ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 640/9165/19 Номер провадження 22-ц/814/219/24Головуючий у 1-й інстанції Губська Я.В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючий суддя: Триголов В.М.

Судді: Дорош А.І., Лобов О.А.

Секретар: Коротун І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 24 січня 2022 року у справі за заявою відповідача ОСОБА_1 про перегляд рішення Київського районного суду м.Харкова від 10 грудня 2019 року по справі №640/9165/19 за нововиявленими обставинами по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики від 04.03.2010 року.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 10 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 04.03.2010 року у розмірі 125000 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 9605 грн. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики від 04.03.2010 року відмовлено.

15.10.2020 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Харкова з заявою про перегляд рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2019 року за нововиявленими обставинами. Заява останнього мотивована тим , що в 2014 році під час особистої зустрічі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на підтвердження відсутності боргових зобов`язань за порукою, наданою ОСОБА_4 як гарант повернення коштів за розпискою від 04.03.2010 року, повернув ОСОБА_4 документ з особистою порукою. Крім того , ОСОБА_2 розірвав розписку від 04.03.2010 року, тобто позивач у справі не має оригіналу розписки від 04.03.2010 року.

А відтак, відсутність у ОСОБА_2 оригіналу розписки від 04.03.2010 року є істотною обставиною у справі , що потягло ухвалення незаконного рішення , у зв`язку із чим заявник просить переглянути рішення Київського районного суду міста Харкова від 10 грудня 2019 року за нововиявленими обставинами, та ухвалити нове , яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 24 січня 2022 року в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд рішення Київського районного суду міста Харкова від 10 грудня 2019 року у справі №640/9165/13 за нововиявленими обставинами відмовлено.

Не погоджуючись із цією ухвалою суду, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Так, апелянт вказує, що під час розгляду його заяви про перегляд рішення суду у зв`язку з нововиявленими обставинами від 03.11.2022 судом не враховано, обставин викладених в заяві.

ОСОБА_1 вважає, що судом першої інстанції не було об`єктивно досліджено всі обставини справи, що мають бути досліджені , а тому просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно положень частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Відмовляючи в задоволені заяви ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що викладені у заяві обставини не є нововиявленими у розумінні пункту 1 частини 2 статті 423 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується із такими висновками районного суду, оскільки вони відповідають нормам процесуального права.

Відповідно до частини 1 статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.

Пунктом 1 частини 2 статті 423 ЦПК України визначено, що підставами для перегляду рішення, постанови або ухвали суду за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

За змістом наведеної норми процесуального права, до нововиявлених обставин належать матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, а також інші факти, що мають значення для правильного вирішення спору.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини 2 статті 423 ЦПК України є те, що зазначені обставини є істотними та існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки учасників справи. Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Перший критерій для віднесення обставин до категорій нововиявлених для суду становить істотність цих обставин для вирішення справи.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Другий критерій для віднесення обставин до категорії нововиявлених для суду становить доведеність того, що такі обставини не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою.

Відповідно до частини 4 статті 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Процедури перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами повинні відповідати вимогам статті 6 Конвенції, положенням законодавства України та мають бути збалансовані з ефективністю правового захисту і обов`язковістю остаточних рішень судів усіх інстанцій, як найважливіших аспектів реалізації принципу верховенства права.

Із пунктів 27, 28 рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2004 року у справі № 69529/01 «Праведная проти Росії» (Pravednaya v. Russia) та пункту 46 рішення Європейського Суду з прав людини від 06 грудня 2005 року у справі № 19960/04 «Попов проти Молдови» (Popov v. Moldova) вбачається, що процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду справи. Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який вимагає, щоб коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, новий розгляд справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, можливий у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження лише у разі необхідності виправлення суттєвих помилок правосуддя, коли така процедура застосовується у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Принцип юридичної визначеності передбачає повагу до остаточності судових рішень та полягає у тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру, (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Желтяков проти України»).

Жодна сторона не вправі ставити питання про перегляд остаточного судового рішення, яке набрало чинності, лише задля нового судового розгляду і нового рішення по суті. Перегляд судового рішення не повинен бути замаскованою апеляційною процедурою, а саме лише існування двох позицій щодо способу вирішення спору не є підставою для повторного судового розгляду. Відхилення від цього принципу допустимі лише за наявності виняткових обставин (див. п.п. 51-52 рішення Суду у справі «Рябих проти Росії» від 24 червня 2003 року; ухвала Суду щодо прийнятності заяви N 62608/00 «Агротехсервіс проти України»; п.п. 42-44 рішення Суду у справі «Желтяков проти України» від 9 червня 2011 року).

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не було враховано, що відсутність у ОСОБА_2 оригіналу розписки від 04.03.2010 року є істотною обставиною справи , адже вказана обставина існувала на час розгляду справи , проте не була відома, що має суттєве значення для справи і є підставою для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.

Адже, оцінивши у відповідності до вимог статті 89 ЦПК України заяву та апеляційну скаргу ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що зазначені обставини ОСОБА_1 у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами суперечать зібраним по справі доказам, є неправдивими та не можуть бути нововиявленими у розумінні статті 423 ЦПК України і не можуть бути підставою для перегляду судового рішення, адже справжність розписки від 04.03.2010 року , що була надана суду під час розгляду справи №640/9165/19 , сторонами не оспорювалась. Правочин вчинений між сторонами є чинним, суду не надано відомостей щодо визнання вказаного договору недійсним чи скасування його.

Відповідно до положень частини 4 статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судому процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Разом з тим, апеляційний суд відхиляє твердження ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не було взято до уваги відомості ОСОБА_4 , згідно яких останньому ОСОБА_2 повернув розписку на особисту поруку відповідачів, та знищив оригінал розписки від 04.03.2010, а отже відсутність розписки у ОСОБА_2 , свідчить про відсутність існування боргу , адже вказані обставини не знайшли свого підтвердження у матеріалах справи.

Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на наведене суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що зазначені заявником обставини не є істотними для справи , а є переоцінкою доказів наданих суду раніше та не є нововиявленими обставинами у розумінні статті 423 ЦПК України і не можуть бути підставою для перегляду судового рішення.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд доходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для її скасування в межах доводів апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 24 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В. М. Триголов

Судді: А.І. Дорош

О.А.Лобов