КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 363/2324/21

номер провадження 22-ц/824/15480/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
учасники справи: представник позивача Баховський М.М. ,

відповідач ОСОБА_2 ,

представник відповідача ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - Баховського Михайла Михайловича

на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24 липня 2024 року /суддя Лукач О.П./

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи на стороні відповідача: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення коштів набутих без достатньої правової підстави, -

В С Т А Н О В И В:

09.06.2021 до Вишгородського районного суду Київської області адвокатом

Баховським М.М., в інтересах позивача, подано позов, у якому він просив стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача безпідставно отримані грошові кошти у розмірі 256 062,40 гривень та судові витрати.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 24 липня 2024 року у задоволенні позову відмовлено. /т. 3 а.с. 89-101/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_4 - Баховський М.М. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, задовольнивши позовні вимоги.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що відповідач сумлінно сплачував орендну плату, щомісяця на картковий рахунок ОСОБА_2 в період з 26.04.2018 року до 20.07.2020 року, загалом сплатив 256 062,40 грн. Але у вересні 2020 року ОСОБА_6 подала позов до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором оренди. При цьому заперечувала домовленість про сплату орендної плати на картковий рахунок ОСОБА_2 . Згідно виписок з карткового рахунку ОСОБА_2 вбачається, що після отримання коштів від ОСОБА_4 цими коштами користувалась ОСОБА_6 в тому числі вони перераховувались на картковий рахунок ОСОБА_6 , а також використовувались її близькими родичами. Враховуючи наявні в справі докази, очевидно доведено та визнається відповідачем перерахування позивачем на картковий рахунок ОСОБА_2 коштів в сумі 256062,40 грн. Аналогічно беззаперечно встановлено відсутність договірних стосунків між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 .

Представник ОСОБА_8 - ОСОБА_3 звернувся з відзивом на апеляційну скаргу посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її доводів. Вказував, що відповідач не мав відношення до правовідносин, що складися між позивачем та третіми особами. Банківська картка хоча і була оформлена на ім`я відповідача, мобільний номер телефону для користування і доступу до картки був зазначений третьої особи у справі ОСОБА_5 , щоб відповідач не бачив руху коштів по картці у додатку «Приват24» та не мав доступу до рахунку. Кошти, які перераховувалися позивачем на картки оформлені на ім`я відповідача, як орендна плата, не є безпідставно ним набутими. Позивач протягом двох років добровільно сплачував кошти на карткові рахунки, знаючи, що між ним та відповідачем ОСОБА_9 відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок), а тому поведінка позивача є суперечливою. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє .зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів. Оскільки, позивач не був зобов`язаний перераховувати кошти внаслідок відсутності договірних відносин із відповідачем, а також будь-яких інших зобов`язань, проте він здійснював ці платежі протягом тривалого часу, регулярно, його поведінка щодо вимоги повернення цих коштів є вочевидь суперечливою та недобросовісною. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11.01.2023 у справі №548/741/21, а також 17.04.2024 у справі №127/12240/22.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню з задоволенням позовних вимог, на підставі наступного.

Судом встановлено, що позовні вимоги стосуються стягнення з відповідача на користь позивача коштів у розмірі 256062,40 грн, які позивач сплачував протягом 2018-2020 років на банківські картки, що були оформлені на ім`я відповідача, за оренду квартири на підставі договору, укладеного з третьою особою у справі - ОСОБА_6 . Сторона позивача, посилаючись на обставини встановлені судом апеляційної інстанції та викладені у постанові від 27.05.2021 у справі № 757/41244/20, вважає, що кошти, які перераховувалися позивачем на картки відповідача є безпідставно ним набуті, оскільки ОСОБА_6 у судовому порядку стягнула вказану суму коштів з позивача в рахунок погашення заборгованості орендної плати квартири згідно договору.

