповідача, та з огляду на те, що останній порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, та не виконав рішення суду, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі 820,51 доларів США.

На підставі наведеного, представник позивача просить суд з ОСОБА_1 на банку 820,51 доларів США в якості 3% річних за прострочення виконання зобов`язання та судовий збір у розмірі 2684 грн.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.01.2024 відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін за наявними у справі матеріалами.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, при цьому згідно з прохальною частиною позовної заяви просить розглянути справу без його участі, зазначивши, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином шляхом надіслання судової повістки про виклик до суду та через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини неявки суд не повідомлено, відзив на позовну заяву не подано, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

На підставі ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити повністю, виходячи з наступного.

Як встановлено судом, рішення Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області від 27.09.2016 у цивільній справі №308/5681/15-ц частково задоволено позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом. Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором №06/1009К-07 від 28.07.2008 у розмірі 21 330,87 доларів США та 3 654 грн. судового збору.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Вищезазначеним рішенням суду встановлено, що 03.07.2008 між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №06/1009К-07, згідно з яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 26 000 доларів США зі сплатою 11,95% річних з кінцевою датою погашення кредиту 02.07.2037.

Судом достовірно встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання перед ОСОБА_1 , а саме надано кредитні кошти в сумі 26 000 доларів США.

Свої ж зобов`язання за кредитним договором відповідач виконував неналежним чином, внаслідок чого рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.09.2016 у справі №308/5681/15-ц з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором.

У позовній заяві представник позивача зазначає, що в період з 13.11.2020 по 23.02.2022 рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором не було виконано.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач не скористався процесуальним правом подати відзив на позовну заяву, в якому викласти свої заперечення та надати докази на підтвердження належного виконання рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Враховуючи, що рішення суду є обов`язковим, та з огляду на те, що ОСОБА_1 порушив грошове зобов`язання з виплати суми заборгованості, та не виконав рішення суду, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

За змістом ч. 2 ст. 543 ЦК України солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц зроблено висновки про правильне застосування норм права, зокрема те, що стаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання. Тобто, дія цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, що регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування трьох відсотків річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.

Правомірність застосування ст. 625 ЦК України в разі прострочення виконання боржником рішення суду підтверджена також у наступних постановах: постанові Верховного Суду у складі Великої Палати від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, постановах Верховного Суду у справах № 310/5419/15-ц від 11.07.2018, № 463/4711/15 від 04.07.2018, № 703/4704/15-ц від 28.02.2018, № 361/7939/2015ц від 06.08.2018.

У постанові Верховного Суду від 06.08.2018 у справі №361/7939/2015ц вказано, що суд в оцінці обґрунтованості вимог позивача виходить з того, що зволікання відповідача з виконанням рішення суду, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з нього судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідача сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, також з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох процентів річних.

Зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша етапі 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст. 599-601,604-609 ЦК України.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

З аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору суд приходить до висновку, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання й не позбавляє кредитора права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів (постанови ВСУ у справах № 6-1047цс16 від 06.07.2016, № 6-157цс16 від 25.05.2016, № 6-1206цс15 від 23.09.2015, № 6-2739цс15 від 21.09.2016, № 6-2631цс15 від 21.09.2016, постанови ВС у справах № 199/1029/15-ц від 14.03.2018, № 161/12888/15-ц від 01.02.2018, № 309/4208/13-ц від 18.01.2018).

У відповідності до ст. 625 ЦК України підлягає стягненню з відповідача заборгованість у вигляді 3% річних від простроченої суми.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та наданого розрахунку заявлені до стягнення 3% річних у сумі нараховані у зв`язку з невиконанням рішення суду, яким стягнуто заборгованість в іноземній валюті 21 330,87 доларів США.

Виходячи з розміру простроченої суми заборгованості, що становить 21 330,87 доларів США, 3% річних за час прострочення складає 820,51 доларів США, за період з 13.11.2020 по 23.02.2022.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Наданий позивачем розрахунок заборгованості досліджено та перевірено судом.

Виходячи з наведеного з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних від простроченої суми у сумі 820,51 доларів США.

Враховуючи викладене, повно та всебічно дослідивши обставини справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідачів підлягає солідарному стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 2 481 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, оскільки суд ухвалює рішення про повне задоволення позову, то понесені позивачем витрати зі сплати судового збору в розмірі 2684 грн. підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 11, 509, 543, 625 ЦК України, ст. ст. 13, 76, 81, 89, 141, 223, 258, 263-265, 273, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позовну заяву акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства «Універсал Банк» (, місцезнаходження: вул. Автозаводська, 54/19, м. Київ) суму боргу у вигляді 3% річних у розмірі 820,51 (вісімсот двадцять доларів США 51 цент) за час прострочення виконання грошового зобов`язання та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривні.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Закарпатського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов