ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року

м. Київ

справа № 742/4324/21

провадження № 61-9591св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

заявник - старший державний виконавець Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Науменко Анна Олександрівна,

заінтересовані особи: ОСОБА_1 (стягувач), ОСОБА_2 (боржник),

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дуденок Оксани Олександрівни на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 квітня 2023 року, постановлену у складі судді Фетісової Н. В., та постанову Чернігівського апеляційного суду від 06 червня 2023 року, прийняту у складі колегії суддів: Онищенко О. І., Висоцької Н. В., Шитченко Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст скарги

У січні 2023 року старший державний виконавець Прилуцького відділу державної виконавчої служби у Прилуцькому районі Чернігівської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Науменко А. О. (далі - державний виконавець Прилуцького ВДВС) звернулася до суду із поданням, в якому просила суд надати дозвіл звернути стягнення на майно боржника ОСОБА_2 , яке не було зареєстроване в установленому законом порядку.

Подання державного виконавця Прилуцького ВДВС мотивоване тим, що з 08 червня 2022 року у Прилуцькому ВДВС перебуває на виконанні виконавчий лист № 742/4324/21, виданий на виконання заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 лютого 2022 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 170 000,00 грн та судових витрат.

У рамках ВП № НОМЕР_1 постановами державного виконавця від 08 червня 2022 року, від 20 липня 2022 року, від 15 серпня 2022 року накладено арешт на майно і кошти боржника ОСОБА_2

23 листопада 2022 року ОСОБА_1 подала старшому державному виконавцю заяву про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, яке не зареєстровано в установленому законом порядку та вказувала, що рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 жовтня 2022 року за боржником визнано право власності на земельну частку (пай) у розмірі 5,0222 га у КСП «Нове життя» (кадастровий номер :02:000:0593).

Державний виконавець стверджувала, що боржник, будучи обізнаною про те, що відносно неї відкрито виконавче провадження, не вчиняє жодних дій, направлених на виконання рішення суду. Загальна заборгованість у виконавчому провадженні становить 195 095,17 грн, із яких: борг - 177 154,00 грн, витрати виконавчого провадження - 225,74 грн, виконавчий збір - 17 715,40 грн.

Державний виконавець, посилаючись на положення статей 18, 50 Закону України «Про виконавче провадження», просила суд надати дозвіл звернути стягнення на майно боржника ОСОБА_2 , яке не було зареєстроване в установленому законом порядку, а саме земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0593, розташовану у колишньому КСП «Нове життя», площею 5,0222 га.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 квітня 2023 року у задоволенні подання старшого державного виконавця Прилуцького ВДВС про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, відмовлено.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 06 червня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 квітня 2023 року - без змін.

Відмовляючи у задоволенні подання державного виконавця, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, вказав, що успадкування ОСОБА_2 земельної частки (паю) площею 5,0222 га є лише правом на умовну земельну частку (пай) у гектарах з відповідною грошовою оцінкою без виділення у загальному масиві земель, а тому не є земельною ділянкою та не відноситься до об`єктів нерухомого майна, речові права щодо яких підлягають державній реєстрації у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Спростовуючи доводи апеляційної скарги про те, що вказана у поданні земельна ділянка є сформованою та зареєстрована в Державному земельному кадастрі, з присвоєнням кадастрового номера, з визначенням конкретних меж та може бути предметом реалізації, суд апеляційної інстанції вказав, що не встановлено, що саме на цю земельну ділянку визнано право за боржником ОСОБА_2 . Зазначення у рішенні Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 жовтня 2022 року про наявність нерозподіленої земельної частки (паю) за № 358, кадастровий номер :02:000:0593, площею 5,0222 га, яку можна виділити ОСОБА_2 , вказує на можливість вчинення певних дій в майбутньому, які не можуть бути підставою для звернення стягнення на таке майно на цей час.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Дуденок О. О. подала до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 квітня 2023 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 06 червня 2023 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення, та ухвалити нове про задоволення подання.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

12 липня 2023 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дуденок О. О. залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків.

31 липня 2023 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження, витребувано справу із Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області.

У серпні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.

28 лютого 2024 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» щодо виготовлення технічної документації за зверненням виконавця у разі якщо право власності на нерухоме майно боржника не зареєстровано, статтю 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» щодо надання оцінки документам, які засвідчують право власності на землю.