Також встановлено, що постановою Київського апеляційного суду від 27.05.2021 у справі №757/41244/20, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково і стягнуто на її користь із ОСОБА_4 - 272 500 грн заборгованості за договором оренди від 25.07.2018, 7450 грн 91 коп інфляційних втрат за час прострочення та 9 047 грн 59 коп 3% річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_6 - відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, судом апеляційної інстанції встановлено, що 25.07.2018 між ОСОБА_6 , від імені якої діє ОСОБА_5 , та ОСОБА_4 було укладено договір оренди, згідно з п. 1.1. якого орендодавець передав до підписання цього договору орендарю в тимчасове користування за плату на встановлений цим договором строк квартиру за АДРЕСА_1 . Квартира належить орендодавцю ОСОБА_6 на праві приватної власності.

Згідно з п. 2.1. цього Договору, сторони встановили строк оренди з 25.07.2018 по 25.02.2019, у п. 3.1. орендна плата складає 11000,00 грн. на місяць та вноситься щомісячно до 25 числа поточного місяця у вигляді авансового платежу.

З 25.07.2018 року по 25.02.2019, за п. 3.1 Договору орендна плата складає

11000,00 грн. щомісяця, сума орендної плати за вказаний період складає 77000 грн., що визначено пунктом 3.2 цього Договору.

До договору оренди було долучено акт прийому-передачі, за яким орендодавець передав в тимчасове користування квартиру АДРЕСА_2 .

21.06.2019 між ОСОБА_6 , від імені якої діє ОСОБА_5 , та ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду №1 до договору оренди від 25.07.2018, якою сторони вирішили продовжити дію договору до 25.02.2020 року, орендну плату погоджено у розмірі

12500,00 грн. Згідно з п. 3.2. додаткової угоди №1 загальна сума орендної плати за період дії цього договору становить 225000,00 грн.

25.02.2020 між ОСОБА_6 , від імені якої діє ОСОБА_5 , та ОСОБА_4 було підписано додаткову угоду №2 до договору оренди від 25.07.2018, за яким сторони досягли взаємної згоди внести зміни до договору та встановили строк оренди до 25.07.2020. Загальна сума орендної плати за період дії цього договору становить

272500,00 грн.

22.09.2020 ОСОБА_6 направила відповідачу вимогу про сплату орендної плати за період часу з 25.07.2018 по 25.07.2020 в сумі 272 500,00 грн.

Під час розгляду справи №757/41244/20-ц, ОСОБА_4 визнав факт користування квартирою АДРЕСА_1 протягом першого року після укладення договору, а другий рік користувався квартирою АДРЕСА_2 , щодо якої договір оренди не укладався. Сторони не заперечували укладення договору, Додатковими угодами до нього сторонами досягнуто згоди щодо пролонгації строку дії основного Договору на загальний термін з 25.07.2018 до 25.07.2020.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції проаналізував надану ОСОБА_4 виписку про рух коштів з картки АТ КБ «ПриватБанк» за період з 24.04.2018 по 20.07.2020, згідно якої, він регулярно здійснював перекази коштів на картку ОСОБА_2 та встановив, що ОСОБА_4 сплачував кошти ОСОБА_2 ще з 26.04.2018, тобто до укладення Договору оренди від 25.07.2018, що не виключає наявності між цими особами правовідносин, не пов`язаних з цим Договором.

Також, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що періодичний перерахунок ОСОБА_4 із квітня 2018 року грошей на банківську картку ОСОБА_2 не може вважатись належним та допустимим доказом сплати орендарем ОСОБА_4 орендної плати орендодавцю ОСОБА_6 за Договором оренди від 25.07.2018, оскільки ОСОБА_4 не доведено, що такий порядок розрахунків щодо сплати орендної плати був передбачений умовами Договору.

