АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року

м. Чернівці

справа № 725/7193/23

провадження 822/238/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.,

за участю секретаря Паучек І.І.,

учасники справи:

завниця ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 ,

заінтересована особа: ОСОБА_3 ,

апеляційна скарга ОСОБА_3 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 11 січня 2024 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Войтун О.Б.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про продовження дії обмежувального припису.

Зазначала, що протягом дії обмежувального припису заявниця та її малолітня донька ОСОБА_2 проходили психологічну реабілітацію в Чернівецькому міському центрі соціальних служб.

За висновком психолога є потреба в психологічній підтримці та емоційному комфорті та рекомендовано для збереження гармонійного стану дитини створити ситуацію, яка б запобігала виникненню психотравмуючих факторів.

Вважає, що інтересам заявниці та дитини відповідатиме продовження терміну дії обмежувального припису ще на 6 (шість) місяців для надання можливості завершення психологічної реабілітації та отримання комфортного психологічного стану.

Просила суд, продовжити термін дії обмежувального припису на шість місяців.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 11 січня 2024 року заяву задоволено частково.

Продовжено дію обмежувального припису на 3 місяці відносно ОСОБА_3 , виданого на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці №725/7193/23 від 08 вересня 2023 року.

Строк дії обмежуваного припису рахувати з 08 січня 2024 року по 08 квітня 2024 року включно.

Попереджено ОСОБА_3 , що у разі умисного невиконання обмежувального припису, встановленого рішенням суду, він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ст. 390-1 КК України.

В іншій частині відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що враховуючи стресову обстановку у якій опинились ОСОБА_1 та донька ОСОБА_2 , зумовлену перебуванням у кризовій кімнаті, внаслідок відвідування ОСОБА_3 дитячого садка 08 січня 2024 року, враховуючи потенційні ризики можливого повторного вчинення домашнього насильства, враховуючи порушене кримінальне провадження, суд вважає, що за даних умов доцільним буде продовжити строк дії обмежувального припису на три місяці.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 11 січня 2024 року скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норма матеріального права, а також неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що до суду першої інстанції не було додано доказів, що на теперішній час існують підстави для продовження дії обмежувального припису.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги- безпідставними.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці №725/7193/23 від 08 вересня 2023 року частково задоволено заяву ОСОБА_1 та видано обмежувальний припис відносно ОСОБА_3 , визначено заходи тимчасового обмеження його прав, такі як: заборонено наближатися до ОСОБА_1 ближче ніж на 300 метрів; заборонено перебувати в місці проживання ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонено перебувати у місці навчання малолітньої ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 ; заборонено перебувати за місцем роботи ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_3 . Встановлено строк обмежувального припису 4 (чотири) місяці, який відраховано з дня ухвалення рішення тобто з 08 вересня 2023 року.

За час дії обмежувального припису ОСОБА_1 та малолітня ОСОБА_2 з 18 вересня 2023 року по 12 грудня 2023 року відвідували психолога Чернівецького міського центру соціальних служб. За наслідками проведеної роботи психологом було складено письмові висновки, згідно яких психоемоційний стан ОСОБА_1 значно покращився, а також по завершенню роботи емоційний стан дитини значно покращився, знизився рівень напруги та тривоги та рекомендовано для збереження гармонійного емоційного стану дитини створити ситуацію, яка б запобігла виникненню психотравмуючих факторів, зокрема враховуючи думку та інтереси дитини, конструктивно вирішувати конфліктні ситуації у родині без присутності дитини.

08 січня 2024 року в останній день дії обмежувального припису ОСОБА_3 прибув до дитячого садка, який відвідує ОСОБА_2 , що мало наслідком звернення ОСОБА_1 разом з донькою про зарахування до кризової кімнати служби «Денний центр соціально психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства», внаслідок небезпеки з боку ОСОБА_3 .

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000018 від 09 січня 2024 року, до Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області надійшла заява гр. ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_3 умисно порушує обмежувальний припис, виданий рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 вересня 2023 року.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру (пункт 4 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24, пункту 7 частини першої статті 1 цього Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Відповідно до статті 350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

За заявою осіб, визначених статтею 350-2 цього Кодексу, обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого рішенням суду згідно з частиною другою статті 350-6 цього Кодексу (статті 350-7 ЦПК України).

Закон визначає, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, такі вимоги підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов`язків держави, які невід`ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя (пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»).

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису має оцінити всі обставини та докази по справі, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Вирішуючи питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису, суд повинен встановити форму домашнього насильства, якому піддавався потерпілий, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 21.11.2018 року по справі №756/2072/18, від 09.12.2019 року по справі №756/11732/18, від 24.09.2020 року по справі №752/7631/19.

У постанові від 21.12.2022 року у справі №464/2376/22 Верховний Суд звертає увагу, що у кожному конкретному випадку суди мають враховувати фактичні обставини справи та письмові докази, а заявник має довести факт вчинення фізичного та психологічного насильства відповідно до Закону.

У поданій до суду заяві про продовження дії обмежувального припису заявник посилалась на те, що 08 січня 2024 року, в останній день обмежувального припису, ОСОБА_3 прибув до дитячого садка, який відвідує її малолітня донька ОСОБА_2 , що мало наслідком звернення заявниці разом з донькою про зарахування до кризової кімнати служби «Денний центр соціально психологічної допомоги особам, які постраждали від домашнього насильства», внаслідок небезпеки з боку ОСОБА_3 .

Вказана обставина не є доказом підтвердження безумовно факту вчинення заінтересованою особою щодо неї домашнього насильства, не визначає ризиків продовження чи повторного вчинення насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для заявника, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству.

А також вказувала на те, щовідповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000018 від 09 січня 2024 року, до Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області надійшла заява від ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_3 умисно порушує обмежувальний припис, виданий рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 08 вересня 2023 року.

Надаючи оцінку вказаній обставині, колегія суддів зазначає, що внесення відомостей про кримінальне провадження до ЄРДР не підтверджує факт вчинення ОСОБА_3 домашнього насильства, не є доказом вини останнього у вчиненні кримінального правопорушення, враховуючи, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Заявниця не надала суду будь-яких інших доказів на підтвердження факту домашнього насильства, які мали місце після видачі обмежувального припису та не навела підстав для існування обґрунтованого побоювання вчинення такого насильства зі сторони заінтересованої особи у майбутньому, відсутні й підстави застосування судом до ОСОБА_3 спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, а саме продовження дії обмежувального припису.

Оскільки, за відсутності доказів вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства колишнім чоловіком по відношенню до заявниці, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, на час ухвалення оскаржуваного судового рішення, були відсутні правові підстави для продовження дії обмежувального припису.

Суд першої інстанції наведеного не врахував і вирішив спір із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Доводи апеляційної скарги за оцінкою дійсних обставин, доказів і матеріалів справи в сукупності та взаємозв`язку знайшли своє підтвердження.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно вимог п. п. 1, 3, 4 ч. 1, 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви.

Щодо судових витрат

Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення відмову у задоволенні заяви.

За подання апеляційної скарги апелянт сплатив 908 гривень 40 коп гривень, що підтверджується квитанцією (а.с.67).

З огляду на зазначене, слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 908 гривень 40 копійок у рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 11 січня 2024 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , яка також діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про продовження терміну дії обмежувального припису відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 908 гривень 40 копійок у рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 15 березня 2024 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: О. О. Одинак

Н. Ю. Половінкіна