Номер провадження: 22-ц/813/3008/24
Справа № 947/8064/23
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

11.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Стахової Н.В.,

з участю секретаря судового засідання - Мокана В.В.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє представник ОСОБА_2 ,

на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2023 року,

за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У березня 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в обґрунтування якої зазначило, що 14.06.2018 року відповідач звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 14.06.2018 року.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті, складає між позивачем та відповідачем договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом останнього в заяві.

В порушення вимог закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, у зв`язку з чим станом на 20.12.2022 року за відповідачем утворилася заборгованість у сумі 365797,29 грн, яка складається з: 307456,45 грн - заборгованість за тілом кредиту, 15373 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 42967,84 грн - заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 14.06.2018 року в розмірі 365797,29 грн, яка складається з: 307456,45 грн - заборгованість за тілом кредиту, 15373 грн - заборгованість за нарахованими відсотками, 42967,84 грн - заборгованість за простроченими відсотками та судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Приморський районний суд м. Одеси заочним рішенням від 08 серпня 2023 року позов Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнив.

Приморський районний суд м. Одеси ухвалою від 11.10.2023 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у справі за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишив без задоволення.

Суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Відповідач користувався кредитними коштами з 14.08.2018 року та повністю припинивоплату кредиту в травні 2022 року.

Таким чином, у порушення умов кредитного договору зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Умови кредитування, зокрема процента ставка, містяться у заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг та у документі, який має назву «паспорт споживчого кредиту» підписані відповідачем.

Враховуючи, що існування заборгованості за тілом кредиту, простроченими та нарахованими відсотками відповідачем не спростовано, зазначена заборгованість не погашена, суд вважав, що вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам кредитного договору та ст.1050 ЦК України.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що не була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Банком не надано суду доказів на підтвердження підстав позову, а саме, що станом на 20.12.2022 року виникла прострочена заборгованість. Вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Вважає безпідставним нарахування процентів у розмірі 58340,84 грн. Разом з тим, зазначає, що банк має право на повернення фактично отриманої відповідачем суми кредитної заборгованості.

Також судом першої інстанції не враховано введення воєнного стану та оголошення кредитних канікул.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06.12.2023 року Акціонерному товариству Комерційний банк «Приватбанк» роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу, проте відзиву не надходило.

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги отримало 08.12.2023 року та 08.11.2023 року відповідно, в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

Представник скаржника копію ухвали про відкриття провадження отримав 08.12.2023 року в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

В судове засідання представник позивача та відповідач не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» судову повістку отримало 09.01.2024 року, в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Представник скаржника повістку отримав 09.01.2024 року, в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

ОСОБА_1 судову повістку отримала 29.01.2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Представник відповідача у судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. Відповідач користувався кредитними коштами з 14.08.2018 року та повністю припинив оплату кредиту в травні 2022 року.

Таким чином, у порушення умов кредитного договору зобов`язання за вказаним договором не виконав, хоча ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Враховуючи, що існування заборгованості за тілом кредиту, простроченими та нарахованими відсотками відповідачем не спростовано, зазначена заборгованість не погашена, суд вважав, що вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам кредитного договору та ст.1050 ЦК України.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, за необхідне зазначити наступне.

Згідно ч. 2 ст. 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є в тому числі справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, з матеріалів справи вбачається, що Приморський районний суд м. Одеси ухвалою від 10.05.2023 року, відкрив провадження у справі та постановив проводити розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, призначив судове засідання на 26.06.2023 року.

Приморський районний суд м. Одеси, відповідно до вимог п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України, не визнавав дану справу малозначною, а визначив проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, зокрема малозначні справи.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. (ч. 9 ст. 19 ЦПК України).

Позовна заява подана у березні 2023 року.

Згідно ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2023 року становить 2684 грн.

В позовній заяві позивачем зазначена ціна позову у розмірі 365797,29 грн.

Оскільки ціна позову становить 365797,29 грн, що перевищує сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то дана справа не є малозначною в силу вимог закону та малозначною судом першої інстанції не визнавалась, тому підлягає розгляду у порядку загального позовного провадження.

Проте, судом першої інстанції не враховано положення ст. 274 ЦПК України та в порушення вимог процесуального законодавства призначено розгляд справи за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в порядку спрощеного провадження.