Суди попередніх інстанцій порушили частину шосту статті 81, статтю 263 ЦПК України, оскільки їх висновки про те, що земельна частка (пай) не розподілена та не виділена в натурі, а судове рішення про визнання за ОСОБА_2 права на земельну частку (пай) не дає боржнику право отримати з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно витяг про право власності, ґрунтуються, на припущеннях.

Суди не звернули увагу на те, що власник має документ, що посвідчує право на земельну частку (пай) (судове рішення), а земельній ділянці вже присвоєний номер, який зазначається у витязі з Державного земельного кадастру, власнику потрібно лише звернутися до реєстратора з пакетом документів, відповідно до вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», та отримати витяг, який підтвердить право власності на спірну земельну ділянку (пай).

Крім того, частина п`ята статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» дає право виконавцю, у разі відсутності технічної документації на майно, у зв`язку з чим його неможливо підготувати до реалізації, звернутися в установленому законодавством порядку за виготовленням такої документації.

Небажання боржника реєструвати своє право власності позбавляє виконавця можливості вчинити виконавчі дії з примусової реалізації майна.

Відзив на касаційну скаргу у визначений Верховним Судом строк не подано.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

На примусовому виконанні у Прилуцькому ВДВС перебуває виконавчий лист № 2/742/263/22, виданий 07 червня 2022 року Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області, боржник - ОСОБА_2 , за яким державним виконавцем 08 червня 2022 року відкрито ВП № НОМЕР_1.

08 червня 2022 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та 20 липня 2022 року винесено постанову про арешт коштів боржника у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів - 195 095,14 грн.

З акта, складеного державним виконавцем 20 липня 2022 року, встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 боржник удома відсутній. Залишено постанови про відкриття виконавчого провадження та виклик до державного виконавця.

Згідно постанови про опис та арешт майна боржника у ВП № НОМЕР_1 від 15 серпня 2022 року державним виконавцем описано, накладено арешт та обмежено право користування житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованої 18 січня 2023 року, ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 . 08 червня 2022 року на підставі постанови Прилуцького ВДВС від 08 червня 2022 року на вказаний житловий будинок накладено арешт.

Згідно з повідомленням Міністерства внутрішніх справ України від 27 квітня 2023 року № 160801145 відсутні дані про зареєстровані за боржником транспортні засоби.

Встановлено, що станом на 27 квітня 2023 у Державної податкової служби України відсутня інформація щодо джерел отримання доходів боржником ОСОБА_2 .

Відповідно до рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 06 жовтня 2022 року у справі № 742/1581/22 за ОСОБА_2 визнано право на земельну частку (пай) у колишньому КСП «Нове життя» (Чернігівська область, Прилуцький район, с. Ковтунівка) у розмірі 5,0222 га в порядку спадкування після смерті сина ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення набрало законної сили 08 листопада 2022 року.

Цим рішенням за ОСОБА_2 визнано право на земельну частку (пай) у колишньому КСП «Нове життя» Чернігівська область, Прилуцький район, с. Ковтунівка, у розмірі 5,0222 га, тобто без визначення меж в натурі.

В описовій частині цього рішення суд, досліджуючи докази, вказав інформацію із листа відділу № 4 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру в Чернігівській області від 08 липня 2022 року № 29-25-0,384-451/23-22 про те, що середній розмір земельної частки (паю) колишнього КСП «Нове життя» на території Ковтунівської сільської ради становить 5,02 га, а згідно з даними Державного земельного кадастру обліковується нерозділена земельна частка (пай) 358, кадастровий номер :02:000:0593, площею 5,0222 га.

Із витягу з Державного земельного кадастру, сформованого 03 травня 2023 року, встановлено, що 29 грудня 2012 року зареєстровано земельну ділянку, кадастровий номер :02:000:0593, площею 5,0222 га, землі сільськогосподарського призначення, 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, власник - Прилуцька районна державна адміністрація. Право оренди вказаної земельної ділянки, строком дії до 29 грудня 2024 року передано сільськогосподарському товариству з обмеженою відповідальністю «Цукровик».

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Дуденок О. О. не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанції вказаним вимогам закону відповідають, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частинами першою, другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник.

