ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1349/24 Справа № 207/2849/23 Суддя у 1-й інстанції - Юрченко І.М Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 жовтня 2023 року у цивільній справі за позовом Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Центральні тепломережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості, (суддя першої інстанції Юрченко І.М. повний текст рішення складено 30 жовтня 2023 року),

В С Т А Н О В И В:

7 червня 2023 року позивач Комунальне підприємство Кам`янської міської ради «Центральні тепломережі» звернулось до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просило стягнути з відповідачів на свою користь заборгованість за послуги централізованого опалення за період з листопада 2007 року по березень 2020 року у розмірі 51 489,20 грн.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 жовтня 2023 року позовні вимоги Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Центральні тепломережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Центральні тепломережі» заборгованість за послуги централізованого опалення з листопада 2007 року по березень 2020 року в розмірі 51489 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Центральні тепломережі» витрати по сплаті судового збору в 671 грн. 00 коп., з кожного.

Із вказаним рішенням суду не погодилась ОСОБА_1 , та подала апеляційну скаргу, вважає, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не надано належну оцінку доказам, які наявні в матеріалах справи.

Мотивує скаргу тим, що відповідачі наявність боргу не визнають, суд першої інстанції не витребував у позивача додаткових доказів, про визнання відповідачами претензії, зміни договору, прохання боржників про відстрочення боргу.

Також зазначила, що суд розглянув справу без належного повідомлення учасників справи та безпідставно не застосував строк позовної давності.

Від КП Кам`янської міської ради «Центральні Тепломережі» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вказано, що в період з листопада 2007 року по березень 2020 року відповідачі періодично частково здійснювали оплати з теплової енергії майже кожного місяця, впродовж всього спірного періоду.

Позивач просив оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин,апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 51489,20 грн. тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (3028 х 100=302800), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що між КП КМР «Тепломережі» та КП КМР «Центральні тепломережі», згідно рішення Кам`янської міської ради № 2008-44/VIІ від 09.07.2020 року, положеннями ст.ст. 512-519 Цивільного кодексу України, укладено договір № 16 від 02.11.2020 про відступлення права вимоги, згідно якого КП КМР «Тепломережі» передало КП КМР «Центральні тепломережі» право вимоги до споживачів теплової енергії (послуг з централізованого опалення) і обслуговування (ремонту) внутрішньо будинкових мереж. Отже, КП КМР «Центральні тепломережі» набуло право вимагати від боржників належного виконання грошового зобов`язання щодо оплати наданих КП КМР «Тепломережі» послуг з централізованого опалення і ремонтних робіт із обслуговування (ремонту) внутрішньо будинкових мереж.

ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 у відповідності до норм та приписів діючого законодавства України щодо надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води є споживачами послуг з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 .

В період з листопада 2007 року по березень 2020 року відповідачі не виконували свої обов`язки по сплаті отриманих послуг з опалення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 51489 грн. 20 коп., що підтверджується розрахунком за послуги з централізованого опалення (а.с. 6-7).

Як вбачається з матеріалів справи, між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по центральному опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ України № 630 від 21.07.2005 року.

Таким чином, КП КМР «Тепломережі» у період з листопада 2007 року по березень 2020 року надало відповідачам послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстровані відповідачі. В зв`язку з тим, що відповідачі сплачували за надані послуги не в повному обсязі, у період з листопада 2007 року по березень 2020 року виникла заборгованість в розмірі 51489 грн. 20 коп., що підтверджено відповідним розрахунком (а.с.6-7).

Задовольняючі позовної вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що в період з листопада 2007 року по березень 2020 періодично частково здійснювалась оплата за надані послуги з теплової енергії майже кожного місяці впродовж всього зазначеного періоду. При цьому останній платіж відповідачами був здійснений в жовтні 2020 року на суму 500 грн., а отже вказані дії свідчать про визнання відповідачами свого обов`язку щодо сплати наданих послуг.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до положень статті 68 ЖК України,наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Позивач, по специфіці своєї виробничої діяльності здійснює постачання теплової енергії для потреби опалення і гарячого водопостачання населенню, яке відповідно зі ст.67,68,162 Житлового Кодексу України зобов`язане робити оплату за отриману теплову енергію, згідно особового рахунка і встановлених тарифів.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст.ст.4,6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суб`єктами правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: орган державної влади та органи місцевого самоврядування у сфері житлово-комунальних послуг; учасники споживачі (індивідуальні та колективні); 2)управитель; 3) виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно зі ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) житлові послуги з управління багатоквартирним будинком, яка включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт,обслуговування внутрішньо будинкових систем (крім обслуговування внутрішньо будинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги,за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Пунктом 1 ч. 1 ст.7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів. Водночас, відповідно до п.5 ч.2 ст.7 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Так, згідно із ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Таким чином, правовідношення, у якому замовник зобов`язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто у якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов`язанням.

