єдиний унікальний номер справи 531/286/24
номер провадження 2/531/224/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2024 року м. Карлівка

Карлівський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Герцова О. М.,

за участі секретаря судового засідання Капленко Є. С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Полтавського обласного центру зайнятості, за участі третьої особи Карлівського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про зняття арешту, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Карлівського районного суду Полтавської області з позовом до АТ «КБ «Приватбанк» та Полтавського обласного центру зайнятості, в якому просить зняти заборону на відчуження (арешт) з нерухомого майна померлої ОСОБА_2 .

В обґрунтування позову пояснив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача, про що 29.12.2021 року Карлівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Полтавському районі Полтавської області. Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (с. Суми) зроблений відповідний актовий запис №485.

Єдиним спадкоємцем за законом майна померлої ОСОБА_2 є позивач, що підтверджується довідкою №13/02-14, виданою 30.01.2024 року приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Полтавської області Пусаном В.С.

Із Відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна, сформованими приватним нотаріусом Пусаном В.С., йому стало відомо про накладені арешти на нерухоме майно померлої ОСОБА_2 на підставі постанови державних виконавців у виконавчих провадженнях №8708877 від 19.08.2008, №27901365 від 20.07.2011, №29591762 від 02.11.2011.

Згідно листа Карлівського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 22.12.2023 № 52712/17.1-31 відповідно до відомостей з Автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавче провадження №8708877 завершено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, що діяла на момент вчинення виконавчих дій). Виконавчі листи у виконавчих провадженнях №27901365 та №29591762 були повернуті стягувачам на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-14 (в редакції Закону, що діяла на момент вчинення виконавчих дій). Стягувачем у виконавчих провадженнях №8708877 та №29591762 був АТ КБ «Приватбанк». Стягувачем у виконавчому провадженні № 27901365 був Карлівський районний центр зайнятості.

Наразі заборгованість перед АТ «КБ «Приватбанк» та Карлівським районним центром зайнятості Полтавської області відсутня.

Враховуючи вищевикладене, просить ухвалити рішення, яким зняти заборону на відчуження (арешт майна) шляхом внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення обтяжень:

- реєстраційний номер обтяження 7774415, що накладене на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 19.08.2008 р.(ВП №8708877) державної відділом виконавчої служби Карлівського районного управління юстиції () та зареєстроване реєстратором 20.08.2008.

реєстраційний номер обтяження 11892048, що накладене на підставі постанови про

відкриття виконавчого провадження від 20.07.2011 р. (ВП №27901365) відділом державної виконавчої служби Карлівського районного управління юстиції () та зареєстроване реєстратором 26.11.2011.

- реєстраційний номер обтяження 11897047, що накладене на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 02.11.2011 р. (ВП №29591762) відділом державної виконавчої служби Карлівського районного управління юстиції () та зареєстроване реєстратором 28.11.2011.

Ухвалою суду від 05.02.2024 року відкрито провадження в цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

01.03.2024 Полтавським обласним центром зайнятості подано відзив на позовну заяву, у якому прохали у задоволенні позову відмовити, оскільки позивачем не вірно визначено відповідачем за позовом Полтавський обласний центр зайнятості, та позивачем належним чином не обґрунтовано чому саме Полтавський обласний центр зайнятості має бути відповідачем. Зазначає, що виконавче провадження №27901365 з примусового виконання виконавчого листа №2а-1680/4256/11 від 13.07.2011р. Полтавського окружного адміністративного суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь Карлівського районного центру зайнятості 3189,03 грн. виплаченої допомоги по безробіттю, було повернено 11.11.2011року на підставі п.2 ч.1 ст.47 Закону України від 1999р. №606-ХІУ «Про виконавче провадження», а саме, в зв`язку з відсутністю майна на яке можливо звернути стягнення. Вищезазначений виконавчий лист повторно пред`являвся на виконання до ВДВС Карлівського РУЮ протягом 2012-2013р. (ВП №30914842, №38589094). Виконавче провадження відкрито державним виконавцем ВДВС Карлівського РУЮ, відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження №38589094 від 17.06.2013р. Зазначений виконавчий документ, передавався державним виконавцем на виконання до управління з нарахування та виплати пенсій, для проведення утримання із пенсії боржника (постанови від 07.10.2013,23.12.2013 та 17.08.2015). 28.12.2015 року державним виконавцем ВДВС Карлівського РУЮ на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону №606-ХІУ винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, заборгованість у розмірі 3189 грн.03 коп. сплачено та перераховано у повному обсязі.

АТ КБ «Приватбанк» своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався, у визначений судом строк відзив не подав.

Дослідивши письмові докази окремо та в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 29.12.2022 серія НОМЕР_1 . Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається в тому числі з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 31.01.2024 №363947295) та земельної ділянки площею 0,1 га кадастровий номер :50:002:1278 за адресою: АДРЕСА_1 (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 31.01.2024 №363947000).

Відповідно до довідки приватного нотаріуса від 30.01.2024 ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом на все майно після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_2 ,1957 року народження.

Однак позивачу стало відомо, що згідно Відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на все нерухоме майно ОСОБА_2 накладено арешт, підстава для державної реєстрації обтяження: постанова про відкриття виконавчого провадження № 8708877 винесена 19.08.2008 відділом державної виконавчої служби Карлівського районного управління юстиції; постанова про відкриття виконавчого провадження № 27901365 винесена 20.07.2011 відділом державної виконавчої служби Карлівського районного управління юстиції; постанова про відкриття виконавчого провадження № 29591762 винесена 02.11.2011 відділом державної виконавчої служби Карлівського районного управління юстиції.

Згідно відповіді Карлівського ВДВС у Полтавському районі Полтавської області від 22.12.2023 № 52712/17.1-31 відповідно до відомостей з Автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавче провадження №8708877 завершено на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, що діяла на момент вчинення виконавчих дій). Виконавчі листи у виконавчих провадженнях № 27901365 та №29591762 були повернуті стягувачам на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, що діяла на момент вчинення виконавчих дій). Стягувачем у виконавчих провадженнях № 8708877 та №29591762 був ЗАТ КБ «Приватбанк». Стягувачем у виконавчому провадженні №27901365 був Карлівський районний центр зайнятості. У виконавчих провадженнях № 8708877, №29591762, №27901365 накладався арешт на майно боржника ОСОБА_2 .

Згідно довідки Полтавського обласного центру зайнятості заборгованість на користь установи за ОСОБА_2 відсутня.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 1,2,5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб.

Обов`язок спадкоємців задовольнити вимоги кредитора передбачено ст. 1282 ЦК України, а саме спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

На даний час заборгованість спадкодавця ОСОБА_2 перед АТ КБ «Приватбанк» та Карлівським районним центром зайнятості відсутня.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Як передбачено Законом України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частиною першою статті 5 цього Закону визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до статті 48, 56 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Згідно з частиною п`ятою статті 13 вказаного Закону, постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Частинами четвертою, п`ятою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності- суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Стаття 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості (пункт 3 частини першої). Кожна сторона, у відповідності до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з досліджених матеріалів цивільної справи, позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження відсутності заборгованості по виконавчим провадженнях.

Щодо доводів відповідача Полтавського обласного центру зайнятості суд зазначає наступне.

Частинами першою, третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (частина перша статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна (постанови від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18, від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16, від 07 квітня 2021 року у справі № 174/474/17).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зроблено висновок про те, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (пункт 41), від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц (пункт 49), від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.4), від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 30 січня 2019 року у справі № 552/6381/17 (пункт 38), від 13 березня 2019 року у справі № 757/39920/15-ц (пункт 31),від 27 березня 2019 року у справі № 520/17304/15-ц (пункт 63), від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (пункт 71)).

Оскільки предметом спору є вимога спадкоємця про зняття арешту з майна померлої ОСОБА_2 накладеного державним виконавцем під час здійснення виконавчих дій щодо стягнення заборгованості з боржника ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ «Приватбанк», КБ «Приватбанк», правонаступником яких є АТ КБ «Приватбанк», що підтверджується Статутом, та Карлівського районного центру зайнятості, правонаступником якого є Полтавський обласний центр зайнятості, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських організацій, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог про зняття арешту до належних відповідачів Полтавського обласного центру зайнятості та АТ КБ «Приватбанк», в інтересах яких накладено арешт на майно.

Також суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід, не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

У даній правовій ситуації відмова в задоволенні зави щодо зняття арешту, накладеного на все майно ОСОБА_2 у виконавчих провадженнях №8708877, 29591762, 27901365, унеможливила б у подальшому здійснення належного захисту майнових прав заявника щодо зняття арешту з його майна, оскільки чинне законодавство не регулює питання зняття обтяжень з майна боржника у випадку добровільного виконання виконавчого документа після повернення його стягувачу.

Також суд враховує, що наявність протягом тривалого часу (понад 10 років) нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувачів, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном та перешкоджає позивачу розпоряджатися майном, а саме оформити свої спадкові права.

За таких підстав позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Позивачем не заявлено вимогу про відшкодування судового збору.

Керуючись ст.ст. 10-13, 76-81, 141, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», Полтавського обласного центру зайнятості, за участі третьої особи Карлівського відділу державної виконавчої служби у Полтавському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про зняття арешту з майна - задовольнити.

Зняти арешт з майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (РНОКПП НОМЕР_3 ), яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , накладений державним виконавцем державної виконавчої служби Карлівського районного управління юстиції 19.08.2008 в межах виконавчого провадження № 8708877, реєстраційний номер обтяження 7774415 від 20.08.2008; накладений державним виконавцем державної виконавчої служби Карлівського районного управління юстиції 20.07.2011 в межах виконавчого провадження №27901365, реєстраційний номер обтяження 11892048 від 26.11.2011; накладений державним виконавцем державної виконавчої служби Карлівського районного управління юстиції 02.11.2011 в межах виконавчого провадження №29591762, реєстраційний номер обтяження 11897047 від 28.11.2011 та виключити записи з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 30 днів з дня його проголошення безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги або через Карлівський районний суд Полтавської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя О. М. Герцов