Справа № 211/3572/24
Провадження № 2/211/1963/24
РІШЕННЯ

іменем України

19 листопада 2024 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Ніколенко Д.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» про стягнення заборгованості по заробітній платі та грошової компенсації за невикористану відпустку при звільненні, -

встановив:

адвокат Касьян Микола Степанович від імені та в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» (далі - ТОВ «ДІЄСА») та просить стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки при звільненні та заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі, у загальному розмірі 56 690,88 грн. В обґрунтування позову представник посилався на те, що позивач з 15.06.2018 по 20.02.2024 знаходилася у трудових відносинах з відповідачем, працювала на посаді касира торгівельного залу. Позивач стверджує, що під час звільнення з нею не було проведено повного розрахунку, відповідні нарахування були здійсненні, але не виплачену.

Ухвалою суду від 05.06.2024 цивільну справу прийнято до свого провадження та розгляд справи призначено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, та зобов`язано ТОВ «ДІЄСА» надати довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати ОСОБА_1 , станом на день її звільнення, а саме на 20.02.2024, зазначивши середньоденний заробіток останньої.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на позовну заяву, копію ухвали про відкриття провадження та копію позовної заяви з додатками отримано згідно поштового повідомлення 14.10.2024.

Згідно зі ст. 279 ЦПК України суд проводить розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 у період з 18.06.2018 по 20.02.2024 працювала у ТОВ «ДІЄСА» (наказ №/15/06/5-пр від 15.06.2018), звільнена на підставі ст. 36 п. 1 КЗпП України (наказ №Z00/19/02/013 від 20.02.2024), про що свідчать копії трудової книжки та копія наказу про припинення трудового договору (а.с. 9, 10).

Як вбачається з довідки від 26.03.2024 за № Z, наданої відповідачем позивачу, ОСОБА_1 у період з 01.03.2023 по 20.02.2024 було здійснено нарахування ТОВ «ДІЄСА» () на загальну суму 177 513,01 грн. без утриманням податків та інших обов`язкових платежів, 142 897,98 грн. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів, зокрема, у грудні 2023 року 12 786,12 грн., січні 2024 року 11 040,82 грн., лютому 2024 року 32 863,94 грн. (а.с. 11).

Крім того, позивачем надано виписку по її картковому рахунку в АТ «Ощадбанк» за період 01.01.2023 по 13.05.2024, з якої вбачається, що відповідачем частково було зараховано заробітну плату за грудень 2023 року в сумі 3 606,24 грн. (а.с. 12-14).

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі ст. 115 КЗпП України та ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до частини шостої тієї ж статті своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум (ч. 1 ст. 116 КЗпП України).

Частина 1 статті 83 КЗпП України зазначає, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи.

Аналогічне положення міститься в статті 24 Закону України «Про відпустки».

Відповідно до абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1999 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів.

Крім того, судом враховується, що згідно із підпунктом 164.2.1 п. 164.2 ст.164 Податкового кодексу України доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту), включаються до складу загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку і є базою оподаткування податком на доходи фізичних осіб.

Відповідно до підпункту 168.1.1 п. 168.1 ст. 168 Податкового Кодексу України, податковий агент, що нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену ст. 167 цього Кодексу.

Таким чином, роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді заробітної плати.

Статтею 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.

У матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо погашення відповідачем перед позивачем заборгованості із заробітної плати станом на момент ухвалення рішення.

Як зазначалося вище, з довідки від 26.03.2024 за № Z, вбачається, що ОСОБА_1 нараховано:

-у грудні 2023 року 12 786,12 грн., з яких утриманий податок та інші обов`язкові платежі становлять 2 493,29 грн., сума до виплати 10 292,83 грн.,

-у січні 2024 року 11 040,82 грн., з яких утриманий податок та інші обов`язкові платежі становлять 2 152,96 грн., сума до виплати 8 887,86 грн.,

-у лютому 2024 року 32 863,94 грн., з яких утриманий податок та інші обов`язкові платежі становлять 6 408,47 грн., сума до виплати 26 455,47 грн.

Відповідно заборгованість по виплаті заробітної плати за грудень 2023 року, з врахуванням перерахованої 19.01.2024 на картку позивача суми 3 606,24 грн. (сума виплачена після утримання відповідачем податку та інших обов`язкових платежів), дорівнює 6 686,59 грн. = 10 292,83 (сума, з якої утримано податки та інших обов`язкових платежі) - 3 606,24 грн.

Оскільки, як зазначалося вище, відповідно до вимог чинного законодавства, роботодавець має виконати функції податкового агента щодо нарахування, утримання та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору з доходу у вигляді заробітної плати, залишок заборгованості за грудень 2023 року становить 8 306,23 грн.

Загальний розмір заборгованості становить 52 210,99 грн. (8 306,23 грн. + 11 040,82 грн. + 32 863,94 грн.).

Виходячи з викладеного, суд вважає за необхідне позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за нарахованою, але не сплаченою, заробітною платою та компенсації за невикористану відпустку задовольнити частково та стягнути загальну суму заборгованості 52 210,99 грн. без утримання з указаної суми податків та інших обов`язкових платежів.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, з огляду на те, що позивач при пред`явленні позову був звільнена від сплати судового збору, то на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 1 211,20 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 263-265, 279, 354, 355 ЦПК України, суд -

ухвалив:

позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» (, юридична адреса: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 45) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ) заборгованість за нарахованою, але не сплаченою, заробітною платою за період з 01.12.2023 по 29.02.2024 та компенсації за невикористану відпустку при звільненні у сумі 52 210 (п`ятдесят дві тисячі двісті десять) гривень 99 копійок, з утриманням з вказаної суми податків та інших обов`язкових платежів.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІЄСА» (, юридична адреса: м. Київ, вул. Велика Васильківська, буд. 45) на користь держави судовий збір у сумі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 19 листопада 2024 р.

Суддя Д.М. Ніколенко