Суд апеляційної інстанції встановив, що за умовами Договору оренди від 25.07.2018, сторони погодили сплату орендної плати в розмірі 11000 грн. на місяць, а з 21.06.2019 за Додатковими угодами погодили сплату орендної плати в розмірі 12500 грн. Об`єктивних доказів, що розмір орендної плати в сумі 12500 грн. мав би застосовуватись і до правовідносин сторін до 21.06.2019 матеріали справи не містять. А тому, суд дійшов висновку, що загальна сума орендної плати за весь період оренди складає 272500 грн., яка підлягає стягненню з із відповідача на користь позивачки.

Водночас, як зазначив Київський апеляційний суд у постанові, таке судове рішення не перешкоджає ОСОБА_4 звертатись із відповідним позовом до ОСОБА_2 та доводити безпідставність отримання останнім грошей із вимогою їх повернення.

Так, 09.06.2021 ОСОБА_4 , через свого представника - адвоката Баховського М.М., звертаючись до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_2 суми коштів у розмірі 256062,40 грн, як безпідставно набуті, посилався на постанову Київського апеляційного суду від 27.05.2021 у справі № 757/41244/20.

ОСОБА_4 виклав обставини щодо знайденого ним у квітні 2018 року оголошення про оренду квартири та послідовність укладання Договору оренди квартири за адресою: АДРЕСА_3 , сплату ним щомісяця на картковий рахунок ОСОБА_2 орендної плати та стягнення з нього заборгованості за оренду житла ОСОБА_6 .. Додатково зазначив про наявність рішення Печерського районного суду міста Києва від 19.01.2022 у справі 757/17562/21 про стягнення з нього на користь ОСОБА_6 орендної плати у розмірі 50000,00 грн та штрафних санкцій, а також про звернення до поліції про вчинення щодо нього шахрайських дій (том 1 а.с. 240-243).

Встановлено, що рішенням Печерського районного суду Київської області від 19.01.2022 у справі №757/17562/21, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 26.09.2022, позов ОСОБА_6 задоволено та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 заборгованість з орендної плати в сумі 50 000 гривень, 8845 гривень інфляційних втрат та 3883 гривні 56 копійок як три проценти річних та судовий збір в сумі 908 грн. (том 1 а.с.210-239).

Як встановлено вказаним рішенням, відповідач сплачував орендну плату, щомісяця на картковий рахунок ОСОБА_2 в період з 26.04.2018 до 20.07.2020, загалом - 256062,40 грн. Таким чином, заборгованість за оренду квартири у відповідача відсутня. Тобто позивач за рахунок відповідача намагається збагатитись. Заперечуючи проти позову, відповідач вказував про те, що на підставі договору оренди від 29.06.2018 з 25.07.2018 орендував квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_6 . В період з 26.06.2018 до 20.07.2020 та сплачував орендну плату на картковий рахунок ОСОБА_2 . Суд зазначив, що вказана особа не є стороною договору оренди та/або довіреною особою позивача, тому відсутні підстави вважати, що відповідач в повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором оренди від 26.03.2018.

Також судом встановлено, що згідно виписки від 13.01.2021, долученої до позовної заяви, за період з 10.01.2017 по 31.12.2020 по картковому рахунку ОСОБА_4 , відкритого у АТ «КБ «ПРИВАТБАНК», позивачем, з 26.04.2018 по 20.07.2020 здійснено переказ коштів на загальну суму - 256062,40 гривень з банківських карток НОМЕР_1 , НОМЕР_2 та НОМЕР_3 , через додаток «Приват24» одержувач - ОСОБА_2 (том 1 а.с. 5-7).

Як убачається із вказаної виписки, платежі здійснювалися ОСОБА_4 одержувачу - ОСОБА_2 , без зазначення їх призначення.

Із довідки АТ КБ «Приват Банк» від 22.10.2021, надісланої на виконання вимог ухвали Вишгородського районного суду Київської області від 04.10.2021, убачається, що з 20.05.2018 по 20.07.2020 ОСОБА_4 , через додаток «Приват24» здійснювали перерахуванням коштів з банківських карток: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 на банківські картки: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , НОМЕР_6 , одержувач - ОСОБА_2 (том 1 а.с. 65-66).

