єдиний унікальний номер справи 531/1000/24
номер провадження 2/531/430/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року м. Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді - Герцова О. М.,

за участю секретаря судового засідання - Капленко Є. С,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Світлик Я. В.,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача адвоката Ткачова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні режимі відеоконференції цивільну справу за позовом адвоката Світлик Яніни Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Шуба Алла Федорівна, про усунення від права на спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, через представника, звернулася до Карлівського районного суду Полтавської області з позовною заявою, в якій просить усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 72 роки померла ОСОБА_4 рідна сестра позивачки. Приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Шубою А. Ф. відкрито спадкову справу 158/2023. До переліу спрадкового майна входить квартира, за адресою: АДРЕСА_1 , що перебувала у власності померлої на підставі Договору дарування від 20.11.2001 року.

Згідно довідки, виданої приватним нотаріусом Шубою А. Ф. після померлої ОСОБА_4 спадкоємцями, що прийняли спадщину за законом є її рідна сестра ОСОБА_1 та її рідна племінниця ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину як спадкоємиця другої черги за правом представлення замість померлого батька, брата померлої ОСОБА_5 .

Позивача вважає, що ОСОБА_3 має бути усунена від права на спадкування за законом, оскільки вона ухилялася від надання допомоги померлій ОСОБА_4 , яка через похилий вік, тяжку хворобу та каліцтво перебувала у безпорадному стані та потребувала допомоги племінниці. Зазначене позивачка обгрунтовує тим, що з середини 2022 року ОСОБА_4 діагностовано цукровий діабет ІІ типу, що призвело до ампутації кінцівки. Самостійно пересуватися та доглядати за собою ОСОБА_4 не могла, тому увесь догляд здійснювала позивачка. Як вказує позивачка, ОСОБА_3 , будучи повнолітньою та дієздатною особою, знаючи про тяжкий стан тітки, маючи матеріальну та фізичну змогу надавти таку допомогу, жодної допомоги у догляді і підтримці не надавала, на похорон не приїхала, хоча їй було відомо про всі обставини. Як вважає ОСОБА_1 ухилення відповідачки від надання допомоги своїй тітці, яка потребувала допомоги, полягає у бездіяльності, спрямованій на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, ттобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою відповідачки, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Ухвалою суду від 15.04.2024 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 06.06.2024 року закрито підготовче провадження по справі за позовом адвоката Світлик Яніни Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Шуба Алла Федорівна, про усунення від права на спадкування та призначено справу до судового розгляду по суті.

14.05.2024 року до суду надійшов відзив представника відповідачки на позов. Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, представник відповідача вказує про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому підстав для усунення відповідача від права на спадкування немає.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Представники відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав, викладених у Відзиві на позов.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, у своєму листі просить проводити розгляд справи в її відсутність.

Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представників відповідачки, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Позивачка ОСОБА_1 є рідною сестрою померлої ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою, виданою 02.04.2024 року приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Шубою А. Ф.

Відповідачка ОСОБА_3 є рідною племінницею померлої ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою, виданою 02.04.2024 року приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Шубою А. Ф.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на спадкове майно, у тому числі на квартиру АДРЕСА_2 , що належала померлій на праві власності.

В установлений законом відкрита спадкова справа № 158/2023.

З довідки № 63/01-16 від 02.04.2024 року, виданої приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Шубою А. Ф. вбачається, що після померлої ОСОБА_4 спадкоємцями, що прийняли спадщину за законом є її рідна сестра ОСОБА_1 та її рідна племінниця ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину як спадкоємиця другої черги за правом представлення замість померлого батька, брата померлої ОСОБА_6 .

