Справа № 347/327/24
Провадження № 2/347/311/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю.С.,

з участю:

секретаря Мошулі Т.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Косів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Космацької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача.

13.02.2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Космацької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування своїх вимог, посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно. Спадщину після смерті бабуся прийняв тільки він. За життя ОСОБА_2 зробила заповітне розпорядження, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, заповіла йому, ОСОБА_1 . Спадкове майно складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані в АДРЕСА_1 , та земельних ділянок загальною площею 0,50 га, що розташовані в с. Космач, Косівського району, Івано-Франківської області.Бажаючи належним чином оформити право власності на спадкове майно, він звернувся до приватного нотаріуса, однак в оформленні права власності на спадкове майно йому було відмовлено, оскільки відсутні документи, які підтверджують право власності померлої на вказане майно, та рекомендовано звернутись до суду

З цих підстав, ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на вказане нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані в АДРЕСА_1 , та земельні ділянки загальною площею 0,50 га, що розташовані в с. Космач, Косівського району, Івано-Франківської області.

Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано.

Заяви, та клопотання учасників справи.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак у позовній заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує, а справу просить розглядати без його участі (а.с.3).

Відповідач Космацька сільська рада Косівського району Івано-Франківської області, будучи належним чином повідомленою, не забезпечила явку свого представника в судове засідання, однак від сільського голови до суду поступила заява про розгляд справи без участі представника сільської ради, щодо задоволення заяви не заперечують.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 15.02.2024 року позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду, відкрито провадження, розгляд справи ухвалено проводити за правилами загального позовного провадження, та призначено підготовче засідання на 18.03.2024 року (а.с.23).

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

У відповідності до ч.3 ст.211 ЦПК України судом проведено розгляд справи у відсутності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , що стверджується копією довідки про реєстрацію місця проживання особи виданої Космацькою сільською радою за №169 від 10.02.2017 року (а.с.5).

Так само, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 06.12.2022 року виконавчим комітетом Космацької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області (а.с.6), яка до дня смерті проживала за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копією довідки №2353 виданої 07.12.2022 року Космацькою сільською радою (а.с.7).

Відповідно до копії заповіту від 05.03.2020 року посвідченого секретарем виконавчого комітету Космацької сільської ради та зареєстрованого в реєстрі за №22 (а.с.8), ОСОБА_2 все своє майно де б воно не було і з чого б не складалося, заповіла ОСОБА_1 , що стверджує його право на спадщину як спадкоємця після смерті бабусі, а також підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі вказаного заповіту (а.с.9).

Згідно копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, 08.05.2023 року приватним нотаріусом Григорчук З.Р. було здійснено реєстрацію спадкової справи спадкодавця ОСОБА_2 , тобто внесено відповідні відомості до спадкового реєстру (а.с.10).

Наявність у спадкодавця ОСОБА_2 нерухомого майна стверджується копією виписки з рішення Космацької сільської ради від 27.12.1993 року про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельних ділянок загальною площею 0,50 га: 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель і 0,25 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с.12), а також копією технічного паспорта на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташовані в с. Космач, Дощаний, Косівського району, Івано-Франківської області (а.с.15-18).

Як видно із копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.06.2023 року, позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 (а.с.11), а також згідно копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10.10.2023 року, позивачу ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 025 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.13-14) у зв"язку із відсутністю документів, які підтверджують право власності спадкодавця на вказане майно (житловий будинок і земельні ділянки).

Відповідно до висновку про вартість об?єкта оцінки за №13 від 05.02.2024 року, ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та земельних ділянок площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та площею 0,25 га для ведення особистого селянського господарства, за адресою АДРЕСА_1 , становить 97565 грн. (а.с.19).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю у позивача права на спадкування за заповітом і неможливістю реалізації цього права через відмову нотаріуса у видачі відповідного свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності у спадкодавця правовстановлюючих документів на майно, яке є об`єктом спадщини.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси.

Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У ч. 1 ст. 1269 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право.

Відповідно до частини першої та другої статті 1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Згідно положень статті 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Як передбачено у підпунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Відповідно п.23 постанови пленуму Верхового суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

В пункті п.3.3. роз`яснень, що містяться у листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначає, що у випадках відсутності правовстановлюючих документів у зв`язку з їх втратою та відсутності реєстрації об`єкта нерухомості за спадкодавцем (на ім`я спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Судам при вирішенні справ цієї категорії необхідно згідно із нормами, що регулюють підстави виникнення права власності на нерухоме майно, та нормами щодо складу спадщини перевіряти, чи належав та на якій правовій підставі об`єкт нерухомості спадкодавцеві.

Згідно з частиною другою статті 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

До часу набрання чинності ЦК 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Державна реєстрація права на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно затверджене Наказом Міністерства Юстиції України від 07.02.2002 № 7/5, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції 18.02.2002 № 157/6445 з подальшими змінами. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будівлі та споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Із Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах, селищах міського типу УРСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української УРСР 31.01.1966, погодженої заступником Голови Верховного Суду УРСР від 15.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 № 56 вбачається, що державній реєстрації підлягали лише будинки та домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, будинки ж, розташовані у селах реєстрації не підлягали.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 01.03.2013 за змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Таким чином, за змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_2 , що підтверджуються копією заповіту (а.с.8) та копіями постанов нотаріуса про відмову в у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданими приватним нотаріусом Григорчук З.Р. (а.с.11, 13-14). Проте, позивачу було відмовлено приватним нотаріусом у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, у зв?язку із відсутністю документів, які підтверджують право власності спадкодавця на вказане майно.

Ураховуючи вищевикладене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку що спадкодавець ОСОБА_2 за життя володіла вищезазначеним майном, а спадкоємець ОСОБА_1 є її спадкоємцем за заповітом, у встановленому законом порядку прийняв спадщину, спору щодо спадкового майна немає, однак оформити право власності на спадкове майно у нотаріальному порядку не має можливості, у зв`язку з чим його право підлягає захисту у судовому порядку.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 82, 200, 223, 247, 263, 264, 265 ЦПК України і на підставі ст. ст. 392, 1216, 1222, 1223, 1268, 1269, 1270, 1296, 1297 ЦК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до Космацької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області (78640, с. Космач, Косівського району, Івано-Франківської області) про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , жителем АДРЕСА_1 право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: на житловий будинок загальною площею 55,1 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами (сарай, сарай, стайня, стодола, вбиральня, криниця), що розташовані в АДРЕСА_1 , та земельні ділянки загальною площею 0,50 га, що розташовані за адресою с. Космач, Косівського району, Івано-Франківської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження.

Рішення суду може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 18 березня 2024 року.

Суддя Ю.С. Кіцула