Справа № 214/2393/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову у відкритті провадження

18 березня 2024 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Сіденко С.І., розглядаючи заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Третя Криворізька державна нотаріальна контора про встановлення фактів смерті спадкоємця першої черги та прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном, про встановлення факту родинних відносин між спадкодавцем і заявницею, як спадкоємцем за правом представлення,

встановив:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною заявою, вказавши заінтересованою особою Третю Криворізьку державну нотаріальну контору та просить суд ухвалити рішення, яким:

-встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , власниці квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка померла у м. Воронеж, РФ ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном, до складу якого входить нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 ;

-встановити факт наявності родинних зв`язків між ОСОБА_1 та спадкодавцем ОСОБА_3 на рівні племінниці та тітки відповідно.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заявник по даній справі прийняла спадщину шляхом звернення з відповідною заявою до Третьої криворізької державної нотаріальної контори. З огляду на те, що у заявниці не має всіх необхідних документів, вона звернулася до суду з даною заявою у порядку окремого провадження.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження.

Частиною першою, другою статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною третьою статті 293 ЦПК України встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно частини шостої статті 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (частина четверта статті 315 ЦПК України).

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Таким чином, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав осіб; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зроблено висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

У разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно за його місцезнаходженням (частини перша, третя статті 1277 ЦК України).

Відповідно до статті 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Метою звернення ОСОБА_1 із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, є встановлення в судовому порядку обставин, необхідних для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зокрема з метою наступного вирішення питання про право власності на нерухоме спадкове майно, яке залишилось після їх смерті.

Таким чином факти, про встановлення яких просить заявник, не підлягуть з`ясуванню у порядку окремого провадження, оскільки із поданої заяви встановлено, що існує спір про право, який підлягає розгляду виключно у порядку позовного провадження з визначенням відповідача відповідно до частини першої, третьої статті 1277 ЦК України

У постанові від 25 листопада 2019 року в справі № 752/3528/18 (провадження № 61-15108св19) Верховний Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції про залишення без розгляду заяви про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю з тих підстав, що існує спір про право на спадкування майна померлої, а тому він підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

У постанові від 23 грудня 2020 року в справі № 682/1303/19 (провадження № 61-18983св19) Верховний Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції про залишення без розгляду заяви про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, з тих підстав, що існує спір про право на спадкування майна померлого, а тому він підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

Враховуючи наведене, суд доходить до висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі частини четвертої статті 315 ЦПК України, оскільки згідно із заявою та матеріалами справи, встановлення юридичних фактів заявнику потрібно для отримання спадкового нерухомого майна у власність, тобто встановлення факту пов`язується із наступним вирішенням спору про право, а тому такий спір має вирішуватися в порядку позовного, а не окремого провадження (постанови Верховного Суду від 13жовтня 2021року всправі № 159/858/20 (провадження №61-1633св21), від12 січня 2022 року в справі №227/2188/21 (провадження№ 61-18156св21), від 24 червня 2022 року у справі № 337/3395/21 (провадження № 61-21062св21).

Керуючись статями 257, 293, 315 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Третя Криворізька державна нотаріальна контора про встановлення фактів смерті спадкоємця першої черги та прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном, про встановлення факту родинних відносин між спадкодавцем і заявницею, як спадкоємцем за правом представлення.

Ухвала можебути оскарженадо Дніпровськогоапеляційного судупротягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Суддя С.І. Сіденко