У разі якщо право власності/спеціальне майнове право на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до частини десятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

За приписами статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Питання про звернення стягнення на майно боржника фізичної особи, що не зареєстроване в установленому законом порядку, вирішується судом у порядку, передбаченому частиною четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» та частини десятої статті 440 ЦПК України, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано в установленому законом порядку.

При цьому під нерухомим майном слід розуміти земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні подання державного виконавця про звернення стягнення на нерухоме майно, право власності на яке не зареєстроване у встановленому законодавством порядку, вказав, що успадкування ОСОБА_2 земельної частки (пая) площею 5,0222 га є лише правом на умовну земельну частку (паю) у гектарах з відповідною грошовою оцінкою без виділення у загальному масиві земель, а тому не є земельною ділянкою та не відноситься до об`єктів нерухомого майна, речові права щодо яких підлягають державній реєстрації у порядку, визначеному Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до частини першої статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» сільські, селищні, міські ради в межах їх повноважень щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), зокрема: розглядають заяви власників земельних часток (паїв) щодо виділення їм в натурі (на місцевості) земельних ділянок; приймають рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості); розглядають та погоджують проекти землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв).

Розробка і затвердження проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) регламентована статтею 7 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Пунктами 2, 3 частини першої статті 29 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено порядок державної реєстрації права власності на земельну ділянку, набутого в результаті переходу права власності та не оформленого в установленому порядку до 01 січня 2013 року.

З аналізу вказаних норм права слід дійти висновку, що сертифікат на земельну частку (пай) чи інший документ, що посвідчує таке право на пай (зокрема, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай)), не є підтвердженням права власності на саму ділянку й не встановлює її межі.

Оформлення у власність земельної частки (паю) передбачає заміну сертифіката про право на таку земельну частку (пай) чи іншого документа, що посвідчує таке право на пай, на витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на земельну ділянку.

Така земельна ділянка після оформлення вказаних документів матиме чітке визначення меж в натурі (на місцевості), а власник матиме право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Отже, відмовляючи державному виконавцю у задоволенні подання, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що дозвіл про звернення стягнення на майно, яке не зареєстроване у визначеному законом порядку, можливо отримати у тому випадку, якщо земельна ділянка є сформованою, тобто відповідає вимогам статей 79, 79-1 ЗК України.

Натомість боржник є власником земельної частки (паю), яка лише після вчинення дій, передбачених статтею 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», та за умови виконання вимог статей 5, 7 вказаного Закону, трансформується у земельну ділянку (яка має розроблену та затверджену технічну документацію із землеустрою, зареєстрована в Державному земельному кадастрі та їй присвоєний кадастровий номер), тобто відповідатиме вимогам статей 79, 79-1 ЗК України.

Отже, доводи касаційної скарги про те, що боржник фактично володіє та користується нерухомим майном, але право власності на таке майно не зареєстрував у визначеному законом порядку, на увагу не заслуговують, оскільки ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм права.

При цьому доводи касаційної скарги про те, що частина п`ята статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» дає право виконавцю у разі відсутності технічної документації на майно, у зв`язку з чим його неможливо реалізувати, виготовити таку документацію за зверненням виконавця в установленому законодавством порядку, на увагу не заслуговують, оскільки виготовленню документації передує виконання вимог частини другої статті 3 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

Вказана норма не надає виконавцю право на звернення від імені боржника до сільської ради із заявою про виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості).

Таким чином, суди попередніх інстанцій виконали вимоги статті 89 ЦПК України щодо оцінки доказів і статті 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судових рішень, повно, всебічно дослідили і оцінили докази та встановили обставини у справі.

Отже, доводи заявника, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, не знайшли свого підтвердження.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних рішеннях, питання вичерпності висновків судів попередніх інстанцій, колегія суддів виходить із того, що у справі, що переглядається, судові рішення відповідають вимогам вмотивованості.

Верховний Суд розглянув справу у межах доводів, наведених заявником у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження; підстав вийти за межі розгляду справи судом касаційної інстанції не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційної інстанції - без змін.

Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дуденок Оксани Олександрівни залишити без задоволення.

Ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 квітня 2023 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 06 червня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець