Провадження № 2-з/201/235/2024
УХВАЛА

про відмову у вжитті заходів забезпечення позову

02 вересня 2024 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумова О.С., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору і стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

29.08.2024 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про розірвання договору і стягнення коштів.

Ухвалою судді Наумової О.С. від 02.09.2024 відкрито провадження у справі, призначене проведення підготовчого засідання.

Разом із позовом позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на розрахунковому рахунку: IBAN НОМЕР_1 , в ATКБ «ПриватБанк», МФО: 305299, який належить ФОП ОСОБА_2 в будь-які валюті з урахуванням офіційного курсу Національного банку України, в межах ціни позову на суму в розмірі 3713,34 доларів США.

В обґрунтування заявленого посилалася на те, що 26.06.2024 між ФОП ОСОБА_2 і ОСОБА_1 укладено договір поставки № 1460 з Додатком 1 до договору, якого є придбання обладнання для встановлення сонячної електростанції, а саме, генеруючих установок, призначених для виробництва електричної енергії: енергії сонячного випромінювання. Згідно п. 4.1. в день підписання цього Договору покупець зобов`язаний внести завдаток у розмірі 30% від вартості товару, зазначеної в Додатку №1. Пунктом 4.2. визначено, що в день надходження та отримання покупцем товару, покупець зобов`язаний оплатити решту суми в розмірі 70% від вартості товару, зазначеної в Додатку №1.

На виконання вказаних вимог договору того ж дня між сторонами укладено даток № 1 до договору поставки із повним найменуванням замовлених товарів для встановлення сонячної електростанції, а саме: фотомодуль Leapton 585 Вт у кількості 14 шт.; інвертор гібридний Deye, 10кВт у кількості 1 шт.; кабельний з`єднувач у кількості 4 шт.; сонячний кабель (Німеччина) у кількості 100 м.; комплект для установки (оцинкований металопрофіль) у кількості 14 шт.; акумулятори 12В 200А (Бельгія) у кількості 4 шт.;аварійна система захисту + заземлення (Словенія) у кількості 1 шт.; підготовка та організація монтажних груп.

Загальна вартість послуг становила 13080 доларів США.

Пунктом 1.2. додатку № 1 визначено, що в день надходження та отримання покупцем товару, покупець зобов`язаний оплатити решту суми, що складає суму еквівалентну 9380 доларів США.

26.06.2024 позивачем сплатив завдаток 3700 доларів США.

02.07.2024 представники відповідача у призначеному договором місці почали відвантажувати товар, а саме: фотомодулі, акумулятори і систему кріплень. Під час перевірки товару позивачем встановлено, що цей перелік визначений в Додатку № 1, не відповідає дійсності, оскільки частина товарів таких як: гібридний інвертор «Deye», кабельні з`єднувачі, сонячні кабелі, аварійна система захисту та інше обладнання були відсутні; частина привезеного товару не відповідала технічним характеристикам і країні виробника (на всіх виробах зазначалась країна виробника Китайська Народна Республіка), хоча при замовленні були узгоджені товари з країнами виробника: Німеччина, Бельгія і Словенія, що не відповідало умовам договору. Представники відповідача відмовили у наданні сертифікатів, позивач відмовився підписувати акт приймання передачі товару та направив відповідачеві претензію, у задоволенні якої відмовлено. Кошти відповідачем не повернуті, спілкування відповідач уникає.

Позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді накладення арешту на розрахунковий рахунок відповідача може утруднити або ж навіть зробити неможливим виконання рішення суду з огляду на те, що відповідач має можливість на власний розсуд розпоряджатись грошовими коштами позивача у розмірі 3700 доларів США, з метою уникнення виконання обов`язку щодо повернення йому цих коштів.

Ознайомившись із заявою, розглянувши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

У частині другій статті 149ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Слід відзначити, що саме лише посилання в заяві на потенційну неможливість чи утруднення виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та підтвердження їх доказами згідно зі статтею 81 ЦПК, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №9від 22.12.2006року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім того, відповідно до ст. 59 Закону України «Про банки і банківську діяльність», арешт на майно або кошти банку, що знаходяться на його рахунках, арешт на кошти та інші цінності юридичних або фізичних осіб, що знаходяться в банку, здійснюються виключно за постановою державного виконавця чи рішенням суду про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, встановленому законом. Зняття арешту з майна та коштів здійснюється за постановою державного виконавця або за рішенням суду.

Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Арештовані кошти слід обмежувати розміром суми позову та можливих судових витрат. Накладення судом арешту на рахунки боржника чинним законодавством не передбачене, але суд вправі накласти арешт на кошти, які обліковуються на рахунках у банківських або в інших кредитно-фінансових установах, у межах розміру сум позовних вимог та можливих судових витрат. Відомості про наявність рахунків, їх номери та назви відповідних установ, в яких вони відкриті, надаються суду заявником.

Аналогічні висновки зробив Верховний Суд у постанові від 25.09.2019 року у справі № 320/3560/18; провадження № 61-5051св19.

Як вбачається з заяви про забезпечення позову, позивач не надає належних доказів на підтвердження того, що невжиття даних заходів може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду.

Крім того, позивачем не надано жодних доказів про рід діяльності відповідача чи інші дані про особу відповідача. Без наявності таких відомостей суд, накладаючи арешт на грошові кошти, може втрутитись в господарську діяльність юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець та порушити права інших третіх осіб.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заява позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягає.

Згідно ч.7 ст.153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до ч.11 ст.153 ЦПК України ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст.149,150,151,153 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору і стягнення коштів - відмовити.

У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.С. Наумова