КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.ПОЛТАВИ
Справа №552/5317/15-ц
Провадження № 4-с/552/20/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.09.2024 року Київський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Кузіної Ж.В.

секретаря судового засідання Кумир О.О.

за участю представника заявника ОСОБА_1 , представника ВДВС Юношева Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся зі скаргою на бездіяльність державного виконавця посилаючись на те, що згідно постанови державного виконавця Полтавського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 16.09.2016 року відкрито виконавче провадження щодо стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_4 20.04.2018 року на майно ОСОБА_2 накладений арешт, проте копії постанови він не отримував, на його звернення отримав відповідь, щодо необхідності звернення до суду для зняття арешту. Він виконує рішення суду належним чином,заборгованості немає, а тому відсутні підстави для накладення арешту. Накладене обтяження порушує права заявника, оскільки перешкоджає вільно розпоряджатися своєю власністю та посягає на його майнові права.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 скаргу підтримав пославшись на викладені в ній обставини та просив задовольнити, визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Полтавського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка полягає у неприйняття рішення про знаття арешту з майна ОСОБА_2 . Зобов`язати державного виконавця Полтавського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скасувати арешт на майно ОСОБА_2 , що накладений постановою про арешт майна боржника від 20.04.2018 року та винести постанову про зняття арешту з майна.

Представник Полтавського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Юношев Д.А. скаргу не визнав та пояснив, що заявнику 01.09.2020 року було відомо про прийняття постанови про арешт майна , а тому він пропустив строк на звернення до суду визначений ст. 449 ЦПК України. Крім того, підстави для скасування арешту з майна ОСОБА_2 відсутні, а тому у задоволенні скарги просив відмовити.

Суд,заслухавши пояснення осіб,що з`явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Судом установлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно , починаючи з 08 вересня 2015 року до досягнення дитиною повноліття.

16 вересня 2016 року державним виконавцем Полтавського ВДВС відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів згідно рішення Київського районного суду м. Полтави .

Постановою державного виконавця від 20 квітня 2018 року накладено арешт на майно боржника.

01 вересня 2020 року ОСОБА_2 звернувся з заявою на адресу Полтавського ВДВС щодо зняття арешту з майна.

Листом Полтавського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 15.09.2020 року № 26100 ОСОБА_2 повідомлено про відсутність підстав для зняття арешту.

Заявник ОСОБА_2 був обізнаний про відмову у скасуванні арешту, оскільки до своєї скарги приклав копію даної відповіді.

Згідно ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

При цьому, відповідно до ст.451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановлює ухвалу, якою, в разі обґрунтованості, визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Так, приписами ст. 449 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

В свою чергу, згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року № 6, відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, який обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Такий строк є процесуальним, може бути поновлений за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається в скарзі у вигляді клопотання. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому, заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах.

При цьому, ст.ст.122-124 ЦПК України встановлено порядок обчислення процесуальних строків.

Нормами ст. 126 ЦПК України визначено, що право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

У судовому засіданні встановлено, що скаржник дізнався про наявність арешту, накладеного на його майно як боржника, ще 01.09.2020 року, тому він мав право оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця щодо накладення на майно боржника у десятиденний строк.

Проте, скарга подана скаржником 14.08.2024 року. Таким чином, скаржником пропущено строк на оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця щодо накладення арешту на майно боржника у межах зазначеного виконавчого провадження.

Водночас, в розумінні вищенаведених норм матеріального та процесуального права, десятиденний строк на оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця обчислюється з моменту, коли сторона виконавчого провадження дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свободи.

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №466/948/19, зроблено висновок, що з`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду.

Таким чином, на день звернення заявника до суду із вказаною скаргою, а саме 14.08.2024 року, сплинув десятиденний строк, встановлений ст. 449 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Виходячи зі змісту вищенаведених положень ЦПК України, дотримання вимог процесуального законодавства України при пред`явленні скарги до суду є імперативним правилом.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить з того, що реалізуючи пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступу до правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Таким чином, в кожному випадку заявник при зверненні до суду із заявою повинен як дотримуватися норм процесуального законодавства, так і очікувати, що ці норми застосовуються.

Отже, беручи до уваги обізнаність скаржника - сторони виконавчого провадження в строк, що перевищує 10 днів, з дня ознайомлення скаржника про порушення його прав, суд дійшов до висновку, що оскільки строк на вчинення процесуальної дії сплинув, а клопотання про поновлення вказаного строку не подано, обґрунтування поважності причин пропуску такого строку скарга не містить, тому вказана скарга підлягає залишенню без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись, ст.ст. 126, 259-261, 449 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця залишити без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали виготовлений 10 вересня 2024 року.

Головуючий Ж.В.Кузіна