КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/538/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк», поданою представником Подольським Антоном Юрійовичем, на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа Банк», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Юдін Максим Анатолійович, про скасування рішення про державну реєстрацію прав власності,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до АТ «Альфа Банк» (АТ «Сенс Банк») про скасування рішення про державну реєстрацію прав власності, у якому просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса КМНО Юдіна М.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 54531331 від 12 жовтня 2020 року, згідно з яким 12 жовтня 2020 року до Державного реєстру речових прав власності на нерухоме майно було внесено запис про право власності №38617580 про державну реєстрацію права власності за АТ «Альфа-Банк» (АТ «Сенс Банк») на квартиру загальною площею 51,8 кв. м, житловою площею 31,1 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 ;

- скасувати запис про реєстрацію права власності №38617580 від 07 жовтня 2020 року вчинений приватним нотаріусом КМНО Юдіним М.А., яким проведена реєстрація права власності на квартиру загальною площею 51,8 кв. м, житловою площею 31,1 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк» (АТ «Сенс Банк»), внесений на підставі рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіна М.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 54531331 від 12 жовтня 2020 року на підставі дублікату іпотечного договору, номер 481, виданого 03 вересня 2020 року приватним нотаріусом КМНО Івановою С.М.

- стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 06 серпня 2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та нею, ОСОБА_1 , було укладено Договір про іпотечний кредит № 04-2.1/640, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати їй, як позичальнику, кредит у розмірі 110500 доларів США з кінцевим терміном повернення - не пізніше 02 серпня 2027 року.

Вказувала, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним Договором про іпотечний кредит між нею та ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» було укладено Іпотечний договір від 06 серпня 2007 року, який посвідчено приватним нотаріусом КМНО Івановою С.М. за реєстровим номером 4233 та за умовами якого предметом іпотеки є двокімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, відповідач, звернувшись у 2015 році до Тростянецького районного суду Вінницької області з позовом до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором, повідомив, що відповідно до договору відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року, укладеним між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ПАТ «Альфа Банк», відповідач набув права та обов`язки нового кредитора за Договором про іпотечний кредит №04-2.1/640 від 06 серпня 2007 року.

У позові ОСОБА_1 зазначала, що 21 жовтня 2020 року їй випадково стало відомо, що 12 жовтня 2020 року приватним нотаріусом КМНО Юдіним М.А. на підставі Дублікату іпотечного договору, серія та номер 481, виданий 03 вересня 2020 року приватним нотаріусом КМНО Івановою С.М., було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 54531331 від 12 жовтня 2020 року та внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право приватної власності АТ «Альфа Банк», , на належну їй на праві власності квартиру, загальною площею 51,8 кв.м., житловою площею 31,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Так, позивач вважає, що вищенаведена реєстрація права власності на квартиру за банком є протиправною, оскільки на момент звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору (реєстрації за відповідачем АТ «Альфа Банк» права власності на належне їй нерухоме майно - квартиру) не було надано доказів підтвердження факту невиконання або неналежного виконання нею, як боржником, основного зобов`язання по Договору про іпотечний кредит № 04-2.1/640 від 06 серпня 2007 року, адже спір про стягнення заборгованості в справі № 147/1090/15-ц ще не розглянутий судом.

Крім того, позивач вказувала, що у порушення вимог Закону України «Про іпотеку» та Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року за № 1127, ані за 30 днів до реєстрації за відповідачем права власності на її майно, ані в інший строк вона не отримувала від банку жодних письмових повідомлень про намір відповідача в позасудовому порядку вирішити спір шляхом звернення стягнення на її майно у відповідності до положень Іпотечного договору від 06 серпня 2007 року та не отримувала пропозицію щодо добровільного виконання вказаного зобов`язання протягом визначеного кредитором терміну з урахування того, що сторонами кредитного договору кінцевим терміном повернення кредитних коштів зазначено 02 серпня 2027 року.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 18 вересня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса КМНО Юдіна М.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 54531331 від 12 жовтня 2020 року, згідно з яким 12 жовтня 2020 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про право власності № 38617580 про державну реєстрацію права власності за АТ «Альфа Банк», на квартиру загальною площею 51,8 кв.м., житловою площею 31,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник АТ «Сенс Банк» - Подольський А.Ю. подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що у зв`язку із неналежним виконанням зобов`язання по кредитному договору ОСОБА_1 банк звернув стягнення на квартиру на підставі статті 37 Закону України «Про іпотеку» та звернувся із відповідною заявою до державного реєстратора. Підставою для реєстрації права власності АТ «Альфа Банк» на нерухоме майно є відповідне застереження, що міститься в п.п. 5.3 Договору іпотеки від 06 серпня 2007 року та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Отже, сторони договору погодили добровільний, позасудовий порядок вирішення спору в разі порушення іпотекодавцем основного зобов`язання, відтак позивач була повідомлена про можливі наслідки, усвідомлювала їх та приймала їх.

Апелянт вважає, що банк скористався своїм правом та в односторонньому порядку звернув стягнення на предмет іпотеки, як передбачено договором.

Разом з тим, представник банку вказує, що відповідачем надсилалось письмове повідомлення іпотекодавцю кур`єром, проте вона ухилялась від отримання вимоги про усунення порушень, внаслідок чого така вимога повернулась відправнику, що є належним доказом повідомлення ОСОБА_1 , й в подальшому наданого його реєстратору.

Враховуючи викладене, представник АТ «Сенс Банк» - Подольський А.Ю. просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 , вирішити питання розподілу судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

При апеляційному розгляді справи представник АТ «Сенс Банк» - Подольський А.Ю. підтримав, доводи викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про відмову у задоволенні позову з підстав викладених в апеляційній скарзі.

Позивачка ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце розгляду справи до суду апеляційної інстанції не з`явилася.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу за відсутності належно повідомленої позивачки ОСОБА_1 ..

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача у справі Подольського А.Ю. , дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що 06 серпня 2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ОСОБА_1 , укладено Договір про іпотечний кредит № 04-2.1/640, відповідно до умов якого банк зобов`язався надав ОСОБА_1 як позичальнику, кредит у розмірі 110500 доларів США з кінцевим терміном повернення - не пізніше 02 серпня 2027 року (а.с. 8,9).

Цього ж дня - 06 серпня 2007 року з метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань перед ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» за Договором про іпотечний кредит № 04-2.1/640 від 06.08.2007, між ОСОБА_1 та вказаним банком було укладено іпотечний договір, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 10-13).

Як вбачається зі змісту п.п. 5.1 вказаного договору, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки та його реалізацію у наступних випадках: якщо у момент настання строку виконання іпотекодавцем зобов`язань за договором про іпотечний кредит вони не будуть виконані в повному обсязі, зокрема: при повному або частковому неповерненні у встановлені відповідно до Договору про іпотечний кредит строки суми кредиту; та/або при несплаті або частковій несплаті у передбачені Договором про іпотечний кредит строки сум процентів (сум комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості) (у тому числі процентів за неправомірне користування кредитом); та/або при несплаті або частковій несплаті в строк сум неустойки (пені, штрафу), що передбачені Договором про іпотечний кредит; незалежно від настання терміну виконання іпотекодавцем будь-яких зобов`язань за Договором про іпотечний кредит - при виникненні підстав, вказаних у п.п. 3.1.5, 3.1.6, 3.1.8 цього Договору.

При цьому п. 5.3 Договору передбачено, що задоволення вимог іпотекодержателя за Договором про іпотечний кредит шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки може бути вчинене в позасудовому порядку наступним чином: продажу безпосередньо іпотекодавцем предмету іпотеки третій особі на користь іпотекодержателя; передачі іпотекодавцем у власність іпотекодержателю предмету іпотеки в рахунок виконання іпотекодавцем основного зобов`язання за Договором про іпотечний кредит у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку». В даному випадку цей договір виступає правовстановлювальним документом та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки. На протязі 3 днів з моменту такої реєстрації іпотекодавець зобов`язаний передати всю технічну та іншу документацію відносно предмета іпотеки; продажу іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку»; іншим способом, що не суперечить чинному законодавству на момент реалізації предмету іпотеки.

Згідно з договором про відступлення прав вимоги від 17 грудня 2012 року, укладеним між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ПАТ «Альфа Банк», відповідач набув прав та обов`язків нового кредитора за Договором про іпотечний кредит №04-2.1/640 від 06.08.2007 та іпотечним договором.

12 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. на підставі Дублікату іпотечного договору, серія та номер 481, виданий 03 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М., було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 54531331 від 12 жовтня 2020 року та внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право приватної власності АТ «Альфа Банк», , на належну на праві власності ОСОБА_1 квартиру, загальною площею 51,8 кв.м., житловою площею 31,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що відповідач у справі, звертаючись 12 жовтня 2020 року до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. як державного реєстратора із заявою про проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки відповідачем не було подано належних документів, що визначено ст. 37 Закону України «Про іпотеку», статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 61 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127.

Обґрунтовуючи вказаний висновок суд першої інстанції зазначив, що передбачена «Порядком….» необхідність надання державному реєстратору копії письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві, спрямована на фактичне повідомлення іпотекодавця, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно.

Тому повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

У свою чергу, рішення суб`єкта владних повноважень про реєстрацію права власності, вчинене без наявності вище зазначених документів, є протиправним.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про задоволення позову відповідає з огляду на наступне.

Кредитні правовідносини за своєю правової природою є договірними цивільними відносинами; на них повною мірою поширюються вимоги цивільного законодавства, зокрема приписи про неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, а також принципи свободи договору, свободи підприємницької діяльності, яка не заборонена законом, судового захисту цивільного права та інтересу, справедливості, добросовісності та розумності, передбачені статтею 3 ЦК України.

Зазначені положення вимагають від учасників правовідносин діяти не тільки відповідно до законодавства, а й у необхідних випадках за аналогією права (стаття 8 ЦК України), за звичаями ділового обороту (стаття 7 ЦК України); добросовісно, при здійсненні своїх прав утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб; не допускати дії з наміром завдати шкоди іншій особі, а також дій, що є зловживанням правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства тощо (стаття 13 ЦК України). Водночас особа не може бути примушена до дій, що не є обов`язковими для неї, або дій, що знаходяться поза межами актів цивільного законодавства або договору. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (стаття 14 ЦК України).

Зазначені правила чинного цивільного законодавства, які містять принципи регулювання цивільних правовідносин, спрямовують учасників цивільного обороту діяти добросовісно, відповідно до законодавства та договору, намагаючись використовувати свої права до того ступеня, щоб не порушити права іншої особи.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами (частина перша статті 625 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (стаття 1054 ЦК України).

Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (частина перша статті 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості. Подільний об`єкт незавершеного будівництва може бути переданий в іпотеку лише у випадках, визначених законом (частина перша статті 575 ЦК України).

Можливість і порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені, зокрема, у Законі України «Про іпотеку».

Іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом (пункт 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» (тут і далі - в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (стаття 12 Закону України «Про іпотеку»).

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (стаття 33 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Наведена правова норма спрямована на забезпечення фактичного повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на майно боржника.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Отже, чинним законодавством передбачений порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса (у примусовому порядку), так і позасудове (добровільне) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, зокрема, й шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

За змістом частин другої, четвертої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Згідно з пунктом 57 Порядку № 1127 (тут і далі - в редакції, чинній на момент реєстрації права власності майна за іпотекодержателем) для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 Порядку № 1127 для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Отже, у пункті 61 Порядку № 1127 наведено перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

З огляду на викладене, Порядок №1127 не передбачав, що звіт про оцінку предмета іпотеки входить до переліку документів, необхідних для подання державному реєстратору. Вимога щодо подання державному реєстратору такого звіту була доповнена до Порядку № 1127 лише 26 лютого 2020 року.

Втім, виходячи із принципу "lex superior", "у разі суперечності застосовуються норми, що закріплюються в нормативно-правових актах, які мають більш високу юридичну силу", хоча Порядком № 1127 до 26 лютого 2020 року не було передбачено обов`язкового надання оцінки предмета іпотеки, проте така вимога містилася у частині третій статті 37 Закону України "Про іпотеку", що має вищу юридичну силу.

Зокрема, частиною третьою статті 37 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Отже, іпотекодержатель, станом на момент виникнення спірних у цій справі правовідносин, не міг набути у власність предмет іпотеки без визначення вартості такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності.

Зазначене обґрунтовується, зокрема, і тим, що згідно із другим реченням частини третьої статті 37 Закону України «Про іпотеку» у разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

У постановах від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16(провадження № 14-501цс18) та від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16 (провадження № 14-22цс19) Велика Палата Верховного Суду акцентувала увагу на тому, що ціна набуття права власності на предмет іпотеки є істотною обставиною, яка впливає на визначення правомірності державної реєстрації переходу права власності на іпотечне майно при позасудовому врегулюванні.

У зазначених постановах Велика Палата Верховного Суду однозначно сформулювала правові висновки щодо обов`язковості подання державному реєстратору документа про експертну оцінку предмета іпотеки для проведення державної реєстрації права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем.

Підставою для скасування державної реєстрації права власності на предмет іпотеки є порушення іпотекодержателем вимог законодавства при реалізації позасудової процедури звернення стягнення на предмет іпотеки. До таких порушень належить, зокрема й відсутність експертної оцінки предмета іпотеки на день його відчуження.

Зазначені правові висновки сформовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 березня 2024 року у справі № 201/15228/17, провадження № 14-183цс23.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Судом установлено, що згідно з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №229165355 від 22 жовтня 2020 року (11:42:29) вбачається, що 12 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. на підставі Дублікату іпотечного договору, серія та номер 481, виданий 03 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М., було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 54531331 від 12 жовтня 2020 року та внесено відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право приватної власності АТ «Альфа Банк», , на належну на праві власності ОСОБА_1 квартиру, загальною площею 51,8 кв.м., житловою площею 31,1 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .. Підставою для внесення вказаних відомостей зазначено лише дублікат іпотечного договору, серія та номер 481, виданий 03 вересня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою С.М..

Отже, підставою внесення вказаних відомостей визначений лише один Дублікат іпотечного договору, інших обов`язкових документів визначених ст. 37 Закону України «Про іпотеку», ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та п. 61 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень» затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 державному реєстратору не пред`являлися.

При розгляді вказаного спору у суді першої інстанції відповідач у справі АТ «Сенс Банк» не спростував вказані доводи позивачки про порушення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Юдіним М.А. як державним реєстратором вище вказаних нормативно правових актів.

При цьому подаючи апеляційну скаргу апелянт зазначав, що вказані докази ним подавалися до відзиву на позовну заяву, однак такий відзив відсутній у матеріалах вказаної справи про що зазначено і рішенні суду, що він до суду не надходив.

Крім того, колегія суддів враховує і те, що станом на час реєстрації права власності на предмет іпотеки за АТ «Альфа банк» 12 жовтня 2020 року у провадженні Тростянецького районного суду Вінницької області перебувала цивільна справа №147/1090/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , третя особа Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», про стягнення заборгованості за договором кредиту, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про визнання частково недійсним договору відступлення прав вимоги. Та предметом спору у якій було стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за вище вказаним договором про іпотечний кредит №04-2.1/640 від 06.08.2007 року. Тобто між сторонами існував спір щодо розміру заборгованості за вказаним кредитним договором.

Таким чином колегія суддів вважає законним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо недотримання іпотекодержателем - АТ «Альфа Банк» умов п. 5.1 Іпотечного Договору в частині що стосується визначення суми невиконання зобов`язання (суми боргу) та п. 5.3 іпотечного Договору в частині подачі реєстратору документів визначених ст. 37 Закону України «Про іпотеку» - оцінки вартості предмета іпотеки та письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві/боржникові; документу, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем/боржником ( ОСОБА_1 ), письмової вимоги іпотекодержателя.

Отже, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк», подану представником Подольським Антоном Юрійовичем, залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 18 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 05 вересня 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв