Провадження № 2/369/70/24
РІШЕННЯ

Іменем України

08.02.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Янченко А.В.,

за участі секретаря судового засідання Кубарської Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 369/14999/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду з позовною заявою до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 січня 2017 року відбулось залиття квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з розташованої вище квартири АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_5 .

Згідно Акту про залиття, аварію, що трапилась, складеного 03 січня 2017 року працівниками ЖЕД № 2, причиною аварії є несанкціоноване втручання відповідача в сиситему центрального опалення.

29 січня 2019 року повторно вдбулось залиття квартири позивачів з розташованої вище квартири відповідача.

Згідно Акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), складеного 04 лютого 2019 року працівниками ЖЕД № 2 причиною аварії є несанкціоноване втручання відповідача в сиситему центрального опалення.

Відповідно до висновку експерта № 04/02-2019 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження складеного 20 червня 2019 року, вартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідно провести у квартирі АДРЕСА_3 для усунення пошкоджень, що виникли внаслідок залиття з вищерозташованої квартири АДРЕСА_4 становить 175 565 (сто сімдесят п`ять тисяч п`ятсот шістдесят п`ять) гривень.

Крім того, позивач ОСОБА_6 розмір завданої йому моральної шкоди оцінює у 30000 (тридцять тисяч) гравень.

Додатково позивач поніс витрати у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень на проведення експертного будівельно-технічного дослідження по договору від 23 лютого 2019 року № 04/02-2019 з судовим експертом Галієвою Оленою Мансурівною.

25.11.2019 року ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Ковальчук Л.М. відкрито провадження у справі за правлами загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі.

14.09.2020 року ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Ковальчук Л.М. закрито підготовче засідання у справі. Справу призначено до розгляду по суті.

17.11.2020 року представник відповідача ОСОБА_7 подав клопотання про призначення судової експертизи.

22.02.2021 року ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Ковальчук Л.М. постановлено клопотання представника відповідача ОСОБА_5 задовольнити.

Призначити по справі судову комплексну будівельно-технічну та інженерно-технічну судову експертизу, на вирішення якої поставити питання:

1.Який розмір матеріальної шкоди завдано об`єкту-квартирі АДРЕСА_1 , внаслідок її залиття 01 січня 2017 року з урахуванням фізичного зносу майна?

2.Чи можливо встановити конкретні технічні причини пориву опалювальної системи у квартирі АДРЕСА_4 (зношеність, несправність, пошкодження труб, розрив системи внаслідок високого тиску, інші причини), внаслідок яких 01 січня 2017 року відбувся витік води з опалювальної системи у квартирі АДРЕСА_4 ?

3.Який розмір матеріальної шкоди завдано об`єкту-квартирі АДРЕСА_1 , внаслідок її залиття 29 січня 2019 року з урахуванням фізичного зносу майна?

4.Чи можливо встановити конкретні технічні причини та місце пориву опалювальної системи у квартирі АДРЕСА_4 (зношеність, несправність, пошкодження труб, розрив системи внаслідок високого тиску, інші причини), внаслідок яких 29 січня 2019 року відбувся витік води з опалювальної системи у квартирі АДРЕСА_4 ?

Проведення експертизи доручити експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, попередивши їх про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КК України.

Затрати по проведенню експертизи покласти на відповідача ОСОБА_8 .

Провадження у справі зупинити на час проведення експертизи.

26.05.2022 року ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Ковальчук Л.М. постановлено поновити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної і моральної шкоди.

11.08.2022 року представник відповідача ОСОБА_7 надав до суду заяву про застосування недопустимого доказу (висновку судового експерта Галієвої) та подав клопотання про виклик експерта КНІДСЕ Міністерства юстиції України Лісніченка Сергія Васильовича до суду для надання пояснень щодо висновку від 28.04.2022 року № 11585/21-43 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи. Позивачі заперечували щодо заяви представника відповідача про застосування недопустимого доказу (висновку судового експерта Галієвої) по суті заяви та виступили проти виклику експерта КНІДСЕ Лісніченка Сергія Васильовича до суду скеровуючись достатністю обох цих висновків для визначення розміру відшкодування.

27.10.2022 року представник відповідача ОСОБА_7 надав до суду клопотання про приєднання доказів до матеріалів справи де привів обставини, що на даний час кватира АДРЕСА_1 не належить позивачеві і тому понести витрати на її відновлення позивачі не зможуть. Позавичі настоювали на задоволенні їх позову, оскільки на момент обох затоплень квартира за вказаною адресою належала їм і вони на той момент понесли значні матеріальні та моральні збитки.

