Справа № 727/4796/24
Провадження № 2/727/1171/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2024 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді: Літвінової О.Г.,

при секретарі судового засідання: Лещинської А.М.,

розглянувши цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд», яке розташоване за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, м. Хмельницький, вул. Вінницьке шосе, 6/2 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Проспект», яке розташоване в м. Чернівці, Проспект Незалежності, 131, ОСОБА_1 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу,

з участю сторін

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшла вищезазначена позовна заява, в обґрунтування якої зазначено, що між Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив «Проспект» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого (продавець) передав за плату, а ОСОБА_1 (покупець) прийняв у власність нежитлове приміщення (торгове приміщення) АДРЕСА_1 .

На думку позивача, даний договір порушує його права та підлягає визнанню недійсним, так як ТОВ «Гіпербуд» на підставі договору оренди землі № 7800 від 04 травня 2012 року є орендарем земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 .

29 серпня 2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області товариству видано дозвіл на виконання будівельних робіт № ЧВ9 на будівництво на вказаній земельній ділянці будинку з вбудовано-прибудованими торгово-офісними приміщеннями та паркінгом (І - черга будівництво торгового центру).

ТОВ «Гіпербуд» здійснило будівництво торгового центру та згідно звіту Приватної аудиторської фірми «Експрес-Аудит» сума витрат на нього позивача станом на 30 вересня 2016 року склала 47 663 752,69 грн. ТОВ «Гіпербуд» право на будівництво об`єкта нікому не передавало та про такі зміни органами державного архітектурно-будівельного контролю не повідомляло.

Отже, на думку позивача, в результаті укладення оспорюваного договору купівлі-продажу порушено права ТОВ «Гіпербуд», а саме позивач позбавлений права здати будівництво в експлуатацію та оформити право власності на новоутворене нерухоме майно, посилаючись на судовому практику та правові позиції Верховного Суду вважає, що вказаний договір відповідно до ст. 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним.

На підставі вищезазначеного, позивач просить визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (торгового приміщення) № 119, загальною площею 44,9 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , від 03.05.2017 року, укладений між ОК ЖБК «Проспект» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макєєвою Н.В., та зареєстрований в реєстрі за №6261.

Представник позивача адвокат Стороженко Ю.В. в судовому засіданні в режимі відео конференції позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив її задоволити.

Представник відповідачів адвокат Хованець А.І. в судовому засіданні підтримав відзив, долучений до матеріалів справи, зазначив, що на їх думку права позивача жодним чином порушені не були, а тому просив відмовити в задоволенні позовної заяви в повному обсязі. .

Відповідач ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду в судове засіданні не з`явився.

Суд, вислухавши пояснення надані сторонами в судових засідання, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що згідно договору оренди землі № 7800 від 04 травня 2012 року ТОВ «Гіпербуд» набуло право оренди на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 .

29 серпня 2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області ТОВ «Гіпербуд» було видано дозвіл на виконання будівельних робіт № ЧВ9 на будівництво будинку з вбудовано-прибудованими торгово-офісними приміщеннями та паркінгом (І - черга будівництво торгового центру).

Рішенням Чернівецької міської ради від 28 липня 2016 року № 317 даний договір оренди землі № 7800 від 04 травня 2012 року було припинено.

03.05.2017 року був укладений договору купівлі-продажу нежитлового приміщення (торгового приміщення) № 119, загальною площею 44,9 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , між ОК ЖБК «Проспект» та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Макєєвою Н.В., та зареєстрований в реєстрі за №6261.

Згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 03.05.2017 року було набуто у власність нежитлове приміщення (торгове приміщення) АДРЕСА_1 .

Пунктом 2 оскаржуваного договору обумовлено, що відчужуване приміщення належить продавцю на підставі сертифікату ДАБІ ЧВ № 09 виданий Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Чернівецької міської ради 22 лютого 2017 року, технічного паспорту виданого Чернівецьким міським комунальним бюро технічної інвентаризації 25.02.2017 року, довідки №194 виданої Науково-виробничим товариством з обмеженою відповідальністю «Архітектурно-земельне бюро» 09.03.2017 року, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності виданого КП «Бюро реєстрації нерухомості та бізнесу» 25.02.2017 року № 81259676.

Пунктом 3 Договору визначено, що продаж вчинено за 455215,00 грн, які покупець зобов`язується сплатити покупцю до 04.05.2017 року, з дотриманням вимог чинного законодавства.

При цьому, ТОВ «Гіпербуд», не є стороною вищезазначеного договору купівлі-продажу нерухомого майна, однак оспорює його, вважаючи, що таким договором порушується право позивача, проте питання про віндикацію чи визнання права на такий об`єкт угоди перед судом, не ставить.

Предметом спору в цій справі є визнання недійсним договору купівлі продажу нежитлового приміщення між ОК ЖБК «Проспект» та ОСОБА_1 , який на підставі нього набув прав власника.

Частина 1 ст. 49 ЦПК України вказує, що сторони користуються рівними процесуальними правами.

За приписами п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі (ч.3 ст.49 ЦПК України).

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.4 ст.12 ЦПК України).

На підставі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1)керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів,поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена,а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим

Так, за змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Кожна особа, відповідно до положень ст. ст. 15, 16 ЦК України має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що 04 травня 2012 року між Чернівецькою міською радою та ТОВ «Гіпербуд» укладено договір оренди земельної ділянки №7800, за умовами якого на підставі рішення 22 сесії Чернівецької міської ради VI скликання від 29 березня 2012 року №457, Чернівецька міська рада надала, а ТОВ «Гіпербуд» прийняло в строкове платне користування земельну ділянку, площею 1,3000 га для будівництва багатоквартирного житлового будинку з вбудовано-прибудованими торгово-офісними приміщеннями, яка знаходиться в АДРЕСА_2 . Договір укладено строком на 10 років до 04.05.2022 року.

29.03.2012 року межі зазначеної земельної ділянки встановлено в натурі.

У подальшому, 29 серпня 2012 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Чернівецькій області видано ТОВ "Гіпербуд" дозвіл на виконання будівельних робіт №ЧВ9 на будівництво на вказаній земельній ділянці будинку з вбудовано-прибудованими торгово-офісними приміщеннями та паркінгом (І - черга: будівництво торгового центру) за адресою: м.Чернівці Проспект Незалежності, 131. Генеральний підрядник - дочірнє підприємство приватного підприємства "Капітал інвест груп "Чернівцібудінвест" 9.

ТОВ «Гіпербуд» здійснило будівництво торгового центру та згідно звіту приватної аудиторської фірми "ЕКСПРЕС-АУДИТ" «Про фактичні результати стосовно відображення в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності станом на 30 вересня 2016 року сума витрат ТОВ «Гіпербуд» на будівництво об`єкту "будинок з вбудовано-прибудованими торгово-офісними приміщеннями та паркінгом (І - черга будівництво торгового центру)" за адресою АДРЕСА_2 складає 47 663 752 грн. 69 коп.

Отже, ТОВ «Гіпербуд» набуло майнові права на торговий центр по АДРЕСА_2 в цілому, в тому числі і на нежитлове приміщення (торгове приміщення) під № НОМЕР_1 , загальною площею 4,9 кв.м., що розташоване за вищевказаною адресою.

03.05.2017 року між Обслуговуючим кооперативом «Житлово-Будівельний кооператив «Проспект» та ОСОБА_1 укладений договір купівлі - продажу, за умовами якого ЖБУ «Проспект» (продавець) передав за плату, а ОСОБА_1 (покупець) прийняла у власність нежитлове приміщення (торгове приміщення) АДРЕСА_2 .

В результаті укладення вищевказаних договорів були порушені майнові права ТОВ «Гіпербуд» на вказане нежитлове приміщення, оскільки товариство позбавлене можливості на введення в експлуатацію об`єкта нерухомості та оформлення права власності.

Майновими правами визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування). Майнове право є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право є обмеженим речовим правом, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Звертаючись з позовом, ТОВ «Гіпербуд» просило визнати недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення (торгового приміщення) №119, загальною площею 44,9 кв.м., за адресою АДРЕСА_2 , укладений 03.05.2017 року між ЖБК «Проспект» та ОСОБА_1 .

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, провадження № 12-158гс18, зазначено, що особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Загальний перелік способів захисту цивільного права та інтересів визначені у статті 16 ЦК України, в якій зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Отже, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати й на його ефективність з точки зорустатті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18; від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших).

Ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача у цивільному процесі можливий за умови, що такі права, свободи чи інтереси справді порушені, а позивач використовує цивільне судочинство саме для такого захисту, а не з іншою метою.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача.

При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Проте, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, але є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Відповідно доположень ст.ст. 328, 331, 334 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийнято в експлуатацію у встановленому порядку. В іншому випадку інвестор не зможе визнати право власності на квартиру до введення будинку в експлуатацію.

Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженогопостановою КабінетуМіністрів України№ 461від 13квітня 2011року та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року, прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації. Для державної реєстрації права власності на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартиру, житлове, нежитлове приміщення тощо), розміщене в об`єкті нерухомого майна, будівництво якого здійснювалося із залученням коштів фізичних та юридичних осіб, власником такого майна подаються такі документи: 1) документ, що підтверджує набуття у власність особою закріпленого за особою об`єкта інвестування, передбачений законодавством (інвестиційний договір, договір про пайову участь, договір купівлі-продажу майнових прав тощо; 2) технічний паспорт на окреме індивідуально визначене нерухоме майно (квартиру, житлове, нежитлове приміщення тощо).

Враховуючи зазначені положення закону, інвестор, як особа за кошти якої і на підставі договору з яким був споруджений об`єкт інвестування, після виконання умов інвестування набуває майнові права (тотожні праву власності) на цей об`єкт і після завершення будівництва об`єкта нерухомості набуває права власності на об`єкт інвестування як первісний власник шляхом проведення державної реєстрації речових прав на зазначений об`єкт за собою.

Відповідно до положень ст. ст. 387, 388 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщомайно не може бути витребуване у нього. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, зокрема якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безпідставно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Аналізуючи ці норми, враховуючи, що після виконання умов інвестиційного договору інвестор набуває майнові права на об`єкт інвестування, які після завершення будівництва об`єкта нерухомості та прийняття його до експлуатації трансформуються у право власності інвестора на цей об`єкт з необхідністю державної реєстрації такого права за собою, він наділений правом вимагати повернення належного йому об`єкта інвестування від будь-якої іншої особи.

Звертаючись з позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу нежитлового приміщення, позивачем обрано неефективний спосіб захисту прав, у зв`язку з чим належним та ефективним способом захисту прав та інтересів позивача, яке відновить його становище, буде саме позов про визнання майнових прав на нежитлове приміщення (торгове приміщення) № 119, загальною площею 44,9 кв.м., яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 та витребування спірного майна.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19, від 15 вересня 2022 року у справі № 910/12525/20, провадження № 12-61гс21 зроблено висновок, що неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Судом не вбачається, яке саме право намагається захистити позивач даним позовом, а мета, яку намагається позивач досягти, пред`являючи позов, це отримання в подальшому права на введення в експлуатацію об`єкта нерухомості, право власності в якому оскаржує, що по суті не може вважатись належним способом захисту права, у відповідності до практики Верховного Суду.

Окремо слід звернути увагу, що рішення суду про визнання недійсним договору не є підставою для внесення запису про скасування прав на нерухоме майно без скасування відповідно рішення про державну реєстрацію прав.

У разі визнання недійсним договору, що став підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію прав, слід одночасно заявляти вимогу про скасування вказаного рішення про державну реєстрацію прав.

Такі вимоги є відповідним і законним способом судового захисту в даному випадку, оскільки за чинним законодавством право власності виникає з моменту його реєстрації.

Підсумовуючи вищезазначене, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 за таким договором діяв недобросовісно, зокрема, що останій знав чи не мог не знати про те, що майно яке є предметом договору може належити іншій особі на праві власності.

Отже, суд вважає, що позивачем в даному випадку обрано неналежний спосіб захисту своїх прав та інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно вимог ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Оскільки, в задоволенні позовних вимог слід відмовити, то судові витрати у даному випадку покладаються на позивача.

Керуючись ст. 16, 203, 215, 222, 223, 229, 234, 235 ЦК України, ст. 3, 12, 19, 42, 81, 89, 133, 141, 263, 265, 280-282 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Гіпербуд», яке розташоване за адресою: Хмельницька область, Хмельницький район, м.Хмельницький, вул.Вінницьке шосе, 6/2 до Обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Проспект», яке розташоване в м.Чернівці, Проспект Незалежності, 131, ОСОБА_1 , про визнання недійсним договору купівлі-продажу - відмовити.

Ухвалу суду від 24 травня 2024 року, про забезпечення позову - скасувати.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складення та підписання до Чернівецького апеляційного суду. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст судового рішення буде складено напротязі десяти днів.

Суддя О.Г.Літвінова