ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 130/3116/21

провадження № 61-9077св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Луспеника Д. Д.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт»,

треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротал», Приватне підприємство «Агротал», Державний реєстратор Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області Фаренюк Сергій Анатолійович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 31 січня 2023 року у складі судді Грушковської Л. Ю., додаткове рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 березня 2023 року у складі судді Грушковської Л. Ю. та постанову Вінницького апеляційного суду від 09 травня 2023 року у складі колегії суддів: Стадника І. М., Войтка Ю. Б., Матківської М. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» (далі - ТОВ «Поділля Агропродукт»), треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротал» (далі - ТОВ «Агротал»), Приватне підприємство «Агротал» (далі - ПП «Агротал»), державний реєстратор Чечельницької селищної ради Гайсинського району Вінницької області Фаренюк С. А., про витребування земельної ділянки з чужого незаконного користування та скасування державної реєстрації.

Позовну заяву обґрунтувала тим, що їй на підставі державного акту серії ВН належить земельна ділянка, кадастровий номер :04:003:0081, площею 5,4416 га, яка розташована на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області.

У 2015 році вона уклала з ТОВ «Агротал» договір оренди вказаної земельної ділянки.

Разом з тим, їй стало відомо, що обробіток цієї ж земельної ділянки на підставі договору оренди від 01 січня 2017 року та додаткової угоди до нього від 03 квітня 2018 року вже здійснює ТОВ «Поділля Агропродукт». Право оренди за ТОВ «Поділля Агропродукт» на підставі вказаних договорів зареєстроване державним реєстратором Чечельницької селищної ради Чечельницького району Вінницької області Фаренюком С. А.

Позивачка стверджувала, що договору оренди з ПП «Агротал», а також додаткових угод з ТОВ «Поділля Агропродукт» не підписувала, згоди на обробіток своїй землі не надавала.

Переконувала, що її підписи на вказаних договорах є підробленими з метою незаконного використання земельної ділянки.

З огляду на викладене, просила суд витребувати у ТОВ «Поділля Агропродукт» земельну ділянку, що належить їй на підставі державного акту серії ВН з кадастровим номером :04:003:0081, площею 5,4416 га, яка розташована на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області та скасувати рішення про державну реєстрацію права оренди державного реєстратора Чечельницької селищної ради Чечельницького району Вінницької області Фаренюка С. А. за індексним номером 36416395 від 01 серпня 2017 року та стягнути понесені судові витрати з відповідача.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 31 січня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. Витребувано у ТОВ «Поділля Агропродукт» з чужого незаконного користування земельну ділянку, що належить ОСОБА_1 на підставі державного акту серії ВН, кадастровий номер :04:003:0081, площею 5,4416 га, яка розташована на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області. Скасовано рішення про державну реєстрацію права оренди державного реєстратора Чечельницької селищної ради Чечельницького району Вінницької області Фаренюка С. А. за індексним номером 36416395 від 01 серпня 2017 року. Стягнуто з ТОВ «Поділля Агропродукт» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 816,00 грн та витрати за проведення експертизи в сумі 5 663,10 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивачка не підписувала договір оренди землі від 01 січня 2017 року та додаткову угоду до нього, що підтверджується висновком експертів Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (далі - КНДІСЕ) Міністерства юстиції України від 09 листопада 2022 року № 6316/6317/22-21, а отже не висловлювала волевиявлення на укладення цих правочинів, то вказані правочини є неукладеними, а належна позивачці земельна ділянка перебуває у фактичному користуванні ТОВ «Поділля Агропродукт» без встановлених законом на те підстав.

Крім того, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що оскільки договір оренди від 01 січня 2017 року та додаткова угода до нього не були підписані позивачкою, то вони не підлягали державній реєстрації, а отже реєстрація цих договорів порушує право позивачки ОСОБА_1 на вільне використання земельної ділянки і підлягає скасуванню.

Додатковим рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 березня 2023 року стягнуто з ТОВ «Поділля Агропродукт» на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати в розмірі 10 000,00 грн, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу адвоката.

Ухвалюючи додаткове судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позовні вимог позивачки у цій справі були повністю задоволенні, то з урахування положень статей 137, 141 ЦПК України понесені нею судові витрати на надання професійної допомоги адвоката у розмірі 10 000,00 грн підлягають відшкодуванню в заявленому розмірі.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Вінницького апеляційного суду від 09 травня 2023 року апеляційну скаргу ТОВ «Поділля Агропродукт» залишено без задоволення, а рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 31 січня 2023 року - без змін.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що вирішуючи спір, встановивши фактичні обставини справи, надавши належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи

У червні 2023 року ТОВ «Поділля Агропродукт», в інтересах якого діє адвокат Барішевський О. В., звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 31 січня 2023 року, додаткове рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 березня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 09 травня 2023 року, в якій, з урахуванням уточнень, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як на підставу касаційного оскарження (з урахуванням уточненої редакції касаційної скарги) заявник посилається на те, що суди прийняли судові рішення з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, необґрунтовано відхилив його клопотання про проведення повторної судової почеркознавчої експертизи (пункт 4 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України, далі - ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій:

- не надали належну оцінку запереченням заявника на висновок експертів від 09 листопадова 2022 року № 6316/6317/22-21 та помилково прийняли його як належний доказ у справі;

- не звернули увагу на те, що судова експертиза за матеріалами цієї цивільної справи № 130/3116/21, за результатами якої складено висновок експертів від 09 листопадова 2022 року № 6316/6317/22-21, у частині почеркознавчого дослідження проведена неповно, з недотриманням певних методичних положень у галузі почеркознавчої експертизи, а зроблені і результаті дослідження категоричні негативні висновки щодо справжності спірних підписів від імені ОСОБА_1 є недостатньо обґрунтованими;

- проігнорували, що визначений позивачкою розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн не підтверджений належними первинними документами та є непропорційним;

- не врахували, що наявність лише договору про надання правничої допомоги від 01 жовтня 2021 року та акта приймання-передачі наданих послуг до нього не доводить обґрунтованості розміру судових витрат позивачки та не підтверджує фактичних витрат позивачки на професійну правничу допомогу.

Крім того, у касаційній скарзі заявник виклав клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Вінницького апеляційного суду від 09 травня 2023 року, а також клопотання про зупинення виконання вказаного судового рішення.

Оскільки касаційна скарга не містить доводів щодо питання належності обраного позивачкою у цій справі способу захисту, то Верховний Суд оскаржувані судові рішення у цьому аспекті не перевіряє, а здійснює перевірку оскаржуваних судових рішень лише в межах наведених заявником доводів.

Станом на момент розгляду справи Верховним Судом відзиви на касаційну скаргу ТОВ «Поділля Агропродукт» від інших учасників справи не надходили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 20 червня 2023 року касаційну скаргу ТОВ «Поділля Агропродукт» на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 31 січня 2023 року, додаткове рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 березня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 09 травня 2023 року передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2023 року поновленоТОВ «Поділля Агропродукт» строк на касаційне оскарження постанови Вінницького апеляційного суду від 09 травня 2023 року. Касаційну скаргу ТОВ «Поділля Агропродукт» залишено без руху та надано заявнику строк для усунення її недоліків, а саме запропоновано заявнику надати докази сплати судового збору у розмірі 1 816,00 грн.

Ухвалою Верховного Суду від 11 серпня 2023 року (після усунення недоліків касаційної скарги) відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ТОВ «Поділля Агропродукт» з підстав визначених пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України; витребувано із Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області матеріали цивільної справи № 130/3116/21; відмовлено у задоволенні клопотання ТОВ «Поділля Агропродукт» про зупинення виконання постанови Вінницького апеляційного суду від 09 травня 2023 року; надано іншим учасникам справи строк для подання відзивів на касаційну скаргу.

У вересні 2023 року матеріали справи № 130/3116/21 надійшли до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Фактичні обставини справи

Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВН, кадастровий номер :04:003:0081, площею 5,4416 га, яка розташована на території Потоківської сільської ради Жмеринського району Вінницької області.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, державним реєстратором Чечельницької селищної ради Чечельницького району Вінницької області зареєстровано право оренди за договором та додаткова угода про заміну сторони та внесення змін до договору оренди. Індексний номер рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 36416395 від 01 серпня 2017 року.

Згідно з висновком експертів Вінницького відділення КНДІСЕ Міністерства юстиції України від 09 листопада 2022 року № 6316/6317/22-21 підпис у договорі оренди від 01 січня 2017 року, укладеному між ОСОБА_1 та ПП «Агротал» виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів. Підпис у додатковій угоді про заміну сторони від 01 січня 2017 року, укладеній між ОСОБА_1 та ПП «Агротал» виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки і технічних засобів. Підпис у договорі оренди від 01 січня 2017 року, укладеному між ОСОБА_1 та ПП «Агротал» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою. Підпис у додатковій угоді про заміну сторони та внесення змін до договору оренди від 01 січня 2017 року, укладеній між ОСОБА_1 та ПП «Агротал» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

Правове обґрунтування

Щодо суті спору

За змістом статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до вимог частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Якщо сторона не виявила свою волю до вчинення правочину й до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі ( зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії ), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як висновок, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на дату, зазначеній у спірних договорах) договір оренди землі укладається в письмовій формі, а за статтею 18 цього Закону договір оренди набирає чинності після його державної реєстрації.

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Реєстрація неукладеного сторонами договору оренди порушує права та законні інтереси позивача на розпорядження власністю - земельною ділянкою.

Отже, реєстрація права оренди за орендарем на вказану земельну ділянку, коли договір оренди орендодавець фактично не підписувала (правочин є неукладеним), не відповідає вимогам закону.

Схожих висновків дійшов Верховний Суд і у постанові від 05 серпня 2020 року у справі № 125/702/17 (провадження № 61-48842св18).

Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази та давши їм належну оцінку, правильновиходив із того, що оскільки позивачка не підписувала договір оренди землі від 01 січня 2017 року та додаткову угоду до нього, що підтверджується висновком експертів Вінницького відділення КНДІСЕ Міністерства юстиції України від 09 листопада 2022 року № 6316/6317/22-21, а отже не висловлювала волевиявлення на укладення цих правочинів, то вказані правочини є неукладеними, а належна позивачці земельна ділянка перебуває у фактичному користуванні ТОВ «Поділля Агропродукт» без встановлених законом на те підстав.

Крім того, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки договір оренди від 01 січня 2017 року та додаткова угода до нього не були підписані позивачкою, то вони не підлягали державній реєстрації, а отже реєстрація цих договорів порушує право позивачки ОСОБА_1 на вільне використання земельної ділянки і підлягає скасуванню.

Аргументи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, необґрунтовано відхилив його клопотання про проведення у справі повторної судової почеркознавчої експертизи є безпідставними з огляду на таке.

Судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду (стаття 1 Закону України «Про судову експертизу»).

Підставою проведення судової експертизи є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

За змістом частин другої, третьої статті 102 ЦПК України предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Відповідно до статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. У разі необхідності суд може призначити декілька експертиз, додаткову чи повторну експертизу.

Згідно зі статтею 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Відповідно до пунктів 8, 10 частини другої статті 197 ЦПК України у підготовчому засіданні суд вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста; вирішує заяви та клопотання учасників справи.

Згідно з частиною першою статті 222 ЦПК України головуючий з`ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов`язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин у підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи.

Відповідно до частини другої статті 222 ЦПК України суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом.

Аналіз матеріалів справи свідчить про те, що ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 02 червня 2022 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Якименко К. В. Призначено у справі почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено експертам Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, попереджено їх про кримінальну відповідальність за статтями 385 та 384 Кримінального кодексу України. На вирішення якої поставлено питання: - чи виконаний підпис у договорі оренди від 01 січня 2017 року, укладеному між ОСОБА_1 та ПП «Агротал», ОСОБА_1 чи іншою особою?; - чи виконаний підпис у додатковій угоді про заміну сторони та внесення змін до договору оренди землі від 01 січня 2017 року укладеній між ОСОБА_1 , ПП «Агротал» та ТОВ «Поділля Агропродукт», ОСОБА_1 чи іншою особою? Для дослідження направлено експертам матеріали цивільної справи № 130/3116/21 (т. 1 а. с. 63)

16 листопада 2022 року до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області надійшов висновок експертів від 09 листопада 2022 року № 6316/6317/22-21 за результатами проведення судової технічної та почеркознавчої експертизи (т. 1 а. с. 142-148).

23 грудня 2022 року представник ТОВ «Поділля Агропродукт» - адвокат Барішевський О. В. ознайомився за матеріалами справи № 130/3116/21, а отже і зі змістом висновку експертів від 09 листопада 2022 року № 6316/6317/22-21 (т. 1 а. с. 152).

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 13 січня 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду на 31 січня 2023 року (т. 1 а. с. 164).

31 січня 2023 року представник ТОВ «Поділля Агропродукт» - адвокат Барішевський О. В. подав до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області клопотання про призначення у справі повторної почеркознавчої експертизи, на вирішення якої просив постановити наступні питання: - чи виконаний підпис у договорі оренди від 01 січня 2017 року, укладеному між ОСОБА_1 та ПП «Агротал», ОСОБА_1 чи іншою особою?; - чи виконаний підпис у додатковій угоді про заміну сторони та внесення змін до договору оренди землі від 01 січня 2017 року укладеній між ОСОБА_1 , ПП «Агротал» та ТОВ «Поділля Агропродукт», ОСОБА_1 чи іншою особою? Проведення експертизи представник відповідача просив доручити експертам Івано-Франківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України.

Як на підставу визнання висновку експертів від 09 листопада 2022 року № 6316/6317/22-21 недопустимим та призначення у справі повторної експертизи, відповідач послався на рецензію від 24 січня 2023 року № 02/Р/23, підготовлену кандидатом юридичних наук ОСОБА_2 на замовлення ТОВ «Поділля Агропродукт».

Водночас жодних обґрунтувань поважності причин неподання такого клопотання у підготовчому провадженні представником ТОВ «Поділля Агропродукт» - адвокатом Барішевським О. В. суду не наведено.

Ухвалою Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 31 січня 2023 року клопотання представника ТОВ «Поділля Агропродукт» - адвоката Барішевського О. В. про призначення у справі повторної почеркознавчої експертизи залишено без розгляду з підстав визначених частиною другою статті 222 ЦПК України.

Постановляючи вказану ухвалу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскільки представник відповідача клопотання про призначення у справі повторної судової почеркознавчої експертизи подав лише під час розгляду справи по суті та не навів жодних поважних причин неподання такого клопотання у підготовчому провадженні, то відповідно до приписів частини другої статті 222 ЦПК України таке клопотання представника відповідача підлягає залишенню без розгляду.

Отже, наведене свідчить про те, що вирішуючи заявлене у цій справі представником відповідача клопотання про призначення у справі повторної судової почеркознавчої експертизи, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дотримався вимог ЦПК України та навів належне обґрунтування мотивів ухвалення свого судового рішення.

Доводи касаційної скарги про те, що суди першої та апеляційної інстанцій не надали належну оцінку запереченням заявника на висновок експертів від 09 листопадова 2022 року № 6316/6317/22-21 та помилково прийняли його як належний доказ у справі; не звернули увагу на те, що судова експертиза за матеріалами цієї цивільної справи № 130/3116/21, за результатами якої складено висновок експертів від 09 листопадова 2022 року № 6316/6317/22-21, у частині почеркознавчого дослідження проведена неповно, з недотриманням певних методичних положень у галузі почеркознавчої експертизи, а зроблені і результаті дослідження категоричні негативні висновки щодо справжності спірних підписів від імені ОСОБА_1 є недостатньо обґрунтованими, по своїй суті зводяться до переоцінки доказів та встановлення обставин, які не були встановлені судами, що в силу положень статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Інші наведені в касаційній скарзі доводи щодо суті спору не спростовують правильність висновків суду першої та апеляційної інстанцій, викладених у оскаржуваних судових рішеннях щодо задоволення позовних вимог, та зводяться до незгоди заявника із ними.

- щодо вирішення питання про розподіл судових витрат на правову допомогу

Статтею 59 Конституції України визначено, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з частиною 2 статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічні критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до статті 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним з`їздом адвокатів України 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена зокрема у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 199/3939/18-ц (провадження № 61-15441св19), постанові Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 552/5808/17 (провадження № 61-19076св19) тощо.

Матеріали справи свідчать про те, що інтереси ОСОБА_1 . суді першої інстанції представляв зокрема адвокат Якименко Костянтин Вячеславович.

У позовній заяві вказано, що попередній розрахунок суми судових витрат на момент подання позову складається з судового збору, витрат на послуги адвоката та витрат на проведення експертизи, а загалом біля 13 816,00 грн (т. 1 а. с. 3)

06 лютого 2023 року до суду першої інстанції суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Якименка К. В. про стягнення із ТОВ «Поділля Агропродукт» витрат на правову допомогу в розмірі 10 000,00 грн (т. 1 а. с. 202).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивачки адвокатом Якименком К. В. надано суду і матеріали справи містять: оригінал ордера від 01 листопада 2021 року серії ВН № 096292 на представництво адвокатом Якименком К. В. інтересів позивачки ОСОБА_1 в Жмеринському міськрайонному суді Вінницької області (т.1 а. с. 5); копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю від 28 листопада 2018 року серії ВН № 000354 (т.1 а. с. 6); оригінал укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договору про надання правничої допомоги від 01 жовтня 2021 року (т. 1 а. с. 105-106); акт приймання-передачі документів до договору про надання правничої допомоги від 01 жовтня 2021 року (т. 1 а. с. 101; оригінал додаткової угоди від 31 січня 2023 року № 1 до вказаного договору - акт приймання-передачі наданих послуг до договору про надання правничої допомоги від 01 жовтня 2021 року (т. 1 а. с. 203).

У вказаному акті приймання-передачі наведена інформація про вартість та обсяг наданих адвокатом Якименком К. В. позивачці ОСОБА_1 послуг, а саме: консультації клієнта (1 год) - 1 000,00 грн, підготовка та подання заяв, клопотань, пояснень (4 години) - 4 000,00 грн, участь у судових засіданнях - 5 000,00 грн, а всього 10 000,00 грн.

Ухвалюючи додаткове судове рішення у справі суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази та надавши їх належну оцінку, встановивши факт обґрунтованості та реальності витрат понесених стороною позивача на правничу допомогу адвоката, з урахуванням розумності їхнього розміру, принципу співмірності судових витрат, розміру наданої правової допомоги, складністю справи та виконаними адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання робіт з надання правової допомоги, обсягом наданих адвокатом послуг, і значенням справи для позивачки, інтереси якого представляв адвокат Якименко К. В., дійшов правильного висновку про стягнення із ТОВ «Поділля Агропродукт» на користь позивачки ОСОБА_1 понесених нею судових витрат на надання професійної допомоги адвоката у заявленому розмірі 10 000,00 грн.

Аргументи касаційної скарги про те, що наявність у матеріалах справи договору про надання правничої допомоги від 01 жовтня 2021 року та акта приймання-передачі наданих послуг до нього не підтверджує фактичних витрат позивачки на професійну правничу допомогу Верховний Суд відхиляє, оскільки вони зводяться до суб`єктивного тлумачення заявником чинних норм цивільного процесуального законодавства України.

Водночас Верховний Суд наголошує на тому, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Така позиція є усталеною і підтверджується висновками, викладеними зокрема у постановах Верховного Суду від 01 вересня 2021 року у справі №178/1522/18, від 10 листопада 2021 року у справі № 329/766/18, від 23 грудня 2021 року у справі № 923/560/17, від 04 грудня 2023 року у справі № 420/329/21.

Доводи касаційної скарги про те, що визначений позивачкою розмір відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн є непропорційним, були предметом розгляду апеляційного суду та їм надана належна правова оцінка.

Зокрема відхиляючи вказані доводи заявника, апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про те, що суму коштів за надання правової допомоги - 10 000,00 грн, що виразилась у попередній консультації клієнта, складенні позовної заяви, ознайомлення з наявними у клієнта документами, участі у судових засіданнях починаючи з 08 листопада 2021 року по день ухвалення судового рішення, підготовці заяви про призначення судової експертизи не можна вважати завищеною і вона є пропорційною.

Верховний Суд у силу положень частини першої статті 400 ЦПК України позбавлений можливості здійснювати переоцінку доказів, досліджених судами першої та апеляційної інстанцій.

Інші доводи касаційної скарги правильність висновків суду першої інстанції у оскаржуваному додатковому рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 березня 2023 року, яким погодився й апеляційний суд у постанові Вінницького апеляційного суду від 09 травня 2023 року не спростовують, а зводяться до незгоди заявника із ними.

Водночас Верховний Суд враховує, що, як неодноразово відзначав Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (§§ 29-30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява № 18390/91). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною третьою статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду - без змін із підстав, передбачених статтею 401 ЦПК України.

Щодо розподілу судових витрат

Статтею 416 ЦПК України передбачено, що постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі із розподілу судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 402, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля Агропродукт» залишити без задоволення.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 31 січня 2023 року, додаткове рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09 березня 2023 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 09 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. Ю. Гулейков
Р. А. Лідовець
Д. Д. Луспеник