Провадження №: 2/336/611/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Боєва Є.С., за участю секретаря судового засідання Журавель Д.В., представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Косякової З.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову ОСОБА_3 , про стягнення боргу за електроенергію,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго звернулось до суду із позовною заявою про стягнення боргу за електроенергію із ОСОБА_2 .

В обґрунтування позову зазначає, що відповідач мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , користується електроенергією на підставі особового рахунку № НОМЕР_1 , але обов`язки по сплаті за використану електроенергію не виконує, у зв`язку з чим виник борг у сумі 4796,55 грн. за період з 11.01.2017 по 01.01.2019 року.

Відповідно до знятих показань приладу обліку у вказаний період відповідачем було спожито 4102 кВт. год., вартістю 4797,84 грн., а сплачено 1 грн. 29 коп. Борг за спожиту електричну енергію на теперішній час складає 4796,55 грн.

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по оплаті за спожиту електричну енергію, а також витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 грн.

02.06.2022 Шевченківським районним судом м. Запоріжжя ухвалено заочне рішення про задоволення позовних вимог.

Ухвалою від 28.09.2023 за заявою відповідача заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

25.10.2023 від представника позивача адвоката Косякової З.М. надійшов відзив на позов. У відзиві зазначає, що належна відповідачу частина будинку електрифікована, між відповідачем і позивачем укладено договір постачання електричної енергії та відкрито особовий рахунок № НОМЕР_2 . У позові ж зазначено, що послуга за постачання електроенергії надається на особовий рахунок № НОМЕР_1 . Вказаний особовий рахунок оформлено на лічильник, що встановлений у частині будинку, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва на спадщину за законом.

10.11.2023 від представника відповідача надійшла заява про поворот виконання судового рішення.

Ухвалою від 22.11.2023 задоволено клопотання представника відповідача, постановлено здійснювати розгляд справи із викликом сторін.

В судовому засіданні 06.12.2023 заслухано пояснення учасників справи та встановлено, що співвласником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , у зв`язку із чим його залучено до участі у справі як третю особу, в судовому засіданні оголошено перерву до 06.02.2024.

06.02.2024 судове засідання відкладено через відсутність даних про належне сповіщення третьої особи.

В судове засідання 14.03.2024 третя особа не з`явилася також, представники сторін відстоювали свої позиції.

Так, в судових засіданнях представник позивача пояснював, що за вказаною адресою відкрито два особових рахунки: № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_4 та № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_2 . Вважав, що ОСОБА_2 після смерті матері, ОСОБА_4 є володільцем її частки у праві власності на будинок, тому вона мала обов`язок переоформити договір № 532212190 на своє ім`я.

Представник відповідача заперечувала проти позову. Пояснила, що на теперішній час ОСОБА_4 померла, перед цим подарувавши свою 1/3 частку домоволодіння ОСОБА_2 . Наполягає на тому, що особовий рахунок № НОМЕР_2 стосується тих приміщень, що припадали на частки ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , особовий рахунок № НОМЕР_1 на частку ОСОБА_3 .

Представники сторін не заперечували проти вирішення заяви про поворот виконання рішення разом із позовною заявою.

Суд заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані письмові докази, доходить таких висновків.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.05.2002 ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 успадкували після смерті ОСОБА_5 житловий будинок АДРЕСА_1 в рівних частках (тобто, по 1/3 частині кожний).

Особистий рахунок № НОМЕР_1 на постачання електроенергії у вказаний будинок був оформлений на ім`я ОСОБА_4 , що підтверджено поясненнями представника позивача в судовому засіданні.

Заборгованість за період з 11.01.2017 по 01.01.2019 за вказаним особистим рахунком перед ПАТ «Запоріжжяобленерго» становить 4796,55 грн (а.с. 6), яку позивач просить стягнути з ОСОБА_2 .

Водночас між ПАТ «Запоріжжяобленерго» та ОСОБА_2 укладено договір № 532212191 від 20.09.2012 про користування електричної енергією, що також надається до будинку АДРЕСА_1 .

Відомості з Державного реєстру речових прав, що отримані судом в порядку ч. 7 ст. 81 ЦПК України, свідчать, що 1/3 частка будинку АДРЕСА_1 належить відповідачці на підставі договору дарування. Дата державної реєстрації речових прав 24.03.2017. Право власності ОСОБА_2 на іншу 1/3 частки, а також право власності ОСОБА_3 на його 1/3 частку в Державному реєстрі права власності на нерухоме майно чи Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно не зареєстровані.

Порядок користування будинком між співвласниками не визначався.

Правовідносини з приводу постачання електроенергії регулювалися Законом України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», надалі Законом України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», а також регулюються Законом України «Про ринок електричної енергії», Правилами роздрібного ринку електричної енергії, затвердженими Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року № 312 (надалі - ПРРЕЕ).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України від 24.06.2004 № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги», який діяв на час виникнення спірних правовідносин, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 20 цього Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 12 Закону України від 09.11.2017 № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).

Згідно з п. 2 Постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 14.03.2018 року № 312, укладення договорів між споживачами та іншими учасниками роздрібного ринку електричної енергії відповідно до вимог Правил здійснюється шляхом приєднання споживачів до публічних договорів приєднання (договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії, відповідних договорів про постачання електричної енергії) на умовах чинних договорів про постачання електричної енергії та про користування електричною енергією, укладених з відповідними постачальниками електричної енергії за регульованим тарифом, шляхом подання заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку до цієї постанови.

Правилами роздрібного ринку електричної енергії, визначено примірний договір про постачання електричної енергії споживачу.

Згідно з п. 3.6. Примірного договору у разі, якщо об`єкт Споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один Договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в цьому Договорі.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 отримує електроенергію на підставі договору № 532212191 від 20.09.2012, даних, які б свідчили про інше, суду не надано.

Відсутність відомостей про визначення порядку користування будинком між співвласниками унеможливлює стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за особистим рахунком НОМЕР_1 , що відкритий на ім`я іншої особи - ОСОБА_4 .

За наведеного позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Щодо заявлено представником відповідача клопотання про поворот виконання рішення, суд зазначає таке.

За частиною п`ятою статті 444 ЦПК України, питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.

Так, за частиною дев`ятою вказаної статті Кодексу, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи.

У відповідності до ч. ч. 1-3 ст. 444 ЦПК України, суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Якщо рішення після його виконання скасовано і справу повернуто на новий розгляд, суд, ухвалюючи рішення, вирішує питання про поворот виконання, якщо під час нового розгляду справи він:1) закриває провадження у справі;2) залишає позов без розгляду;3) відмовляє в позові повністю;4) або задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

За змістом ч. 9 ст. 444 ЦПК України, якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

В судовому засіданні встановлено, що заочним рішенням Шевченківським районним судом м. Запоріжжя від 02.06.2022 позовні вимоги у даній справі задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Запоріжжяобленерго» 4796,55 грн заборгованості та 2481 судового збору.

У цій справі 21.12.2022 видано два виконавчі листи, та приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Проценком А.Ю. відкрито виконавчі провадження № 72539309, № 72539470.

Ухвалою від 28.09.2023 за заявою відповідача заочне рішення скасовано, справу призначено до судового розгляду.

Як вбачається із листів приватного виконавця, в межах виконавчого провадження № 72539309 з відповідача стягнуто 6045,20 грн, з яких 4796,55 грн кошти за виконавчим документом на користь стягувача, решта суми витрати виконавчого провадження та основна винагорода приватного виконавця. В межах ежах виконавчого провадження 72539470 стягнуто 2377,53 грн, з яких 1462,30 грн кошти за виконавчим документом на користь стягувача, решта суми витрати виконавчого провадження та основна винагорода приватного виконавця.

Як наголошено в Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 «правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах» (абзац десятий пункту 9 мотивувальної частини).

Поворот виконання рішення це процесуальна гарантія захисту майнових прав учасників справи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням.

Тому суди на забезпечення такої гарантії відновлення прав учасників процесу, як поворот виконання рішення мають задовольняти відповідні заяви та повертати відповідачеві стягнуті кошти за скасованим судовим рішенням, у разі відсутності обмежень, установлених законом.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

За змістом наведених норм закону поворот виконання скасованого рішення суду допускається у разі його фактичного виконання і ухвалення судом нового рішення у справі, а застосовуючи поворот виконання рішення суду, суд повинен зобов`язати позивача повернути відповідачеві безпідставно стягнене з нього за скасованим рішенням.

Таким чином, оскільки суд після скасування заочного рішення по цій справі, яке фактично було виконано відповідачем прийшов до висновків про відмову в задоволенні цього позову, то заява сторони відповідача про поворот виконання рішення суду підлягає вирішенню судом.

Однак стягнута у процесі виконання рішення суду винагорода приватного виконавця та витрати виконавчого провадження не є коштами, які були стягнуті за рішенням суду, яке надалі було скасовано, а тому вони не підлягають поверненню в порядку повороту виконання рішення суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 31 березня 2021 року по справі 296/7644/17 та від 20 жовтня 2021 року у справі № 521/5241/18

Таким чином при повороті виконання рішення з позивача підлягає стягненню фактичні отримані ним грошові кошти за двома виконавчими листами 4796,55 грн та 1462,30 грн, а всього 6258,85 грн.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу, суд доходить таких висновків.

Законодавством передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч. 1, ч. 2 ст. 133 ЦПК України).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Відповідно до частин першої - шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За приписами ст. 137 ЦПК України

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представником відповідача надано: договір про надання правової допомоги від 01.09.2023, акт приймання-передачі виконаних робіт на суму 6500 грн., квитанції до прибуткового касового ордера № 35, № 39 та загальну суму 6500 грн.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу, що понесений відповідачем, є належно обгрунтованим, а тому підлягає стягненню з позивача в заявленому розмірі.

Керуючись ст.ст. 5, 81, 137, 141, 263-365, 279, 354 444 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» в особі Запорізьких міських електричних мереж до ОСОБА_2 про стягнення боргу за електроенергію відмовити.

Допустити поворот виконання заочного рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2022 року шляхом стягнення з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 6258,85 грн (шість тисяч двісті п`ятдесят вісім гривень 85 коп.).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги в сумі 6500 (шість тисяч п`ятсот) гривень.

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються такі відомості:

Позивач Публічне акціонерне товариство «Запоріжжяобленерго», знаходиться за адресою: 69035, м. Запоріжжя, вул. Волгоградська, 25; .

Відповідач ОСОБА_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа: ОСОБА_3 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 18.03.2024.

Суддя Є.С. Боєв

14.03.24