Провадження № 2/686/1197/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024р. м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі: головуючого судді Продана Б.Г., при секретарі Боднар А.П., за участю представника позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому цивільну справу позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину майна,

ВСТАНОВИВ:

07 вересня 2023 року до суду звернулась ОСОБА_2 із позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку майна.

Позов мотивує тим, що перебувала із ОСОБА_4 в шлюбі, який було розірвано 16.10.2018 року, поділ майна на той момент не здійснено. За час перебування у шлюбі ними було побудовано житловий будинок в АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 11.09.1999 року.

ОСОБА_4 (колишній чоловік позивача), помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час виникла необхідність у поділі майна та визнанням за нею права власності на частку майна набутого за час перебування у шлюбі, оскільки син ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про усунення її від права на спадкування, так як має намір успадкувати вказаний будинок, в якому є частка власності позивача, - одноособово після смерті батька.

Ухвалою суду від 14.06.2023 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про усунення від права на спадщину за законом.

07.09.2023 року прийнято до розгляду із первинним позовом зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину майна.

Ухвалою суду від 18.04.2024 року первинну позовну заяву залишено без розгляду.

13.09.2033 року відповідач ОСОБА_3 подав відзив на позов, вважає його безпідставним з огляду на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки до вимоги про поділ майна заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Оскільки шлюб було розірвано 16.10.2018 року, то ОСОБА_2 пропустила трирічний строк на звернення до суду із позовом, у зв`язку із чим просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

22.09.2023 року ОСОБА_2 подала відповідь на відзив, вказує, що початок перебігу строку позовної давності у справах про поділ спільного майна подружжя обчислюється з моменту виникнення спору. Більше того, Сімейний Кодекс України доповнено нормою щодо продовження строку звернення до суду на період дії карантину, який введено 11.03.2020 року та відмінено 30.06.2023 року, таким чином, строк позовної давності не пропущено.

За клопотанням сторін витребовувались докази по справі.

29.09.2023 року справу призначено до слухання по суті.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити із наведених підстав.

В судове засідання представник відповідача ОСОБА_3 не з`явився, подав заяву про відкладення слухання справи

Представник позивача категорично заперечив щодо відкладення слухання справи, вважає що в справі достатньо доказів для прийняття рішення по суті, а тому просив слухати справу за даної явки учасників процесу.

Заслухавши думку представника позивача, вивчивши подане клопотання та матеріали справи, суд приходить до висновку про доцільність слухання справи за даної явки учасників процесу на підставі зібраних доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши матеріали справи та подані докази, оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступні обставини та правовідносини.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_2 перебувала в шлюбі із ОСОБА_4 із 28.06.1960 року, який було розірвано 16.10.2018 року.

За час перебування у шлюбі ними було побудовано житловий будинок в АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 11.09.1999 року. Кадастровий номер земельної ділянки :01:004:1747. Поділ майна на той момент між сторонами не здійснено, а ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Позивач просить визнати за нею право власності на частку майна, набутого за час шлюбу, що стало причиною на звернення до суду.

Так, відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з приписами ст. 70 Сімейного кодексу України та ст. 372 Цивільного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності, частки майна є рівними.

Згідно ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

У пункті 23-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Таким чином, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є підставними та обґрунтованими, а тому слід визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 248 кв.м. в АДРЕСА_1 .

У відповідності до ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Отже, оскільки ОСОБА_2 належить частка у праві власності на житловий будинок, то також за нею слід визнати право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0.2210 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :01:004:1747.

Щодо заперечень відповідача на позов та клопотання про відмову в задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, то суд приходить до висновку що воно не підлягає до задоволення.

Так, постановою КМУ №211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», на території України введено карантин.

Сімейний Кодекс України доповнено п. 2-1, «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 72, 128, 129, 139 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Оскільки карантин було відмінено 30.06.2023 року, то строк позовної давності ОСОБА_2 не пропущено.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_2 щодо визнання права власності на частки в спільному майні подружжя, є обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 78, 81, 137, 141, 258, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 60, 70,71 СК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задоволити.

Византи за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 248 кв.м. в АДРЕСА_1 .

Византи за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0.2210 га. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий № :01:004:1747.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 24.04.2024 року.

Суддя:

Позивач: ОСОБА_2 .

АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 .

АДРЕСА_1 , тел. НОМЕР_2 .