27.10.2022 року суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання представника відповідача ОСОБА_7 щодо виклику експерта КНІДСЕ Міністерства юстиції України Лісніченка Сергія Васильовича до суду для надання пояснень щодо висновку від 28.04.2022 р. № 11585/21-43 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи.

27.10.2022 року позивачі в усному порядку заявили клопотання про виклик до суду судового експерту Галієвої Олени Мансурівни для для надання пояснень щодо висновку від 20.06.2019 року № 04/02-2019 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження.

27.10.2022 року суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання позивачів про виклик до суду судового експерту Галієвої Олени Мансурівни для для надання пояснень щодо висновку від 20.06.2019 року № 04/02-2019 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження.

29.03.2023 року у відкритому судовому засіданні було проведено опитування експерта КНІДСЕ Міністерства юстиції України ОСОБА_9 для надання пояснень щодо висновку від 28.04.2022 року № 11585/21-43 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи. Після прослуховування відповідей експерта Лісніченка Сергія Васильовича позавичі настоювали на задоволенні їх позову, оскільки експерт всупереч конкретно посталеним судом запитанням, не підтвердив але і не заперечив розмір відшкодування за пошкоджене майно позивачів.

29.03.2023 року судовий експерт Галієва Олена Мансурівна до суду не з`явилася. До матеріалів справи додана довідка «Укрпошти» про неможливість вручення їй виклику до суду в зв`язку з відсутністю її по місцю проживання.

29.03.2023 року представник відповідача ОСОБА_7 надав до суду заяву про залучення до участі у справі, в якості третьої особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, нового власника квартири ОСОБА_10 , для її опитування щодо витрат на ремонт. Позивачі заперечували проти визову нового власника квартири ОСОБА_10 та настоювали на задоволенні їх позову оскільки на момент залиття квартира належала позивачам а при продажу квартири було враховано її наявний стан після затоплення і ціна по договору продажу була значно знижена від ринкової.

29.03.2023 року суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання представника відповідача ОСОБА_7 щодо виклику до суду в якості третьої особи які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, нового власника квартири ОСОБА_10 , для її опитування.

16.05.2023 року новий власник квартири ОСОБА_10 до суду не з`явилася з невідомих причин. В судовому засіданні позивачі настоювали на задоволенні їх позову оскільки на момент залиття квартира належала позивачам а при продажу квартири було враховано її наявний стан після затоплення і ціна по договору продажу була значно знижена від ринкової.

16.05.2023 року ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Ковальчук Л.М. постановлено закрити підготовче провадження у справі. Справу призначено до розгляду по суті.

Згідно з розпорядженням керівника апарату Києво-Святошинського районного суду Київської області Распутної Н.О. від 10.10.2023 року щодо призначення повторного автоматичного розподілу справи № 369/14999/19 від 10.10.2023 року вказану справу передано на розгляд судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченку А.В.

11.10.2023 року ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області Янченка А.В. постановлено справу № 369/14999/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної і моральної шкоди - прийняти до свого провадження.

07.02.2024 року ОСОБА_1 через канцелярію суду зареєстрував заяву, у якій просив суд здійснювати розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

07.02.2024 року сторони та третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання були повідомленні належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України).

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наведених нижче підстав.

Судом з матеріалів справи встановлено, що 01 січня 2017 року відбулось залиття квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з розташованої вище квартири АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_5 .

Згідно Акту про залиття, аварію, що трапилась, складеного 03 січня 2017 року працівниками ЖЕД № 2, причиною аварії є несанкціоноване втручання Відповідача в сиситему центрального опалення.

29 січня 2019 року повторно вдбулось залиття квартири позивачів з розташованої вище квартири відповідача.

Згідно Акту про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання), складеного 04 лютого 2019 року працівниками ЖЕД № 2 причиною аварії є несанкціоноване втручання відповідача в сиситему центрального опалення.

Відповідно до висновку експерта № 04/02-2019 за результатами проведення будівельно-технічного дослідження складеного 20 червня 2019 року, вартість ремонтно-будівельних робіт, які необхідно провести у квартирі АДРЕСА_3 для усунення пошкоджень, що виникли внаслідок залиття з вищерозташованої квартири АДРЕСА_4 становить 175 565 (сто сімдесят п`ять тисяч п`ятсот шістдесят п`ять) гривень.

Крім того, позивач ОСОБА_6 розмір завданої йому моральної шкоди оцінює у 30 000 (тридцять тисяч) гравень.

Додатково позивач поніс витрати у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень на проведення експертного будівельно-технічного дослідження по договору від 23 лютого 2019 року №04/02-2019 з судовим експертом Галієвою Оленою Мансурівною.

Відповідно до частини другоїстатті 13 ЦК Українипри здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

За змістом положень частини третьої статті 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової і моральної шкоди.

У частинах першій, другій статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.

Згідно з приписами ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

У частині першійстатті 81 ЦПК України закріплене загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Враховуючи встановлене вище, суд вважає доведеними факти залиття квартири квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з розташованої вище квартири АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_5 та заподіяння власникам квартири збитків, які виразилися у пошкодженні особистого майна, стін та стелі, підлоги та балконних приміщень у квартирі.

У судовому засіданні було допитано експерта КНІДСЕ Міністерства юстиції України ОСОБА_9 щодо висновку від 28.04.2022 року № 11585/21-43 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи. Експерт не заперечував, щодо факту залиття в квартирі позивачів та всупереч конкретно посталеним судом запитанням, не підтвердив але і не заперечив розмір відшкодування за пошкоджене майно позивачів.

Крім того, суд зауважує той факт, що відповідачі не спростовували сам факт залиття квартири.

Тому суд вважає, що відповідачі не спростували належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивачів, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивачів, не заявляли та не надали інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

З огляду на вказане, суд вважає, що винність відповідача у настанні негативних наслідків для майна позивачів очевидна та доведена. Ні до, ні після першого затоплення квартири позивачів 01.01.2017 року, відповідачі не вжили всіх необхідних заходів для належної роботи опалювальних приладів, які знаходилися у їх квартирі і допустили повторне затоплення.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування заподіяної матеріальної шкоди підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Щодо вимог про відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової ) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (ст. 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч. 1 ст. 1167 ЦК України).

Таким чином, оскільки внаслідок залиття, що сталось з вини відповідача, пошкоджено майно позивачів, у зв`язку з чим останні були тривалий час позбавлені можливості вести звичний спосіб життя, були суттєво порушені їх життєві плани, так як, проведення вимушеного незапланованого ремонту квартири вимагало значних додаткових зусиль та часу, суд, керуючись ст. ст. 23, 1167 ЦК України, вважає, що кожному з позивачів було завдано моральну шкоду, яку з врахуванням обставин справи та тривалості порушеного права, визначає в розмірі 30000,00 грн., яка підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 з відповідача.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним «сумнівом». Таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Крім того, відповідно до ст. ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню пропорційно розміру задоволених позовних вимог документально підтверджені витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12-13, 15, 76-80, 81-82, 133, 137, 141, 223, 258-259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 22, 23, 1166 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної і моральної шкоди задовольнити повністю.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_5 - суму матеріальних збитків 175565 (сто сімдесят п`ять тисяч п`ятсот шістьдесят п`ять) гривні на користь ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_3 , ОСОБА_4 ІПН НОМЕР_4 .

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_5 - суму моральних збитків 30000 (тридцять тисяч) гривень на користь ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_5 - суму витрат у розмірі 7000 (сім тисяч) гривень понесених на проведення експертного будівельно-технічного дослідження по договору від 23 лютого 2019 року № 04/02-2019 з судовим експертом Галієвою Оленою Мансурівною на користь ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_5 суму сплаченого судого збору за подання позовної заяви у розмірі 2359 (дві тисячі триста п`ятдесят дев`ять) гривень 92 копійки на користь ОСОБА_1 ІПН НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_5 суму сплаченого судого збору за подання позовної заяви у розмірі 438 (чотириста тридцять вісім) гривень 92 копійки на користь ОСОБА_2 ІПН НОМЕР_2 .

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_5 суму сплаченого судого збору за подання позовної заяви у розмірі 438 (чотириста тридцять вісім) гривень 92 копійки на користь ОСОБА_3 , ІПН НОМЕР_3 .

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_5 суму сплаченого судого збору за подання позовної заяви у розмірі 438 (чотириста тридцять вісім) гривень 92 копійки на користь ОСОБА_4 ІПН НОМЕР_4 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлений 18.03.2024 року.

Суддя А.В. Янченко