Дата документу 12.03.2024
Провадження № 2/334/743/24
12 березня 2024 року м. Запоріжжя
Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючої: судді Телегуз С.М., за участю секретаря судового засідання Міщенко А.О., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
26.12.2023 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В позові посилалася на те, що вона з 24.06.2017 року є власником 11/20 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори Федченко О.О., яке зареєстровано в спадковому реєстрі за №26/2016, та зареєстровано в реєстрі за №1-463, та Витягу про державну реєстрацію прав, номер витягу 90487707 від 24.06.2017 року.
Співвласником 9/20 частини нерухомого майна є ОСОБА_3 (не є членом сім`ї та володіє на праві власності своєю частиною будинку), будинок не є об`єктом спільної сумісної власності.
В будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: її донька - ОСОБА_2 , позивач - ОСОБА_1 , та її чоловік - ОСОБА_4 .
Відповідач, починаючи з травня 2019 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 фактично не проживає понад чотири роки без поважних причин, так як виїхала до іншого населеного пункту.
Перешкод в користуванні житловим приміщенням вона відповідачу не чинила, остання добровільно визначила інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користуються понад чотири роки без поважних причин. Відповідач втратила інтерес до житла, проживає в іншому житлі, утворила іншу родину та повертатися відмовляється. Від спілкування відмовляється, самостійно знятися з реєстрації відмовляється. Отже, свідома поведінка відповідача свідчить про втрату інтересу до вказаного будинку.
Про факт не проживання відповідача в житловому приміщенні понад 4 роки складено Акт б/н від 12.12.2023 року, який підписаний трьома свідками, мешканцями будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_1 , та завірений Головою квартального комітету 78.
Крім того, актом засвідчено, що в даному будинку проживають лише позивач та її чоловік.
Відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком не цікавиться. Комунальні платежі нараховуються згідно кількості зареєстрованих осіб, і так як відповідач не сплачує зазначені платежі, то вона змушена нести тягар комунальних платежів одноособово. Таким чином, реєстрація відповідача в будинку порушує її права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, також вона позбавлена можливості оформити субсидію та зменшити грошове навантаження.
Враховуючи наведене, вважає, що відповідач втратила право користування даним житловим приміщенням у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, а тому вона, як власник житла, вимушена звернутися до суду з позовом.
Прохала визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: частиною житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори Федченко О.О., яке зареєстровано в реєстрі за номером №1-463.
27.12.2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду в підготовче засідання.
20.02.2024 року ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено до розгляду по суті на 12.03.2024 року.
12.03.2024 року позивач в судове засідання не з`явилася, 12.03.2024 року подала заяву про розгляд справи у її відсутність.
12.03.2024 року відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, які повернуто до суду з відміткою «Адресат відсутній за вказаною адресою», оголошення про виклик на офіційному сайті Судової влади України, та довідки про доставку смс, про причини неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала.
Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України якщо відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
У зв`язку з наведеним, суд на підставі ч.4 ст.223, ст.280 ЦПК України, постановляє заочне рішення.
Виходячи з положень ч.3 ст.211 ЦПК України суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні судового засідання за відсутності учасників процесу.
У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини.
ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Запоріжжя народилася позивач ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , з 2011 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 від 26.04.2096 року.
ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Вюнсдорф ФРГ народилася відповідач ОСОБА_2 , рнокпп НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , та Витягом з реєстру територіальної громади м. Запоріжжя від 26.12.2023 року.
Позивач ОСОБА_1 має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_5 від 26.10.1998 року.
Позивач ОСОБА_1 є матір`ю відповідача ОСОБА_2 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 .
Позивач ОСОБА_1 є власником 11/20 часток житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 24.06.2017 року державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори Федченко О.О., зареєстровано в реєстрі за №1-463, та Витягу про державну реєстрацію прав, номер витягу 90487707 від 24.06.2017 року.
Згідно Акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 12.12.2023 року, складеного за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_5 , в присутності свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , встановлено, що ОСОБА_2 фактично не проживає за даною адресою з травня 2019 року.
Позивач на полягає на тому, що відповідач починаючи з травня 2019 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_1 фактично не проживає понад чотири роки без поважних причин, так як виїхала до іншого населеного пункту. Перешкод в користуванні житловим приміщенням вона відповідачу не чинила, остання добровільно визначила інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користуються понад чотири роки без поважних причин. Відповідач втратила інтерес до житла, проживає в іншому житлі, утворила іншу родину та повертатися відмовляється. Від спілкування відмовляється, самостійно знятися з реєстрації відмовляється. Відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком не цікавиться. Комунальні платежі нараховуються згідно кількості зареєстрованих осіб, і так як відповідач не сплачує зазначені платежі, то вона змушена нести тягар комунальних платежів одноособово. Реєстрація відповідача в будинку порушує її права та законні інтереси, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, також вона позбавлена можливості оформити субсидію та зменшити грошове навантаження.
Суд, задовольняючи позов, виходить з наступного.
Відповідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно ч.2 п.7 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення правовідношення.
Згідно ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні.
Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Глава 28 ЦК визначає житло об`єктом права приватної власності.
Відповідно ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч.1 ст.395 ЦК України речовими правами на чуже майно є: 2) право користування (сервітут).
Відповідно ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно ч.2 ст.406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.
Згідно ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.
Відповідно ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Згідно п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
У Постанові Верховного Суду від 12.01.2021 року у справі № 344/7064/16-ц зазначено, що «У справах про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, на позивача покладається обов`язок із доведення відсутності відповідача у спірному приміщенні понад строк, із яким законом пов`язана можливість збереження права користування житлом за відсутнім наймачем (користувачем), а на відповідача, відповідно, покладається обов`язок із доведення поважності причин відсутності у спірному приміщенні понад встановлений законом строк».
Судом встановлено, що відповідач з травня 2019 року без поважних причин не проживає за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , так як виїхала до іншого населеного пункту. Перешкод в користуванні житловим приміщенням позивач відповідачу не чинила, остання добровільно визначила інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користуються понад чотири роки без поважних причин. Відповідач втратила інтерес до житла, проживає в іншому житлі, утворила іншу родину та повертатися відмовляється. Від спілкування відмовляється, самостійно знятися з реєстрації відмовляється. Відповідач не проживає в даному будинку, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в будинку не має і взагалі будинком не цікавиться. Комунальні платежі нараховуються згідно кількості зареєстрованих осіб, і так як відповідач не сплачує зазначені платежі, то вона змушена нести тягар комунальних платежів одноособово.
Відповідач в добровільному порядку з реєстрації не знімається, а реєстрація відповідача порушує права та законні інтереси позивача, як власника на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном, також вона позбавлена можливості оформити субсидію та зменшити грошове навантаження на оплату комунальних послуг.
Тому суд вважає, що відповідач втратила право на користування цим житлом, а позивач має право на захист своїх прав, шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням в силу ст.405 ЦК України.
Відповідно ч.1 ст.76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами частин 1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В силу вимог ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Крім того, відповідно ч.1,8 ст.178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Так як відповідач відзив на позов не подала, в судове засідання не з`явилася, будь-яких заперечень суду не надала, то суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 211, 223, 247, 258-259, 280-283, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_3 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням житловим будинком АДРЕСА_4 часток якого належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп НОМЕР_1 , на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 24.06.2017 року державним нотаріусом Першої Запорізької державної нотаріальної контори Федченко О.О., зареєстровано в реєстрі за №1-463.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Копію заочного рішення направити відповідачу рекомендованим листом із повідомленням не пізніше двох днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення складено 18 березня 2024 року.
Суддя: С.М.Телегуз