Провадження № 2-о/127/649/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.09.2024 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької областів складі:

головуючої судді Бессараб Н.М.,

при секретарі Поливаній Ю.В.,

за участю заявника ОСОБА_1 та його представника - адвоката Горбатюка В.В.,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за заявою представника заявника ОСОБА_1 адвоката Горбатюка Валерія Володимировича, за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника ОСОБА_1 адвокат Горбатюк В.В. звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису, в якій просив суд видати обмежувальний припис щодо тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді: заборони перебувати в місці спільного проживання (перебування) за адресою: АДРЕСА_1 , з постраждалою особою ОСОБА_1 ; вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з ним через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців.

Заява мотивована тим, ОСОБА_1 перебував з ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний між ними 25.05.2005. Після розлучення його колишня дружина ОСОБА_2 продовжує проживати разом із заявником у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 , який належить заявнику на праві власності. Протягом останнього року ОСОБА_2 за місцем їх спільного проживання застосовує до заявника, який є особою похилого віку та має вади здоров`я, фізичну силу, постійно його ображає, висловлюється на його адресу нецензурною лайкою, внаслідок чого у нього виникає емоційна невпевненість та нездатність захистити себе, тобто колишня дружина вчиняє фізичне та психологічне насильство щодо ОСОБА_1 . У зв`язку з протиправними діями ОСОБА_2 , заявник ОСОБА_1 неодноразово викликав працівників поліції. Так, 02.08.2024 працівники поліції, які прибули за його викликом щодо вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства психологічного та фізичного характеру, склали терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 . Відповідно до термінового заборонного припису серії АА№458182 від 02.08.2024 ОСОБА_2 заборонено строком на 10 діб з 11 год. 30 хв. 02.08.2024 до 11 год. 30 хв. 12.08.2024 на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Проте в порушення вимог термінового заборонного припису ОСОБА_2 в період з 02.08.2024 до 12.08.2024 продовжила проживати (перебувати) та контактувати з ОСОБА_1 .

З огляду на зазначені обставини щодо вчинення ОСОБА_2 фізичного та психологічного насильства щодо ОСОБА_1 , він, як особа, яка постраждала від домашнього насильства, потребує захисту відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тому звернувся із вказаною заявою до суду.

Заявник ОСОБА_1 та його представник - адвокат Горбатюк В.В. в судовому засіданні заяву підтримали в повному обсязі, пославшись на обставини викладені у заяві та просили суд видати обмежувальний припис строком на 6 місяців.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що з 1993 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який між ними було розірвано в 2005 році. Від шлюбу мають спільну повнолітню доньку, яка проживає за кордоном. З часу укладення шлюбу і по теперішній час ОСОБА_2 постійно проживає в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_1 , а з жовтня 1997 року ОСОБА_2 зареєстрована в даному будинку. Будь-якого іншого житла вона не має. Також пояснила, що ОСОБА_1 переніс онкозахворювання, має інші вади здоров`я і весь цей час ОСОБА_2 поряд з ним, дбає про нього, супроводжує його до лікарень, тощо. Наприкінці травня 2024 року вона помітила, що ОСОБА_1 повертаючись з процедур додому, часто заходить до будинку, в якому проживає дружина його померлого друга на ім`я ОСОБА_4 і там проводить до шести годин. З цього приводу між ними виник конфлікт, а в подальшому також через те, що ОСОБА_1 приніс від Ані банку борщу і поставив в холодильник, на що ОСОБА_2 сказала, що якщо він хоче їсти борщ Ані, то нехай це робить в неї вдома і вилила цей борщ. А зранку ОСОБА_1 викликав поліцію. Заперечила вчинення нею психологічного та фізичного насильства щодо колишнього чоловіка зазначивши при цьому, що саме ОСОБА_1 вчиняє сварки, б`є її то руками, то костилем по руках, по обличчю, по тілу, внаслідок чого вона зверталася в лікарню, але не повідомляла, що ОСОБА_1 наніс їй тілесні ушкодження. Звернення ОСОБА_1 із даною заявою до суду пов`язує з тим, що між ними виник конфлікт, оскільки у заявника з`явилася інша жінка. Також повідомила суду, що 30.08.2024 постановою судді Вінницького міського суду Вінницької області справу відносно неї за вчинення сімейного насильства було закрито.

Заслухавши пояснення учасників по справі, дослідивши матеріали заяви, суд дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що з 21.08.1993 ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який був розірваний між ними 25.05.2005 (а.с. 7 на звороті, а.с. 11).

ОСОБА_1 є власником 49/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності від 28.12.2010 (а.с. 10).