Оскільки суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження, то це є порушенням норм процесуального права і є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції апеляційним судом та ухвалення нового рішення (п. 7 ч. 3ст. 376 ЦПК України).

Разом з тим, доводи щодо неналежного повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи апеляційний суд вважає необґрунтованими, з огляду на таке.

З відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, на запит суду першої інстанції, вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви отримала 30.05.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Судове засідання, призначене на 26.06.2023 року, у зв`язку з неявкою сторін відкладене на 07.08.2023 року, що підтверджується довідкою секретаря судового засідання.

Про дату, час та місце розгляду справи, призначеної на 07.08.2023 року, ОСОБА_1 також повідомлена належним чином, повістку отримала 17.07.2023 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Оскаржуване заочне рішення ухвалено 08.07.2023 року.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з частиною п`ятою статті 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

З урахуванням розумності положення частини п`ятої статті 268 ЦПК України слід розуміти таким чином: у разі ухвалення судового рішення за відсутності учасників справи, суд повинен зазначати датою ухвалення ту дату, на яку було призначено розгляд справи, та вказувати у резолютивній частині дату складення повного судового рішення. Проте у разі зазначення судом датою ухвалення судового рішення дати складення повного судового рішення, внаслідок чого дата судового засідання та дата ухвалення судового рішення не співпадатимуть, це не є порушенням прав сторін.

Вказаний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 05.09.2022 року у справі № 1519/2-5034/11.

Із матеріалів справи вбачається, що 07.09.2020 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ "ПриватБанк").

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Звертаючись до суду позивач просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути заборгованість за відсоткам, посилаючись на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті (www.privatbank.ua), як невід`ємні частини спірного договору.

До позовної заяви позивачем додано копію анкети-заяви клієнта фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка підписана ОСОБА_1 ; паспорт споживчого кредитування; розрахунок заборгованості за договором б/н від 07.09.2020 року, станом на 20.12.2022 року; копію Витягу з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток, копію витягу з Умов та правил надання банківських послуг, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки; довідку про видані кредитні картки; копію паспорта ОСОБА_1 ; виписку за договором про рух коштів за період з 14.08.2018 року по 01.12.2022 року.

Довідками АТ КБ «ПриватБанк» підтверджується, що ОСОБА_1 видані кредитні картки 14.08.2018 року - № НОМЕР_1 терміном дії до кінця серпня 2021 року, 16.12.2019 року - № НОМЕР_2 терміном дії до кінця грудня 2022 року, 20.07.2021 року - № НОМЕР_3 терміном дії до кінця липня 2024 року. 14.08.2018 року здійснено старт карткового рахунку № НОМЕР_1 , 09.07.2021 року.

При цьому, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карток Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinit, VISA Signeture та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не підписані відповідачем, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання боржником кредитних коштів містили умови щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, розмір і порядок їх нарахування.

У анкеті-заяві клієнта фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка підписана ОСОБА_1 , відсутні умови щодо сплати відсотків за користування кредитом, а саме: розмір і порядок нарахування, тобто сторони у розумінні цивільного законодавства не погодили розмір та підстави стягнення відсотків. У вказаній анкеті-заяві зазначено лише анкетні дані відповідача, його контактна інформація, відомості про майновий стан.

Колегія суддів вважає, що правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, не можуть бути застосовані до правовідносин сторін, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ "ПриватБанк" в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Враховуючи вказані обставини, колегія суддів вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві погодженої домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів Platinum, World Black Edition, World Elite, Infinit, VISA Signeture та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують обставин, викладених в позовній заяві щодо відсотків.

В постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі № 383/1264/19 зазначено, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, позивачем як під час розгляду справи в суді першої інстанції, так і при зверненні із апеляційною скаргою, не зважаючи на вимоги ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не було надано суду доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про погодження сторонами умов договору, про встановлення розміру відсотків за користування кредитом.

Щодо наданого позивачем паспорт споживчого кредиту, який містить відомості про процентну ставку, та підписано ОСОБА_1 20.07.2021 року, апеляційний суд зазначає таке.

Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20.

