справа № 758/2657/24 головуючий у суді І інстанції Сирбул О.Ф.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Фінагеєва В.О. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 травня 2024 року у справі за позовом Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, -

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» звернулося до суду з позовом та просило стягнути з відповідача заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у сумі 18 749,45 грн., збитки від інфляції у сумі 255,77 грн. та 3 % річних у сумі 87,84 грн., судові витрати у сумі 3 028,00 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 2 500,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що наказом Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради № 2 від 10 січня 2008 року житловий будинок АДРЕСА_1 передано на обслуговування Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс». Відповідно до п. 2.2. Статуту предметом діяльності Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» є надання житлово-комунальних послуг споживачам. Між позивачем та відповідачем, який є власником квартири АДРЕСА_2 , 22 серпня 2012 року укладено договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 180, відповідно до якого підприємство надає послуги з обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 та прибудинкових територій, а власник квартири оплачує витрати по обслуговуванню будинку та прибудинкових територій і оплачує комунальні послуги. Відповідач не в повному обсязі виконує умови договору і за період з лютого 2020 року по жовтень 2023 року виникла заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у сумі 18 749,45 грн. Крім того, позивачем нараховано індекс інфляції у сумі 255,77 грн. та 3 % річних у сумі 87,84 грн. за період з 01 квітня 2020 року по 31 січня 2022 року.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 14 травня 2024 року позов Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через неправильність встановлення обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що розрахунок заборгованості містить завідомо неправдиві відомості які не підтверджується первинними бухгалтерськими або фінансовими документами, спростовується доказами, які надані суду відповідачем. Відповідач долучив до зазначеного відзиву завірені належним чином копії квитанцій про оплату послуг позивачу, які є офіційними фінансовими документами, які засвідчують перерахування грошових коштів від відповідача позивачу за надані послуги. Відповідач у цей період вчасно та сумлінно оплачував надані комунальні послуги позивачу. Так, оплата рахунку за комунальні послуги здійснена відповідачем у повному обсязі та своєчасно за лютий 2020 року 17 березня 2020 року, за березень 2020 року 17 квітня 2020 року, за квітень 2020 року 15 травня 2020 року, за травень 2020 року 18 червня 2020 року, за червень 2020 року 18 липня 2020 року, за липень 2020 року 14 серпня 2020 року, за серпень 2020 року 16 вересня 2020 року, за вересень 2020 року 17 жовтня 2020 року, за жовтень 2020 року 16 листопада 2020 року, за листопад 2020 року 18 грудня 2020 року і т.д. Вказані фінансові документи підтверджують, що оплата відповідачем виставленого позивачем рахунку здійснювалася до 20 числа щомісячно, а тому розрахунок заборгованості і розрахунок збитків від інфляції та 3 % річних є безпідставними і недостовірними. Таким чином, рішення суду в частині встановлення факту заборгованості по договору, збитків від інфляції та 3 % річних є необґрунтованим та помилковим. Крім того, у розрахунку зазначені суми, які відповідач оплачував за комунальні послуги і вони свідчать, що відповідач мав переплату за 2020 і 2021 роки. В рішенні суду першої інстанції відсутня оцінка доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву щодо обґрунтування позивачем позовних вимог на підставі нормативно-правового акту, який втратив чинність. Зазначена у позовній заяві заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг у сумі 18 749,45 грн. розрахована по тарифу з недіючого розпорядження, як і сам розрахунок заборгованості, який долучений до позовної заяви. Останній не може прийматися судом у якості доказу. У розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги, який долучений до позовної заяви, зазначений тариф не передбачений договором між позивачем та відповідачем. Між позивачем та відповідачем з дати укладення договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (22.08.2012) до квітня 2020 року (дати отримання платіжки за лютий 2020 року, точної дати не пам`ятаю) були відсутні непорозуміння. Позивач надавав послуги за договором, а відповідач своєчасно і в повному обсязі їх оплачував. Позовна заява не обґрунтована в частині вимоги оплати капітального ремонту насосного обладнання, експертного обстеження технічного відшкодування різниці планової вартості витрат електричної енергії.

У відзиві на апеляційну скаргу Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» вказує на те, що оскільки розпорядження № 211 було затверджено органом місцевого самоврядування 12 лютого 2018 року, тобто до втрати чинності норм ст.7, ст.14 та ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875 (y зв`язку із чим його і було скасовано), то укладений між сторонами договір відповідно до п. 3-1 прикінцевих положень нового закону є чинним на визначених ним умовах, в тому числі щодо раніше затвердженого тарифу. Так, відповідно до вказаного розпорядження, тариф з оплати послуг по АДРЕСА_1 після оплати 20 числа, що настає за розрахунковим, складав 6,89 грн./кв.м. Відповідно до п.3-1 прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189 3-1 від 09 листопада 2017 року, з дати введення в дію норм цього Закону, що регулюють надання послуги з управління багатоквартирним будинком, зміна будь-яких умов договорів про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, додатків і кошторисів (цін/тарифів) до них забороняється та вважається нікчемною. Таким чином, з метою приведення у відповідність нарахування вартості послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території по АДРЕСА_1 , до тарифу, що був затверджений розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) №211 від 12 лютого 2018 року, а саме, з 6,48 грн./ кв.м. до 6,89 грн./ кв.м., позивачем 08 червня 2023 року було затверджено кошторис витрат в межах встановленого тарифу 6,89 грн/ кв.м. Саме тому у розрахунку заборгованості у період з червня по жовтень 2023 року відображено відновлений тариф у відповідності до кошторису витрат 6,89 грн./кв.м., що був затверджений в межах останнього тарифу відповідно до розпорядження №211 від 12 лютого 2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що наказом Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради № 2 від 10 січня 2008 року житловий будинок АДРЕСА_1 передано на обслуговування Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс».

Відповідно до п. 2.1. Статуту КП «Житло-Сервіс» підприємство створене з метою отримання прибутку від господарської діяльності із утримання, обслуговування, експлуатації та ремонту будинків і споруд комунальної власності територіальної громади м. Києва та прибудинкових територій, а також здійснення контролю за виконанням громадянами Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями.

Відповідно до п. 2.2. Статуту предметом діяльності Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-Сервіс» є надання житлово-комунальних послуг споживачам.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 07 серпня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пшеничною С.О., зареєстрованого в реєстрі за № 773, що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію (а. с. 11).

Між позивачем та відповідачем, який є власником квартири АДРЕСА_2 , 22 серпня 2012 року укладено договір на про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій № 180, відповідно до якого підприємство надає послуги з обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 та прибудинкових територій, а власник квартири оплачує витрати по обслуговуванню будинку та прибудинкових територій і оплачує комунальні послуги (а.с. 9-10).

Судом встановлено, що відповідач належним чином не здійснює оплату вартості житлово-комунальних послуг. На підтвердження розміру заборгованості позивачем надано розрахунок, відповідно до якого за відповідачем за період з лютого 2020 року по жовтень 2023 року наявна заборгованість у розмірі 18 749,45 грн.

Відповідач не виконав грошове зобов`язання, а отже він, відповідно до положень ст. 625 ЦК України, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Апеляційний суд не може повністю погодитися із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з частиною третьою статті 162 ЖК Української РСР строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Між позивачем та відповідачем склалися відносини у сфері житлово-комунальних послуг, які регулюються положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Законом України «Про житлово-комунальні послуги» визначено основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до пункту першого частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом п`ятим частини 3 статті 20 цього Закону України обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У розрізі даного спору зобов`язання відповідача оплатити послуги з утримання будинку та прибудинкової території урегульовано договірним зобов`язанням на підставі узгоджених договором дій постачальника і споживача послуг.

Окрім того, із зазначених положень випливає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Згідно з пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, споживачі зобов`язані оплатити отримані ними житлово-комунальні послуги. Відсутність письмового договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від встановленого законом обов`язку оплати послуг у повному обсязі, якщо він фактично користується ними зі згоди постачальника послуг.

Отже, під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу, відповідачам), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з чинними тарифами.

Відсутність письмово оформленого договору між сторонами не свідчить про неотримання відповідачами відповідних послуг.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Таким чином, у даному випадку між позивачем та відповідачем склалися фактичні договірні відносини, за якими ОСОБА_1 користувався наданими житлово-комунальними послугами, а позивач нараховував плату за житлово-комунальні послугу, які відповідачем не оплачувались у повному обсязі.

Оскільки відповідач фактично споживав житлово-комунальні послуги, що не заперечувалось ним під час розгляду справи, розрахунок заборгованості складений позивачем за період, коли відповідач набув прав на вищевказану квартиру, тому з огляду на положення частини другої статті 638 ЦК України, між сторонами наявні договірні правовідносини.

Судом першої інстанції встановлено, що за період з лютого 2020 року по жовтень 2023 року наявна заборгованість у розмірі 18 749,45 грн.

Разом з тим, задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції, не врахував сплачені відповідачем 20 лютого 2020 року кошти на утримання будинку та прибудинкової території у розмірі 807,52 грн., у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача 18 749,45 грн.

У розрахунку заборгованості за житлово-комунальні послуги, який долучено до позовної заяви, зазначено, що відповідач повинен сплатити 132,65 грн. у листопаді 2021 року за експертне обстеження технічного стану ліфтів; 37,48 грн. у листопаді 2020 року за капітальний ремонт насосного обладнання; 37,48 грн. у березні 2020 року за капітальний ремонт систем ХВП, ГВП, ЦО; 104,73 грн. у квітні 2023 року за технічне обстеження стану ліфтів; 69,92 грн. у червні, липні, серпні, вересні, жовтні 2023 року за відшкодування різниці планової вартості витрат електричної енергії «Освітлення МЗК, підв. приміщень та підкачування води»; 28,79 грн. у червні, липні, серпні, вересні, жовтні 2023 року за відшкодування різниці планової вартості витрат електричної енергії «Енергопостачання для ліфтів»,

Разом з тим, позивачем не надано будь-яких доказів у розумінні ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження обґрунтованості своїх вимог в цій частині.

Так, позивач в своїй позовній заяві ніяким чином не обґрунтовує наявність заборгованості відповідача з вказаних платежів, а саме підстави її виникнення, розмір, на чому ґрунтується обов`язок відповідача сплачувати такі платежі.

Також, позивачем заявлено до стягнення збитки від інфляції у сумі 255,77 грн. та три проценти річних у розмірі 87,84 грн.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлений інший розмір процентів.

Правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, в якому, зокрема, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора - вимагати сплату грошей за надані послуги.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Таким чином, суд першої інстанції, зваживши на порушення відповідачем зобов`язань з оплати комунальних послуг за період з лютого 2020 року по жовтень 2023 року, дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних та інфляційних втрат, сума яких не перевищує суму, яка підлягає нарахуванню на наявну заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача.

Перевіривши обґрунтованість та правильність нарахованої суми боргу, судом апеляційної інстанції встановлено, що сума заборгованості за послуги з утримання будинку та прибудинкової території за період з лютого 2020 року по жовтень 2023 року складає 17 136,04 грн. (18749,45 - 807,52 - 132,65 - 37,48 - 37,48 - 104,73 - 69,92*5 - 28,79*5 грн.), що підтверджується доказами, наявними у матеріалах справи.

При визначенні розміру нарахувань відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, колегія суддів виходить з відомостей, зазначених у розрахунках та встановлених судом першої інстанції, з якими погоджується, а відтак розмір інфляційних втрат становить 255,77 грн та 3% - 87,84 грн, а всього розмір заборгованості складає 17 479,65 грн.

Як вбачається з апеляційної скарги, остання не містить доводів в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 5 000,00 грн., а, відтак, судове рішення в цій частині, в силу вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України не може бути скасоване.

Враховуючи зазначене, висновки суду першої інстанції частково не відповідають фактичним обставинам справи, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та прийняття постанови по суті вимог позивача.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

При подачі позовної заяви Комунальне підприємство з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс»сплатило судовий збір у розмірі 3 028,00 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав до часткового задоволення позову, а відповідач звільнений від сплати судового збору, то сплачений позивачем судовий збір підлягає компенсації за рахунок держави на його користь пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 2 772,12 грн.

При подачі апеляційної скарги сплаті підлягав судовий збір у розмірі 4 587,00 грн. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав до часткового задоволення апеляційної скарги, а відповідач звільнений від сплати судового збору, то судовий збір, що підлягав сплаті при подачі апеляційної скарги підлягає стягненню з позивача в дохід держави пропорційно до відхилених позовних вимог, а саме у розмірі 387,62 грн.

При цьому, оскільки на користь позивача підлягає компенсації судовий збір, сплачений ним при подачі позовної заяви, то різниця, яка підлягає стягненню з нього в дохід держави та компенсації йому за рахунок держави складає 2 384,50 грн. (2772,12-387,62).

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 14 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» місцезнаходження вул. Дніпровська Набережна, буд. 25-Б, м. Київ, ідентифікаційний код 31025659, заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 17 136 ,04 грн., збитки від інфляції у сумі 255,77 грн., 3% річних у сумі 87,84 грн., а всього 17 479,65 грн. (сімнадцять тисяч чотириста сімдесят дев`ять) гривень 65 копійок.

Компенсувати Комунальному підприємству з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» місцезнаходження вул. Дніпровська Набережна, буд. 25-Б, м. Київ, ідентифікаційний код 31025659, за рахунок держави судовий збір у розмірі 2 384 (дві тисячі триста вісімдесят чотири) гривні 50 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді Фінагеєв В.О.

Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.