У своїх позовних вимогах ОСОБА_1 посилається на те, що ОСОБА_4 при житті сильно хворіла, проходила складний та довготривалий курс лікування, їй було проведено ампутацію кінцівки. Спадкодавець була особою похилого віку, непрацездатною і потребувала особливого догляду, про що свідчать наявні документи з медичних установ, у зв`язку з чим потребувала сторонньої допомоги, не могла самостійно себе обслуговувати, готувати їжу, виходити на вулицю, а тому повний догляд за нею здійснювала позивачка. Натомість відповідачка будучи повнолітньою та дієздатною особою, знаючи про тяжкий стан тітки, маючи матеріальну та фізичну змогу надавти таку допомогу, жодної допомоги у догляді і підтримці не надавала, на похорон не приїхала, хоча їй було відомо про всі обставини. Ухилення відповідачки від надання допомоги своїй тітці, яка потребувала допомоги, полягає у бездіяльності, спрямованій на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, ттобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою відповідачки, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Згідно із статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно із статтею 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до частини першої статті 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням, передусім, характеру поведінки відповідача.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

При цьому відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2019 року у справі № 752/12158/14-ц, від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Аналогічна правова позиція викладена і в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 25 березня 2019 року по справі № 766/810/17, від 11 лютого 2019 року по справі № 756/11676/16-ц.

Відповідно до ч.2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається, як на підставу усунення відповідача від права на спадкування, на наявність обставин, визначених у ч. 5 ст. 1224 Цивільного кодексу України - за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, за життя ОСОБА_4 було діагностованоцукровий діабет ІІ типу та внслідок стрімкого розвитку хвороби ампутовано кунцівку.

Також з наданих суду доказів вбачається, що в подальшому почали відмирати тканини іншої ноги, що підтверджується копією історії хвороби померлої.

Будь-яких інших медичних документів на підтвердження стану здоров`я ОСОБА_4 суду надано не було.

Допитані судом свідки пояснили наступне.

Так, свідок ОСОБА_7 , яка є дочкою позивачки, у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 тривалий час хворіла та їй було проведено ампутацію нижньої кінцівки, весь догляд за нею фактично здійснювала воан, ОСОБА_8 , оскільки її мати теж має проблеми зі здоров`ям. Професійного медичного догляду на дому не залучали, оскільки ОСОБА_4 заперечувала проти цього. Також повідомила, що відповідачки переказувала кошти на лікування ОСОБА_4 , окремо зазначила, що вона особисто не просила відповідачку приїжджати та допомогти у догляді за хворою тіткою.

Свідок ОСОБА_9 , у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 внаслідок хвороби потребувала сторонньої допомоги, оскільки не могла себе обслуговувати та пересуватися по квартирі. Зазначила, що протягом усього часу хвороби ОСОБА_4 догляд за нею здійснювали позивачка з дочкою, забезпечували її всім необхідним та створювали гарні умови для проживання, постійно готували їжу, прибирали в квартирі, за необхідності викликали лікарів. Їй не відомо чи надавала відповідачка допомогу ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_10 , у судовому засіданні пояснила, що дійсно ОСОБА_4 тяжко хворіла та внаслінок хвороби їй ампутували ногу, а потім почали відмирати трканини іншої ноги, що завдавало сильного болю хворій. Підтвердила, що відповідачка у грудні 2021 року виїхала проживати за кордон та до цього часу не приїзжала до України, оскільки не може залишити дитину. Окремо зазначила, що ОСОБА_3 їй неодноразово говорила, що переказувала гроші на лікування та на похорони тітки.

Свідок ОСОБА_11 , у судовому засіданні, вказала, що дійсно ОСОБА_4 перебувала у тяжкому стані та потребувала догляду і постійної підтримки. З початком хвороби ОСОБА_4 постійний догляд за нею здійснювали ОСОБА_1 та її дочка, забезпечували її всім необхідним, завдяки чому, на думку свідка, ОСОБА_4 більше ніж пів року з почакту хвороби. Зазначила, що в період хвороби ОСОБА_4 ОСОБА_3 її не відвідувала та призжла до України. Зазначила, що померла потребувала уваги відповідачки.

Свідок ОСОБА_12 , яка була подругою померлої ОСОБА_4 , в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 після ампутації ноги не могла замостіно обслуговувати себе та потребувала допомоги рідних, як фізичної і моральної, так і фінансової. З початку хвороби догляд за ОСОБА_4 здійснювала позивачка, якій допомогала її дочка, оскільки сама позивачка має значні проблеми зі здоров`ям. Відповідачку свідок бачила дуже давно, вказала, що ОСОБА_3 не телефонувала до ОСОБА_4 , хоча померла, за життя потребувала її допомоги. Зазначила, що позивачка з дочкою здійснювали більш ніж належний догляд за ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_13 , яка була подругою померлої ОСОБА_4 , в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_4 потребувала стронньої допомоги, догляд здіснювали позивачка з дочкою, сторонніх людей до догляду залучали, оскільки сама позивачка має проблеми зі здоров`ям. Зазначила, що відповідачка не відвідувала ОСОБА_4 та не надавала їй жодної допомоги.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що відповідачку знає досить давно, проживала ОСОБА_3 сама з дитиною і в 2021 році виїхала за межі України.

Суд звертає увагу, що відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як встановлено при розгляді справи, ОСОБА_4 при житті, дійсно, мала ряд захворювань, що підтверджується відповідними медичними документами. В той же час стороною позивача не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 потребувала допомоги саме ОСОБА_3 .

Наведене вище дає можливість зробити висновок про те, що позивачем не доведено наявність підстав для застосування ч. 5 ст. 1224 ЦК України, що давали б підстави вважати, що ОСОБА_4 потребувала допомоги .

Що стосується посилання позивачки на те, що відповідачка умисно ухилялася від надання допомоги своїй тітці, то слід зазначити наступне.

Відповідачка з грудня 2021 року, тобто до загострення хвороби спадкодавця, перебувала за межами України, про що свідчать відмітки у пасторті відповідачки для виїзду за кордон.

Про хворобу ОСОБА_4 відповідачці стало відомо у 2022 році. З приводу надання допомоги на утримання спадкодавця відповідачка спілкувалася з двоюрідною сестрою ОСОБА_15 , яка є донькою позивачки, та неодноразово перераховувала на її рахунок кошти на утриманння спадкодавця, зазначене підтверджується копією листування та копіями квитанцій про переказ грошових коштів.

Як зазначав у своїх поясненнях представник відповідачки, ОСОБА_3 довгий час перебуває за межами України і повернення її до м. Карлівка Полтавської області на невизначений строк привело б до розриву трудових відносин в країні перебування та втрати права на подальше знаходження там.

Слід зазначити, що при розгляді справи стороною позивача не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 зверталася за допомогою до племінниці ОСОБА_3 , а остання на звернення тітки таку допомогу не надавала.

Згідно вимог діючого законодавства ухилення особи від надання допомогу спадкодавцеві, який потребував цієї допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до частин першої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

У даній справі встановлено, що ОСОБА_4 за життя потребувала сторонньої допомоги, яку надавали її рідна сестра ОСОБА_1 та племіниця ОСОБА_7 . Крім того, позивачем при розгляді справи не доведено, що ОСОБА_4 або ж ОСОБА_1 зверталася до ОСОБА_3 з проханням про допомогу, догляд та утримання, від чого остання ухилялась.

Отже, відповідач ОСОБА_3 не вчинила умисних дій чи бездіяльності, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.

Наведене вище свідчить про те, що позивач не надала належних, допустимих та безспірних доказів на підтвердження одночасного настання всіх передбачених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України обставин, що є її процесуальним обов`язком, а тому відсутні підстави для застосування такого крайнього заходу як усунення ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті її тітки ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачкою не наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для усунення відповідача від права на спадкування за законом, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовнихх вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. 328, 1216, 1233, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову адвоката Світлик Яніни Вікторівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_3 , третя особа - приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Шуба Алла Федорівна, про усунення від права на спадкування відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 23 серпня 2024 року.

Суддя О. М. Герцов