Як вбачається із матеріалів справи, що між КП КМР «Тепломережі» та КП КМР «Центральні тепломережі», згідно рішення Кам`янської міської ради № 2008-44/VIІ від 09.07.2020 року, положеннями ст.ст. 512-519 Цивільного кодексу України, укладено договір № 16 від 02.11.2020 про відступлення права вимоги, згідно якого КП КМР «Тепломережі» передало КП КМР «Центральні тепломережі» право вимоги до споживачів теплової енергії (послуг з централізованого опалення) і обслуговування (ремонту) внутрішньо будинкових мереж. Отже, КП КМР «Центральні тепломережі» набуло право вимагати від боржників належного виконання грошового зобов`язання щодо оплати наданих КП КМР «Тепломережі» послуг з централізованого опалення і ремонтних робіт із обслуговування (ремонту) внутрішньо будинкових мереж.

ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 у відповідності до норм та приписів діючого законодавства України щодо надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води є споживачами послуг з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 .

В період з листопада 2007 року по березень 2020 року відповідачі не виконували свої обов`язки по сплаті отриманих послуг з опалення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 51489 грн. 20 коп., що підтверджується розрахунком за послуги з централізованого опалення (а.с. 6-7).

Враховуючи ту обставину, що відповідачі у встановлені законом строки не вносили плату за надані позивачем житлово-комунальні послуги в повному обсязі, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованості за надані позивачем послуги з централізованого опалення.

Колегією суддів перевірено наданий позивачем розрахунок заборгованості за надані позивачем послуги з централізованого опалення, з яким колегія суддів погоджується та вважає його вірним.

На підставі наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по оплаті за надані житлово-комунальні послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 за період з листопада 2007 року по березень 2020 року року по 31 травня 2021 року в розмірі 51489,20 грн.

Колегія суддів вважає, що не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги про те, що до спірних правовідносин необхідно застосувати наслідки спливу строку позовної давності, з огляду на наступне.

За нормами ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами першою, п`ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Позовна давність, відповідно до частини першої статті 260 ЦК України, обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього кодексу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Аналіз зазначених норм цивільного права визначає, що за щомісячними платежами перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, в період з травня 2008 року по жовтень 2020 року відповідачами здійснювалась оплата за надані послуги з теплової енергії, а отже вказані дії свідчать про визнання відповідачами свого обов`язку щодо сплати наданих послуг.

При цьому слід зауважити, що в жовтні 2020 року оплата за надані послуги з теплової енергії здійснювалась відповідачем тоді, коли позивачем не нараховувалась плата за надані послуги з теплової енергії, що свідчить про визнання відповідачем свого обов`язку щодо сплати наданих послуг.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, з урахуванням конкретних обставин справи, можуть належати: визнання пред`явленої претензії; зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; письмове прохання відстрочити сплату боргу; підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звірки взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій, такий висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 27 квітня 2020 року у справі № 3-269гс16.

У Постанові Верховного Суду від 08 листопада 2020 року у справі № 6-2891цс18 вказано, що відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку; після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Вчинення боржником дій з виконання зобов`язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою».

З урахуванням наведеного вище колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що строк позовної давності переривався вчиненням відповідачами дій по оплаті послуг з централізованого опалення в період не нарахування позивачем такої оплати та оплаті послуг з централізованого опалення в розмірі, більшому від нарахування, що мали регулярний характер, у зв`язку з чим строк позовної давності станом на момент подання позову до суду 07 червня 2023 року позивачем не пропущено.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції розглянув справу без належного повідомлення відповідачів, спростовуються матеріалами справи, а саме рекомендованим повідомленням (а с.34) та заявою ОСОБА_2 про розгляд справи за її відсутності ( а.с.46).

Колегія суддів зауважує, що аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів. Проте, відповідно до вимоги ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд першої інстанції повно та всебічно перевірив обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має.

Враховуючи зазначене, апеляційну скаргу відповідачки слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О. В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська