_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 2-5126/11
Провадження № 6/947/108/24
УХВАЛА
11.03.2024 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Огренич І.В.
за участю секретаря - Грабової Т.П.,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Шевцов Артем Валерійович звернувся до суду з заявою, в якій просить замінити сторону стягувача - ТОВ «ОТП Факторинг Україна» його правонаступником - ОСОБА_1 у виконавчих документах № 2-5126/11, виданих 04.09.2014 Київським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «ОТП Факторинг» грошових коштів у розмірі 722 437,99 грн., поновити строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-5126/11, виданого 04.09.2014 Київським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «ОТП Факторинг» грошових коштів у розмірі 722 437,99 грн. та видати дублікат виконавчого листа № 2-5126/11, виданого 04.09.2014 Київським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «ОТП Факторинг» грошових коштів у розмірі 722 437,99 грн.
При цьому представник заявника посилається на те, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Стандард Фінанс Групп» відступили права вимоги за Кредитним договором № ML-501/229/2008 від 09.09.2008 та усіма додатковими угодами до нього і договорами забезпечення, а отже, вибули із правовідносин за Кредитним договором, укладеним між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_2 , а новим кредитором став ОСОБА_1 . Як на підставу для поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання посилається на те, що з заявою про заміну сторони стягувача від 09.08.2021 представник заявника звернувся в межах строку пред`явлення виконавчих документів до виконання. При цьому, строк було пропущено у зв`язку з тривалим розглядом справи, а саме - зупиненням провадження у справі за заявою про заміну сторони її правонаступником у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції. Окрім цього, відповідно до пункту 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження», тимчасово на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, серед іншого, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану. Таким чином, строки пред`явлення виконавчого листа до виконання перервались у зв`язку з введенням на території України воєнного стану. Оригінал виконавчого документа відсутній у заявника, попереднього стягувача та в органах державної виконавчої служби. Отже, виконавчий документ було втрачено, у зв`язку з чим заявник просить видати його дублікат.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Скрипник Д.О. надала до суду заперечення в яких просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви в повному обсязі, справу просить розглядати за відсутності боржника.
Представник ОСОБА_1 - адвокат Шевцов А.В. надав до суду додаткові пояснення у справі та заяву про розгляд справи за його відсутності, заяву просить задовольнити у повному обсязі.
Згідно положень ч. 3 ст. 433 ЦПК України неявка учасників справи у судове засідання не є перешкодою для вирішення питання про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Вивчивши заяву та додані до неї документи, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що 26.10.2011 рішенням Київського районного суду міста Одеси по справі № 2-5126/11 стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за Кредитним договором № ML-501/229/2008 від 09.09.2008 у розмірі 722 437,99 грн. та 930,00 грн. судових витрат.
На виконання рішення були видані виконавчі листи.
11.04.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Стандард Фінанс Групп» укладено Договір факторингу, згідно якого останнє набуло права грошової вимоги до ОСОБА_2 за Кредитним договором № ML-501/229/2008 від 09.09.2008.
11.04.2019 між ТОВ «Стандард Фінанс Групп» та ОСОБА_1 було укладено Договір відступлення права вимоги, відповідно до якого ТОВ «Стандард Фінанс Групп» відступило за плату ОСОБА_1 належні йому права грошової вимоги за Кредитним договором № ML-501/229/2008 від 09.09.2008, а ОСОБА_1 замінив ТОВ «Стандард Фінанс Групп» як сторону - кредитора, відповідно до Кредитного договору.
Відповідно до п. 3.2. Договору, Новий Кредитор сплатив Кредитору загальну вартість Права Вимоги шляхом переказу на рахунок Кредитора, в якості авансового платежу в сумі 220 500 гривень 00 копійок до підписання даного Договору на підставі Попереднього договору від 10.04.2019.
Сторонами у повному обсязі виконані зобов`язання за Договором відступлення прав вимоги від 11.04.2019, що підтверджується квитанцією про оплату коштів № 28197845 від 10.04.2021, здійсненою адвокатом Павлишиним Андрієм Івановичем в інтересах ОСОБА_1 .
Таким чином, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Стандард Фінанс Групп» відступили права вимоги за Кредитним договором № ML-501/229/2008 від 09.09.2008 та усіма додатковими угодами до нього і договорами забезпечення, а отже, вибули із правовідносин за Кредитним договором, укладеним між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк» та ОСОБА_2 , а Новим Кредитором став ОСОБА_1 .
Суд зазначає, що до вказаних правовідносин підлягають застосуванню положення ст. 442 ЦПК України, відповідно до якої, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження.
За змістом пункту 1 частини першої статті 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
За змістом частини першої статті 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду.
Європейський суд з прав людини наголосив, що пункт 1 статті 6 вказаної Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов`язків. Таким чином, ця стаття проголошує «право на суд», одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін (пункт 43 рішення від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України»).
Правосуддя здійснюється не лише в результаті розгляду і вирішення цивільної справи, а за умов реального захисту прав, свобод та інтересів учасників цивільного судочинства, що можливо при реалізації судових рішень і перш за все в порядку їх примусового виконання у процедурах виконавчого провадження, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».
Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).
Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Вибуття первісного кредитора і заміна його новим не скасовує обов`язковості виконання рішення суду, при цьому реалізувати право на примусове стягнення присуджених судом сум можливо лише шляхом заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні, оскільки новий кредитор, без вирішення питання про заміну сторони у зобов`язанні, не має права звернутись до органу державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання рішення суду.
Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.
Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін договору, тому заміна кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин.
Отже, згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.
Таким чином, передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договором цесії) є правонаступництвом, і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження (стягувача у виконавчому документі) з наданням йому статусу стягувача.
Вирішуючи подібне питання, Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду Верховного Суду в постанові від 17.01.2020 року у справі № 916/2286/16, зазначала, що вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження здійснюється судом за перевірки та надання оцінки доказам, наданим в обґрунтування відповідної заяви, зокрема, їх достовірності та достатності для висновків про фактичний перехід прав та обов`язків сторони виконавчого провадження до іншої особи на підставі правочину. Такому правочину має бути надана оцінка на предмет нікчемності. При цьому встановлення обставин, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) за відсутності оспорювання або визнання його недійсним у встановленому законом порядку, не входить у межі дослідження під час розгляду такої заяви, а тому відповідні обставини не можуть бути підставою для відмови у здійсненні заміни сторони процесу правонаступником, оскільки це суперечитиме презумпції правомірності правочину, визначеному статтею 204 ЦК України.
Керуючись викладеним, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 про заміну сторони стягувача підлягає задоволенню, як обґрунтовані та доведені.
Стосовно поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання та видачі дубліката виконавчого листа, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 4 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання або надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення.
Згідно частини 5 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.
За змістом частини першої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Пунктом 5 розділу XIII Прикінцеві та перехідні положення чинної редакції Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі № 2-7763/10 зазначено, що «враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закрите, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництва у закритому виконавчому провадженні заявник має здійснювати процесуальні дії, спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати це в комплексі.
Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий без виконання стягувачу, визначеному у цьому документі, у його правонаступника є потенційна можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання. Але таке право залежить не тільки від реалізації процесуального правонаступництва, але й дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання, передбачених Законом про виконавче провадження. А якщо ці строки пропущені, то разом з питанням правонаступництва має вирішуватись питання поновлення цих строків, оскільки за відсутності підстав поновлення відсутня дійсна процесуальна мета такого правонаступництва».
З вищевикладеного можна зробити висновок, що правонаступник стягувача, звертаючись до суду з заявою про заміну сторони у виконавчих документах, повинен одночасно подавати заяву про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання.
Судом встановлено, що згідно листа Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 08.03.2023 за вих. № 8792/03.02-07, востаннє у Другому Приморському відділі державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у період з 13.02.2019 по 26.12.2019 перебувало виконавче провадження № 58346554 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5126/11, виданого 04.09.2014 Київським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг» грошових коштів у розмірі 930,00 грн., яке завершено на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».
З листа також вбачається, що у період з 13.02.2019 по 26.12.2019 перебувало виконавче провадження № 58346923 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5126/11, виданого 04.09.2014 Київським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг» грошових коштів у розмірі 722 437,99 грн., яке завершено на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Отже, судом встановлено, що строк пред`явлення виконавчих листів № 2-5126/11, виданих 04.09.2014 Київським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг» заборгованості сплинув 26.12.2022.
09.08.2021 представник ОСОБА_1 - адвокат Павлишин А.І. звернувся до Київського районного суду міста Одеси з заявою про заміну сторони її правонаступником у виконавчих провадженнях за виконавчими документами, виданими Київським районним судом міста Одеси у справі № 2-5126/11 на виконання рішення Київського районного суду міста Одеси від 26.10.2011.
09.11.2021 ухвалою Київського районного суду міста Одеси у справі за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони стягувача було зупинено провадження у справі № 2-5126/11 у зв`язку зі зверненням ОСОБА_2 до суду з позовною заявою до Акціонерного товариства «ОТП Банк», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» про визнання частини договору факторингу недійсною.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - адвокат Шевцов А.В. подав апеляційну скаргу на ухвалу Київського районного суду міста Одеси від 09.11.2021.
12.01.2023 постановою Одеського апеляційного суду по справі № 2-5126/11 апеляційну скаргу адвоката Шевцова А.В. в інтересах ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалу Київського районного суду м. Одеси про зупинення провадження по справі від 09.11.2021 скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті позовних вимог.
28.02.2023 ухвалою Київського районного суду міста Одеси у справі № 2-5126/11 замінено сторону стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» її правонаступником - ОСОБА_1 у виконавчих провадженнях за виконавчими документами, виданими Київським районним судом міста Одеси у справі № 2-5126/11.
Отже, судом встановлено, що заявник отримав статус стягувача у виконавчих провадженнях за виконавчими документами, виданими Київським районним судом міста Одеси у справі № 2-5126/11 28.02.2023 року, тобто, вже після спливу трирічного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання (26.12.2022).
Проте, як вбачається з матеріалів справи, заявник звернувся до суду з заявою про заміну сторони в межах строку пред`явлення виконавчих документів до виконання.
06.11.2023 постановою Одеського апеляційного суду у справі № 2-5126 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.
Отже, пропуск строку пред`явлення виконавчих документів до виконання не залежав від волевиявлення заявника, та пов`язаний з тривалим розглядом справи, а саме - зупиненням провадження по справі № 2-5126/11 за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони її правонаступником, у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Окрім цього, особливості примусового виконання рішень у період воєнного стану визначено пунктом 10-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого тимчасово на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, серед іншого, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.
Оскільки порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом України «Про виконавче провадження» як спеціальним нормативно-правовим актом, у даному випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать і строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.
Таким чином, знаходять своє підтвердження доводи заявника про переривання строків пред`явлення виконавчого документа до виконання, у зв`язку з введенням на території України воєнного стану.
За змістом Акту приймання-передачі документації за договором відступлення права вимоги від 11.04.2019, серед числа документів не було передано оригіналів виконавчих документів, виданих Київським районним судом міста Одеси у справі № 2-5126/11 на виконання рішення Київського районного суду міста Одеси від 26.10.2011 у цивільній справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) про стягнення заборгованості за Кредитним договором № МL-501/229/2008 від 09.09.2008.
З листів органів державної виконавчої служби, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «Стандард Фінанс Групп» вбачається, що у вказаних організацій також відсутні виконавчі листи № 2-5126/11.
Верховний Суд у постанові від 18.11.2020 у справі № 263/4331/18 дійшов до висновку, що сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.
Вказане свідчить про втрату виконавчих листів № 2-5126/11, виданих Київським районним судом м. Одеси, щодо боржника ОСОБА_2 , внаслідок чого ОСОБА_1 був вимушений звернутися з заявою про видачу його дубліката.
Конституційний Суд України в рішенні від 27 січня 2010 р. № 3рп/2010 у справі № 1-7/2010 констатував, що відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.
Верховний Суд у своїй постанові від 18.11.2020 у справі № 263/4331/18 дійшов до висновку - сам факт відсутності виконавчого документа у стягувача та в органі державної виконавчої служби свідчить про те, що його було втрачено.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 01 липня 2020 року по справі № 488/3753/17-ц, надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанні судового рішення та є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини: від 28 жовтня 1998 року у справі «Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії», від 13 січня 2000 року у справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії», від 08 березня 2017 року у справі «ТОВ «Фріда» проти України»).
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини в пункті 40 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» вказав, що право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов`язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.
В рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 року Європейський Суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
У справі «Сорінг проти Об`єднаного Королівства» від 07.07.1989 року Європейський суд визначив, що на державі лежить прямий обов`язок дотримуватися громадянських прав осіб і забезпечувати належне та своєчасне виконання рішення суду, що набрало законної сили. Виконання будь-якого судового рішення є невід`ємною стадією процесу правосуддя, а отже, має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції. Поза сумнівом, вирішення справи в суді без невиправданого і необґрунтованого зволікання є запорукою ефективного захисту особою своїх прав. Водночас судовий захист, як і діяльність суду, не може вважатися дієвим, якщо судові рішення не виконуються або виконуються неналежним чином і без контролю суду за їх виконанням, зазначено в Концепції Пункт 1 ст. 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру.
В Постанові Верховного Суду від 16.08.2018 р. у справі №6/275-08 зазначено, що за встановлення факту невиконання судового рішення видача дублікату виконавчого листа не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, оскільки дублікат виконавчого листа має повністю відтворювати втрачений виконавчий документ, у тому числі містити й дату його видачі. Натомість відсутність виконавчого листа у стягувача унеможливлює виконання рішення суду та порушує його права.
Суд вважає, що підстави на які посилається заявник в своїй заяві є поважними, оскільки вони є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення заявника та пов`язані з дійсними істотними перешкодами та труднощами для вчинення необхідних процесуальних дій щодо пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.
Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Відповідно п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Згідно ст. 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Причина пропуску строку є поважною, якщо відповідну процесуальну дію не вчинено у зв`язку із обставинами, що безпосередньо унеможливлювали або ускладнювали можливість вчинення процесуальних дій у визначений строк. Така обставина має існувати об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк і виникнути протягом строку, який пропущено.
Враховуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що в даному випадку стягувачем пропущено строк для пред`явлення виконавчих листів до виконання з поважних причин, оскільки виконавчі документи не пред`явлені до виконання у встановлений законом строк у зв`язку з зупиненням провадження у справі. Окрім цього, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перервались, у зв`язку з введенням на території України воєнного стану.
Щодо посилань представника ОСОБА_2 на те, що Договір відступлення права вимоги від 11.01.2019 оспорюється ними в Овідіопольському районному суді Одеської області, слід зазначити наступне.
Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
В той же час, рішення у справі за позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 вже ухвалене, набрало обов`язкової сили та повинно виконуватись, а заява про процесуальне правонаступництво та заміну стягувача стосується його виконання.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.
У пункті 9 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
В рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20.07.2004 року Європейський Суд з прав людини вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду.
При таких обставинах, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про заміну сторони її правонаступником у виконавчому документі, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання та видачу дубліката виконавчого документа підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 18,55,259,433,442 ЦПК України, п. 17.4 Перехідних положень ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Заяву ОСОБА_1 про заміну сторони її правонаступником у виконавчому документі, поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчих документів до виконання, видачу дубліката виконавчого документа - задовольнити.
Замінити сторону стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (код ЄДРЮОФОПГФ: 36789421) його правонаступником - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) у виконавчих документах № 2-5126/11, виданих 04.09.2014 Київським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «ОТП Факторинг» грошових коштів у розмірі 722 437,99 грн.
Поновити ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) строк для пред`явлення до виконання виконавчого листа № 2-5126/11, виданого 04.09.2014 Київським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «ОТП Факторинг» грошових коштів у розмірі 722 437,99 грн.
Видати ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) дублікат виконавчого листа № 2-5126/11, виданого 04.09.2014 Київським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ТОВ «ОТП Факторинг» грошових коштів у розмірі 722 437,99 грн.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, шляхом подачі в п`ятнадцятиденний строк, з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.
Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.
Повний текст ухвали складено та підписано 15.03.2024.
Суддя Огренич І. В.