В паспорті споживчого кредиту, який підписаний відповідачем 20.07.2021 року, тобто через десять місяців після підписання анкети-заяви, міститься зауваження про те, що інформація зазначена в ньому зберігає чинність та є актуальною лише до 04.08.2021 року. Більш того, зі змісту цього паспорту вбачається, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в ньому, та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо.

Тому, паспорт споживчого кредиту не може бути визнаний належним і достатнім доказом на підтвердження обставин погодження сторонами умов кредитування, саме щодо сплати відсотків за користування кредитом.

З викладеного вбачається, що відповідачем умови кредитного договору щодо сплати прецентів за користування кредитом не погоджені, тому вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 15373 грн та заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 42967,84 грн задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення заборгованості за тілом кредиту апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке.

Випискою про рух коштів підтверджується, що відповідач користувався кредитними коштами шляхом їх зняття з кредитної картки, здійснював платежі, розраховувався в магазинах та ресторанах, а також поповнював картку.

Відповідач обставини видачі кредитних карток, встановлення ліміту, користування вказаними картками та кредитними коштами не спростував.

Колегія суддів звертає увагу на те, що в апеляційній скарзі відповідач обставин отримання кредитних коштів також не заперечує та зазначає, що банк має право на повернення фактично отриманої відповідачем суми кредитних коштів в розмірі 307456,45 грн.

Також апеляційний суд зазначає, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за договором б/н від 07.09.2020 року, станом на 20.12.2022 року відповідно до якого заборгованість за тілом кредиту складає 307456,45 грн відповідачем не спростовано, власного контр розрахунку не надано.

Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також пояснення скаржника викладені в апеляційній скарзі щодо наявності заборгованості за тілом кредиту, враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Доводи щодо не надання позивачем належних та допустимих доказів, апеляційний суд відхиляє, оскільки належними доказами, які підтверджують наявність заборгованість за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Вказані висновки відповідають позиції, висловленій Верховним Судом у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18-ц.

Оскільки АТ КБ «ПриватБанк» довело відкриття ОСОБА_1 карткового рахунку, видачу кредитних карток, при цьому відповідачем вказані обставини не заперечуються, апеляційний суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення тіла кредиту підлягають задоволенню, оскільки фактичне використання відповідачем кредитних коштів і наявність заборгованості у відповідному розмірі, підтверджується належними доказами по справі, не спростовується відповідачем.

Щодо доводів апеляційної скарги про запровадження банківських канікул колегія суддів звертає увагу на таке.

Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» зокрема розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) (пункт 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Також зазначеним законом розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" доповнено пунктом 6-1 такого змісту: "6-1. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.

Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем".

Оскільки позивач до суду з вимогами про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, нарахованої на підставі ст. 625 ЦК України не звертався, також апеляційним судом встановлено, що сторонами не погоджені умови щодо сплати процентів і в цій частині позов не підлягає задоволенню, положення п. 6-1 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування" та п. 18 Прикінцевих та перехідних положень не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2023 року слід скасувати відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 376 ЦПК України та ухвалити нове судове рішення, яким позов Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною першою статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір в сумі 5486,96 грн, що підтверджується платіжним дорученням № ZZ423B1R23 від 23.02.2023 року.

Оскільки позовна заява підлягає задоволенню частково, то з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4611,81 грн за подання позовної заяви.

Відповідачем за подання заяви про перегляд заочного рішення сплачено судовий збір 536,80 грн, що підтверджується платіжною інструкцією на переказ готівки № ПН4463515 від 14.09.2023 року.

За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено судовий збір в сумі 5487 грн, що підтверджується платіжною інструкцією на переказ готівки № ПН4479807 від 08.11.2023 року.

Разом з тим, у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги з Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1312,71 грн за подання апеляційної скарги та 85,62 грн за подання заяви про перегляд заочного рішення.

Враховуючи вимоги частини 10 статті 141 ЦПК України, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3213,48 грн.

Керуючись статтями 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» () заборгованість за кредитним договором у розмірі 307456 (триста сім тисяч чотириста п`ятдесят шість) гривень 45 копійок.

В іншій частині у задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приват Банк» () судовий збір у розмірі 3212 (три тисячі двісті тринадцять) гривень 48 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхомподання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 15 березня 2024 року.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

Н.В. Стахова