справа № 754/7775/23 головуючий у суді І інстанції Грегуль О.В.
провадження № 22-ц/824/4550/2024 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Фінагеєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Лобоцької В.П.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 липня 2023 року у справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором прокату, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив стягнути з відповідача заборгованість за договором прокату №123890 від 19 грудня 2019 року за період з 21 грудня 2019 року по 15 травня 2023 року в загальному розмірі: 489 550 грн. 61 коп., що складається із заборгованості за користування обладнанням - 298 080 грн., штрафу - 89 424 грн., 3% річних - 15 184 грн. 98 коп. та розміру інфляційних втрат - 86 861 грн. 63 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 19 грудня 2019 року між позивачем та відповідачем було укладено договір прокату № 123890, відповідно до якого позивач передав а відповідач отримав у тимчасове володіння та користування, строком: з 19 грудня 2019 року 13:30 по 20 грудня 2019 року 13:30 у повній технічній справності обладнання: Nikon D3400 body, серійний номер 6032169, оціночною вартістю 300 доларів США, про що між сторонами було складено відповідний Акт прийому-передачі обладнання в прокат № 123890 від 19 грудня 2019 року. Наймодавець свої зобов`язання за вказаним договором прокату виконав повністю та передав наймачу вказане в актах прийому-передачі обладнання. В обумовлений строк, наймач обладнання вказане в акті прийому-передачі №123890 від 19 грудня 2019 року не повернув, а також не вніс орендну плату за користування обладнанням. Відтак, у відповідності до п.п. 4 п. 4 договору позивач продовжив нараховувати вартість кожного конкретного дня прокату. Таким чином, станом на 15 травня 2023 року сума заборгованості за орендною платою за договором становить 298 080 грн. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором прокату позивач несе збитки, оскільки він позбавлений можливості здійснювати господарську діяльність, отримувати прибуток.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 11 липня 2023 року у задоволенні позову ФОП ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на аналогічні обставини, викладені ним у позовній заяві та зазначає, що суд помилково не взяв до уваги пояснення, про те, що окремого прейскуранта, який є додатком до договору прокату № 123890 від 19 грудня 2019 року або іншим окремим документом, що міг би по іншому трактувати умови такого договору прокату не існує. Крім того, надаючи оцінку доказам, суд неналежно дослідив наявні в матеріалах справи письмові докази та залишив поза увагою зміст акту прийому-передачі № 123890 від 19 грудня 2019 року відповідно до п. 1 якого деталізовано умови, за якими наймодавець передав, а наймач прийняв у тимчасове володіння та користування таке обладнання, а саме техніку Nikon D3400 body, серійний номер 6032169, оціночною вартістю 300 доларів США, та платою за 1 день користування в сумі 240 грн. В той же час, суд першої інстанції застосував надмірний формалізм та з формальних підстав, на які ніхто із сторін не посилався, та в порушення процесуального закону невірно оцінив наявні у справі докази, вийшовши за межі своїх повноважень.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що між позивачем і відповідачем укладено письмовий договір прокату № 123890 від 19 грудня 2019 року за умовами якого позивачем відповідачеві за грошову плату в тимчасове користування надано рухоме майно (далі по тексту обладнання): Nikon D3400 body, сервісний номер 6032169, оціночною вартістю (USD) 300, вартістю оренди (грн.) 240.

Згідно п. 2.1. договору прокату № 123890 від 19 грудня 2019 року, орендна плата за користування обладнанням в термін з 19 грудня 2019 року 13:30:00 по 20 грудня 2019 року 13:30:00 становить: 240 грн.

Згідно укладеного і підписаного позивачем і відповідачем 19 грудня 2019 року акту прийому-передачі обладнання в прокат № 123890 до договору прокату № 123890 від 19 грудня 2019 року, відповідачеві передано обладнання.

Згідно п. 5 і п. 6 акту прийому-передачі обладнання в прокат № 123890 до договору прокату № 123890 від 19 грудня 2019 року: «5. Обладнання передається наймачу на строк з 19.12.2019 13:30:00 по 20.12.2019 13:30:00. 6. Орендна плата за вказаний в п. 5 періоді складає 240 грн. та оплачується в момент передачі техніки, якщо інше не домовлено сторонами».

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є недоведеними, а, відтак, підстав до задоволення позову немає.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 787 ЦК України за договором прокату наймодавець, який здійснює підприємницьку діяльність з передання речей у найм, передає або зобов`язується передати рухому річ наймачеві у володіння та користування за плату на певний строк. Договір прокату є договором приєднання. Наймодавець може встановлювати типові умови договору прокату. Типові умови договору прокату не можуть порушувати прав наймачів, встановлених законом. Умови договору прокату, які погіршують становище наймача порівняно з тим, що встановлено типовими умовами договору, є нікчемними. Договір прокату є публічним договором.

Згідно ст. 788 ЦК України предметом договору прокату є рухома річ, яка використовується для задоволення побутових невиробничих потреб. Предмет договору прокату може використовуватися для виробничих потреб, якщо це встановлено договором.

Згідно ст. 789 ЦК України, плата за прокат речі встановлюється за тарифами наймодавця.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 549-551 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Отже законом визначено, що зобов`язання за договором мають виконуватися у відповідності до його умов та актів цивільного судочинства. За неналежне виконання умов договору законом передбачена певна відповідальність.

Зі змісту ст. 789 ЦК України, вбачається, що договором прокату може бути встановлена плата за прокат речі. Отже чинним законодавством не передбачено можливості нарахування плати за прокат речі за межами строку дії договору прокату.

Близька за змістом правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (щодо нарахування відсотків після закінчення строку договору).

З матеріалів справи вбачається, що договір прокату був укладений між сторонами на строк з 19 грудня 2019 року 13:30 по 20 грудня 2019 року 13:30. За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що підстав до стягнення плати за оренду обладнання з відповідача, яка була йому нарахована після закінчення строку дії договору немає.

В даному випадку, у разі неналежного виконання відповідачем умов договору прокату, позивач має право на відшкодування збитків.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, вимоги п. 4.4 укладеного між сторонами договору прокату в частині нарахування відповідачу, після закінчення строку дії договору, плати за кожний день прокату згідно з Прейскурантом не можуть бути застосовані через відсутність як в договорі так і в матеріалах справи такого документу як «Прейскурант».

У разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення contra proferentem.

Contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав). Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. При цьому це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою.

Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» (no individually negotiated), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін» (under the diminant sinfluence of the party).

Зазначене позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 753/11000/14-ц.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав до стягнення заборгованості за договором в сумі 298 080 грн., що була нарахована за межами строку дії договору та штрафу в сумі 89 424 грн., які позивач просив стягнути на підставі п. 4.4. договору.

З огляду на те, що вимоги про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних є похідними від стягнення заборгованості за договором та штрафу та нараховані виходячи з їх розміру, підстав до їх стягнення також немає.

Висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, що у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України є підставою до залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 11 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повне судове рішення складено 15 березня 2024 року.

Головуючий Фінагеєв В.О.

Судді Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.