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зареєстровані в даному будинку з 28.10.1997, а фактично постійно проживають в ньому з 1993 року.

Стосовно заінтересованої особи ОСОБА_2 02.08.2024 винесено терміновий заборонний припис (а.с. 12).

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 30.08.2024 по справі №127/26212/24 провадження по справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито в зв`язку із відсутністю в її діях складу даного адміністративного правопорушення (згідно з інформацією системи Д-3 Вінницького міського суду Вінницької області).

Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

У статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, від 12 січня 2022 року в справі № 752/9731/21.

У постанові Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі №756/3859/19 вказано, що «обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Виходячи з аналізу зазначених норм закону, а також встановивши, що докази, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог, не вказують безумовно на вчинення ОСОБА3 навмисного домашнього насильства, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність тривалого конфлікту між сторонами, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису. Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду щодо встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального й процесуального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційного суду, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази».

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 обґрунтовував вимоги тим, що ОСОБА_2 протягом останнього року неодноразово вчиняє щодо нього домашнє насильство, що підтверджується терміновим заборонним приписом щодо ОСОБА_2 , у зв`язку з чим є ймовірність в майбутньому проявів домашнього насильства.

У рішенні ЄСПЛ від 03 вересня 2020 року у справі «Левчук проти України»(«Levchuk v. Uкrаіnе», заява № 17496/19) зазначено, що: «там, де особа достовірно стверджує про те, що вона зазнавала неодноразових актів домашнього насильства, якими б незначними поодинокі випадки не були, національні органи влади повинні оцінити ситуацію у всіх аспектах, включно з ризиком повторення подібних інцидентів (див. mutatis mutandis, рішення у справі «Ірина Смірнова проти України»(«Irina Smirnova v. Ukrainе»), від 13 жовтня 2016 року №1870/05, пункти 71 та 89). Серед іншого, ця оцінка повинна належним чином брати до уваги особливу вразливість жертв, які часто емоційно, фінансово чи іншим чином залежать від своїх кривдників, а також психологічний вплив можливого повторного знущання, залякування та насильства на їхнє повсякденне життя. Якщо встановлено, що на конкретну особу націлені систематичні дії, і за ними ймовірно йтимуть подальші випадки насильства, окрім реагування на конкретні випадки, органам влади може бути запропоновано вжити відповідних заходів загального характеру для боротьби з основною проблемою та запобігання жорстокому поводженню в майбутньому.

У постанові Верховного Суду від 01 червня 2022 року у справі № 161/16344/20 зазначено про те, що систематичність визначається виходячи з кількісного показника порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є саме факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, що свідчить про те, що застосовані заходи впливу є безрезультатними.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи та докази, зокрема, щодо складення відносно ОСОБА_2 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, термінового заборонного припису, суд дійшов висновку про те, що зазначені докази не свідчать про вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства стосовно заявника у розумінні норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки на час розгляду цієї заяви відсутні рішення, котрі набрали законної сили про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності. При цьому, надані заявником докази, зокрема, терміновий заборонний припис, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення фізичного чи психологічного насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для ОСОБА_1 , що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та не свідчить про те, що таке домашнє насильство вчинялося ОСОБА_2 стосовно ОСОБА_1 систематично.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Згідно з частинами першою, п`ятою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Верховний Суд в своїх постановах неодноразово наголошував на необхідності застосування під час розгляду справи категорій стандартів доказування правил, які дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

У пунктах 1-2,4 частини першої статті 264 ЦПК України передбачено, що при ухваленні рішення суд вирішує, зокрема питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин.

З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 89 ЦПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Чітке обґрунтування та аналіз є базовими вимогами до судових рішень та важливим аспектом права на справедливий суд.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 09 червня 2022 року у справі № 922/313/20 (922/3069/21).

Однак із наданих заявником доказів неможливо встановити, коли саме ОСОБА_2 вчиняла неправомірні дії, їх періодичність та систематичність вчинення, що є обов`язковою умовою для можливості застосування судом до неї спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Також належних і достатніх доказів з метою оцінки ризиків вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, заявник не надав.

Отже, заявником не доведено, що він є особою, яка постраждала від насильства з боку ОСОБА_2 і потребує захисту в порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Враховуючи викладене, оцінюючи встановлені судом обставини та досліджені докази, відсутність ризиків вірогідності вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 , настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення для заявника, суд дійшов висновку, що підстави для видачі обмежувального припису за заявою ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 350-5, 350-6 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Горбатюка Валерія Володимировича, за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису залишити без задоволення.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи віднести на рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: