Справа № 159/3396/24
Провадження № 2/159/1049/24
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року м. Ковель

Суддя Ковельського міськрайонного суду Шишилін О.Г., розглянувши клопотання відповідача ОСОБА_1 про зупинення провадження у цивільній справі спрощеного провадження без виклику сторін за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ

В провадженні Ковельського міськрайонного суду Волинської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Предметом позову є стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

Відповідачем подано клопотання про зупинення провадження у цій справі у зв`язку із його перебуванням на військовій службі.

Згідно п.2 ч.1 ст. 251 ЦПК України, суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Разом із цим, при застосування вказаної норми, на думку суду слід врахувати, що в ст.14 СК України, сімейні права є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі. Якщо дитина або особа, дієздатність якої обмежена, не може самостійно здійснювати свої права, ці права здійснюють батьки, опікун або самі ці особи за допомогою батьків чи піклувальника. В ст.15 СК України, також зазначено, що сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як зазначено в ч.1-3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Отже з наведеного, слідує, що судовий спір про стягнення аліментів породжується з підстав невиконання іншого батька обов`язку з утримання дитини.

За приписами ст.13 СК України частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об`єднаних Націй 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Таким чином, в контексті порушеного відповідачем питання суд вважає, що право дитини на отримання аліментів для забезпечення свого фізичного існування превалює над правом відповідача на зупинення розгляду справи, оскільки протягом цього часу дитина не буде забезпечена. За таких умов, суд вважає необхідним застосувати згідно ч.2 ст.3 ЦПК України правила міжнародного договору України щодо права на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру передбачених в ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та утриматися від застосування п.2 ч.1 ст. 251 ЦПК України, щодо зупинення розгляду справи.

Крім того, суд звертає увагу, що справа є малозначною. Її розгляд проводиться без виклику сторін і відповідач не позбавлений права на подачу суду відповідних заперечень щодо предмету позову у письмовому виді.

Враховую, що спірні правовідносини стосуються насамперед інтересів неповнолітньої дитини, її права на утримання та фінансове забезпечення, їх реалізація у зупиненому провадженні судової справи з підстав перебування батька на військовій службі втратить свою ефективність, а тому узадоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження слід відмовити.

Керуючись ст.251 ЦПК України суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддяО. Г. Шишилін