Згідно довідки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 29.11.2022, номера рахунків: НОМЕР_5 , НОМЕР_4 , IBAIN: НОМЕР_7 , Угода №SAMDNWFC2 від 14.08.2015); НОМЕР_8 IBAN: НОМЕР_9 , Угода №SAMDN2962 від 13.09.2015; НОМЕР_10 від 02.07.2019; НОМЕР_6 , НОМЕР_11 , IBAN: НОМЕР_12 , Угода № SAMDN8693 від 07.12.2012; НОМЕР_13 , Угода N№SAMDNWFC2 від 25.06.2019; НОМЕР_14 , НОМЕР_15 IBAN: НОМЕР_16 , Угода №SAMDN5105 від 03.10.2012, належать ОСОБА_2 і станом на 29.11.2022 кошти на вказаних рахунках відсутні (том 1 а.с. 159-160). Як убачається із виписки банку по рахунку НОМЕР_6 за період з 25.08.2018 по 01.03.2020, усього надходжень було у розмірі 1966623,47 грн, а усього витрат - 1943744,31 грн. (том 1 а.с 161-162).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався ст. 1212 ЦК України яка визначає загальні положення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави.

Так, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (яке іменується також зобов`язанням із безпідставного збагачення) полягає у вилученні в особи-набувача (зберігача) її майна, яке вона набула (зберегла) поза межами правової підстави у випадку, якщо така підстава для переходу майна (його збереження) відпала згодом, або взагалі без неї, якщо цей перехід (збереження) не ґрунтувався на правовій підставі, та у переданні відповідного майна тій особі-потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом (стаття 1215 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що при визначенні того, чи підлягають безпідставно набуті грошові кошти потерпілій особі слід враховувати, що акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад, зокрема, добросовісності. Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, тому що вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суду у постановах від 04.08.2021 у справі № 185/446/18 та від 11.01.2023 у справі № 548/741/21.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги ОСОБА_4 є необґрунтованими та недоведеними також і оскільки не надано доказів, що грошові кошти, які належали позивачу та ним перераховувалися на картки, оформлені на ім`я відповідача, останнім були набуті, він їх зберігав та ними користувався.

Крім цього, достовірно встановивши у позивача та у відповідача під час розгляду справи - вони не знайомі між собою, раніше не зустрічалися та не мали будь-яких договірних правовідносин, позивач протягом двох років добровільно сплачував кошти на рахунки ОСОБА_2 , знаючи, що між ним та відповідачем відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок), вказував, що поведінка позивача є суперечливою (тобто, потерпіла особа вільно і без помилки погодилася на настання невигідних для себе наслідків).

Безпідставно набуті грошові кошти не підлягають поверненню, якщо потерпіла особа знає, що в неї відсутнє зобов`язання (відсутній обов`язок) для сплати коштів, проте здійснює таку сплату, оскільки вказана особа поводиться суперечливо, якщо згодом вимагає повернення сплачених коштів.

Оскільки, позивач не був зобов`язаний перераховувати кошти внаслідок відсутності договірних відносин із відповідачем, а також будь-яких інших зобов`язань, проте він здійснював ці платежі протягом тривалого часу, регулярно, суд першої інстанції дійшов висновків, що його поведінка щодо вимоги повернення цих коштів є вочевидь суперечливою та недобросовісною.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Як при розгляді даної справи так і інших справ між ОСОБА_4 і ОСОБА_6 з приводу оренди квартири, встановлено, що картки, на які здійснював платежі ОСОБА_4 , хоча і були відкриті на ім`я ОСОБА_2 , проте були у користуванні та розпорядження інших осіб - ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Вказані обставини підтверджені доказами - банківськими виписками.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 додатково підтвердив що він надав свої банківські картки у користування ОСОБА_5 та те, що при відкритті рахунків зазначив телефон як фінансовий номер ОСОБА_11 , фактично підтвердивши пояснення, надані в суді першої інстанції. (т. 1 а.с. 156-158)

Дійсно, у фактичному користуванні відповідача ОСОБА_2 є картки, на які позивачем здійснювалася сплата коштів для ОСОБА_6 на виконання вимог укладених між останніми договірних відносин, представником відповідача подано до суду виписку АТ КБ «ПриватБанк» від 24.04.2023 по картковому рахунку НОМЕР_6 , НОМЕР_17 (Угода №SAMDN8693 від 07.12.2012), які, згідно довідки від 29.22.2022 (том 1 а.с. 159-160), оформлено на ім`я ОСОБА_2 ..

Із вказаної виписки вбачається, має місце рух коштів, в тому числі зарахування від ОСОБА_4 на картку НОМЕР_6 , з аналізу усіх відрахувань та розрахунків по вказаній картці, а також по картці НОМЕР_17 , встановлено, що коштами користувалися: ОСОБА_6 (СПД ОСОБА_6 ), ОСОБА_10 та ОСОБА_5 , здійснюючи оплату необхідних для них послуг, згідно вказаних призначень платежів у період 2018 - 2020 років (том 2 а.с. 13-71, 84-13).

Крім того, встановлено, що згідно Довідки від 24.04.2023 №2JEJOT9T2AFIAC0S АТ КБ «Приват Банк», фінансовим номером телефону клієнту ОСОБА_2 в АТ «КБ «ПриватБанк» є НОМЕР_18 , який належить ОСОБА_6 , що був зазначений нею у позовній заяві, поданій до Печерського районного суду міста Києва 30.03.2021 (том 1 а.с. 220), ОСОБА_6 неодноразово здійснювала поповнення вказаного мобільного телефону.

Таким чином, достовірно встановлено, що картки, на які здійснював платежі ОСОБА_4 , хоча і були відкриті на ім`я ОСОБА_2 , проте були у користуванні та розпорядження інших осіб - ОСОБА_6 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Позивач протягом двох років добровільно сплачував кошти на рахунки ОСОБА_2 , кошти перераховувались на виконання договору оренди і саме в даному випадку суперечливою є поведінка ОСОБА_6 , яка звертається до судів з примусовим стягненням орендної плати, яка начебто не була сплачена ОСОБА_4 .

Позивач був зобов`язаний перераховувати кошти за домовленостями на рахунок ОСОБА_2 , картками якого фактично користувались треті особи, що встановлено судом. Він здійснював ці платежі протягом тривалого часу, регулярно, водночас, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків, що його поведінка щодо вимоги повернення цих коштів є вочевидь суперечливою та недобросовісною. Така поведінка спровокована зверненням ОСОБА_6 до судів з вимогою про стягнення орендної плати.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Дана норма закону регулює випадки, коли майно набувається без достатньої правової підстави. Положення 83 глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Отже, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що суд першої інстанції в цілому правильно встановивши обставини справи, допустив хибний висновок про недобросовісну поведінку позивача. Враховуючи наявні в справі докази, очевидно доведено та визнається відповідачем перерахування позивачем на картковий рахунок ОСОБА_2 коштів в сумі 256 062,40 грн.

Аналогічно беззаперечно встановлено відсутність договірних стосунків між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 . Таким чином спір щодо повернення коштів набутих ОСОБА_2 без достатньо правової підстави від ОСОБА_4 мав бути вирішений відповідно до приписів ст. 1212 ЦК України.

За встановлених обставин справи, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню 256 062,40 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - Баховського Михайла Михайловича на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24 липня 2024 року - задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 24 липня 2024 року - скасувати.

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи на стороні відповідача: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення коштів набутих без достатньої правової підстави, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 256 062, 40 (двісті п`ятдесят шість тисяч шістдесят дві гривні сорок копійок) грн.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: