Провадження № 2/761/3793/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Саадулаєва А.І.,

за участю секретаря: Лишняк А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради, ОСОБА_2 , про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, яка відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями передана на розгляд судді Саадулаєва А.І.

Позивач просить суд визнати за ним у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/36 частину квартири АДРЕСА_1 .

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13.10.2023 р. відкрито провадження у справі, призначено до розгляду в підготовче судове засідання.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 29.01.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача - ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_3 залишилася спадщина, до складу якої, крім іншого входить 1/36 частина квартири у будинку АДРЕСА_2 . Реалізуючи право на спадщину, позивач, протягом встановленого законом для прийняття спадщини строку, подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а відтак є таким, що спадщину прийняв. Ця обставина підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 вересня 2023 року. У подальшому позивач звернувся до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, однак нотаріус відмовив у його видачі у зв`язку з неоформленням ОСОБА_3 спадкових прав після смерті сина ОСОБА_4 , та відсутністю державної реєстрації на частину квартири, яка мала б бути успадкованою. ОСОБА_3 , прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач є сином ОСОБА_3 , як спадкоємець першої черги за законом прийняв спадщину після смерті матері, зокрема і 1/36 частини квартири АДРЕСА_1 , яку успадкувала його мати після смерті сина (брата позивача) ОСОБА_4 . Оскільки нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/36 частину квартири АДРЕСА_1 , право власності на вказану частину нерухомого майна не може бути офіційно визнане шляхом його державної реєстрації, а відтак підлягає захисту судом, а тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Відповідач-1 подав до суду відзив в якому просив, зважаючи на докази в матеріалах справи, ухвалити рішення згідно норм чинного законодавства та розглянути справу у його відсутності.

Відповідач-2 правом на подання відзиву не скористався.

В судове засідання, яке відбулось 04.03.2024 року, позивач не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав повністю.

В судове засідання, яке відбулось 04.03.2024 року, відповідач-1 не з`явився, у відзиві просив проводити розгляд справи у його відсутності.

В судове засідання, яке відбулось 04.03.2024 року, відповідач-2 не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст. 223 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_1 , що підтверджується виданим повторно свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 22 березня 1991 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 16 січня 2018 року.

Після смерті ОСОБА_3 залишилася спадщина, до складу якої, крім іншого входить 1/36 частина квартири у будинку АДРЕСА_2 .

Реалізуючи право на спадщину, ОСОБА_1 , протягом встановленого законом для прийняття спадщини строку, подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а відтак є таким, що спадщину прийняв. Ця обставина підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27 вересня 2023 року.

У подальшому ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, однак нотаріус відмовив у його видачі, у зв`язку з неоформленням ОСОБА_3 спадкових прав після смерті сина ОСОБА_4 , та відсутністю державної реєстрації на частину квартири, яка мала б бути успадкованою.

Стаття 16 ЦК України передбачає такий спосіб захисту права особи, як «визнання права».

Відповідно до частини другої статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.1 ст.1276 ЦК України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців.

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Системно аналізуючи зазначені норми права, суд дійшов висновку, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не зумовлює відсутність у особи прав на спадкове майно.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права щодо спадкового майна виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права спадковим майном з використанням способів, визначених главою 29 ЦК України.

Дослідивши матеріали справи, копію спадкової справи, суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 , прийняла спадщину після смерті сина ОСОБА_4 , але не оформила своїх спадкових прав та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому в даному випадку підлягають застосуванню норми ч.1 ст.1276 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, згідно з ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Одним із способі захисту цивільних прав, встановлених ч.2 ст. 16 ЦК України є визнання права. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Пунктом 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи положення закону, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачем у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/36 частину квартири АДРЕСА_1 .

Керуючись ст.ст. 259, 265, 268, 273, 353-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити

Визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/36 частину квартири АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: