Справа № 229/1138/24
Провадження № 2/229/965/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 р. м. Дружківка, Донецької області

Дружківський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Рибкіної Н.М.,

за участю секретаря Шайгородської О.Г.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дружківка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом представника позивача- адвоката Плахтій Олени Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Еліт Фінанс, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в:

14.02.2024 представник позивача- адвокат Плахтій О.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаною позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Еліт Фінанс, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Обґрунтовуючи позов вказує, що позивач дізналась, що 10.01.2022 р старшим державним виконавцем Бахмутського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Коваленко Вікторією Миколаївною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 68067924 про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Еліт Фінанс» заборгованості у розмірі 9 521,74 грн. За допомогою ідентифікатора доступу сторона позивача ознайомилась з документами виконавчого провадження, зокрема їй стало відомо, що 11 червня 2021 року було вчинено виконавчий напис приватним нотаріусом КМНО Остапенко Є.М., зареєстрований в реєстрі за № 138798 , який набрав чинності з дня його вчинення, згідно якого пропонується стягнути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», місцезнаходження: 03035, м. Київ, Солом`янська площа, буд. 2, , якому ТОВ «Фінпром маркет», , відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 250521-ФК від 25.05.2021 року, якому в свою чергу ТОВ "Фінансова компанія управління активами», , відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 20/ФК від 09.07.2020 року, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №20182407-3/4 від 24.07.2018 року, якому ПАТ «УкрСиббанк», , на підставі Договору факторингу № 24 від 27 серпня 2015 року, відступлено право вимоги за Кредитним договором № 2999 від 09 грудня 2013 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , за період з 25.05.2021 по 03.06.2021 у загальній сумі 9521,74 грн.

Позивач вважає даний виконавчий напис таким, що вчинений з порушенням законодавства, оскільки нотаріус не мав права вчиняти виконавчий напис на стягнення кредитної заборгованості, так як така заборгованість не є безспірною. Законодавством заборонено вчинення виконавчих написів за кредитними договорами, які не є нотаріально посвідченими, що не вбачається з тексту виконавчого напису. Крім того позивач взагалі ні з ким кредитних договорів не укладав, кредитних боргів не має.

Враховуючи вищевикладене, просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 138798 від 11.06.2021 , вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у розмірі 9521,74 грн на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Еліт Фінанс, а також стягнути судовий збір у розмірі 968,90 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 2000,00 грн.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 19 лютого 2024 у вказаній справі було відкрито провадження, призначено судове засідання для розгляду справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження.

У судове засідання представник позивача Плахтій О.В. та позивач ОСОБА_1 не з`явилися, представником позивача надано заяву про розгляд справи без її участі та участі позивача, вказавши, що на позовних вимогах наполягають, просять їх задовольнити у повному обсязі.

Представником відповідача- директором Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Еліт Фінанс Наваренко В.Г. на адресу суду надійшла заява про визнання позовних вимог позивача в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та, у зв`язку з визнанням цих позовних вимог до ухвалення рішення суду, проханням вирішити питання розподілу судових витрат за подання позову до суду в порядку ст.. 141, ч.1 ст.142 ЦПК України. А також , ним було подане клопотання про зменшення витрат на правову допомогу, оскільки справа є простою, не потребує спеціальних знань, у мережі Інтернет є велика кількість безкоштовних зразків позовних заяв, позивач не зверталась до відповідача з пропозицією мирного врегулювання, тому просять суд зменшити відшкодування витрат на правничу допомогу до 1000 грн.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Від нього на адресу суду не надійшло клопотання про відкладення слухання справи.

На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що позивачем є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.5-8).

З копії виконавчого напису від 11.06.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрованого в реєстрі № 138798 вбачається, що з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , пропонується стягнути невиплачені в строк грошові кошти на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Еліт Фінанс», місцезнаходження: 03035, м. Київ, Солом`янська площа, буд. 2, , якому ТОВ «Фінпром маркет», , відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 250521-ФК від 25.05.2021 року, якому в свою чергу ТОВ "Фінансова компанія управління активами», , відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу № 20/ФК від 09.07.2020 року, якому в свою чергу ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», , відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №20182407-3/4 від 24.07.2018 року, якому ПАТ «УкрСиббанк», , на підставі Договору факторингу № 24 від 27 серпня 2015 року, відступлено право вимоги за Кредитним договором № 2999 від 09 грудня 2013 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , за період з 25.05.2021 по 03.06.2021 у загальній сумі 9521,74 грн. ( а.с.11)

Відповідно до поданої заяви стягувача про прийняття виконавчого напису до виконання та відкриття виконавчого провадження ( а.с. 10) старшим державним виконавцем Бахмутського відділу державної виконавчої служби у Бахмутському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Коваленко Вікторією Миколаївною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 68067924 ( а.с.12)

Вирішуючи спір згідно з встановленими обставинами справи та відповідних їм правовідносин, суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат», порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Такий перелік документів, на підставі яких може бути видано виконавчий напис нотаріуса, передбачений положеннями постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 внесено зміни до зазначеного вище переліку документів. Зокрема, доповнено переліком після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом з назвою: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Так, у пункті 2 переліку вказано на можливість вчинення виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Проте, при вчинені виконавчого напису не враховано, що пункт 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999 року на час їх застосування, а саме 11.06.2021 року, був визнаний незаконним та нечинним судовим рішенням, яке набрало законної сили.

Зокрема, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, а саме: п. 1 Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в частині «а після слів «заставлене майно» доповнити словами «(крім випадку, передбаченого пунктом 11 цього переліку)»; доповнити розділ пунктом 11 такого змісту: «11. Іпотечні договори, що передбачають право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі прострочення платежів за основним зобов`язанням до закінчення строку виконання основного зобов`язання. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого іпотечного договору; б) оригінал чи належним чином засвідчена копія договору, що встановлює основне зобов`язання; в) засвідчена стягувачем копія письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання, що була надіслана боржнику та майновому поручителю (в разі його наявності), з відміткою стягувана про непогашення заборгованості; г) оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; ґ) довідка фінансової установи про ненадходження платежу», п. 2. Змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів: «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості.». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23.

В подальшому, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року залишено без змін.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 червня 2018 року відмовила в задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, не знайшовши підстав для такого перегляду.

Таким чином, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172 у редакції станом на час вчинення оспорюваного виконавчого напису приватним нотаріусом, не містив пункту 2 та стосувався лише нотаріально посвідчених договорів і не міг застосовуватись до кредитних договорів, укладених у простій письмовій формі, оскільки пункт 2 Переліку з 22 лютого 2017 року визнаний нечинним відповідно до вказаної вище постанови Київського апеляційного адміністративного суду.

Аналогічного висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19).

Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Аналогічні вимоги передбачено пунктом 3.1 глави 16 Порядку.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №2 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу.

Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05.07.2017 по справі №754/9711/14-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які, згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі № 6-887цс17 та Верховного Суду від 19.09.2018 у справі № 207/1587/16 (провадження № 14-12559св18), 12.12.2018 у справі № 205/6301/16-ц (провадження 61-30321св18).

Вирішуючи питання по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з принципу змагальності сторін, закріпленому в статті 12 ЦПК України, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Представник ТОВ ««Фінансова компанія Еліт Фінанс, визнав заявлений позивачем позов в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст 49, ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Таким чином, позивачем стверджується, а відповідачем визнається, що нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора.

Відповідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову у підготовчому судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, а виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню, так як при винесенні спірного виконавчого напису не було дотримано умову для винесення напису, а саме вимогу щодо безспірності заборгованості.

Згідно із ст. 141, ч.1 ст. 142 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 50% судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову 484,48 грн.

Позивачеві належить повернути з Державного бюджету України 50 % судового збору у розмірі 484,48 грн., сплаченого при поданні позову, у зв`язку із визнанням його відповідачем.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» представництво вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги це види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

За змістом статті 9 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу входять до судових витрат. Визначення розміру витрат та порядок їх розподілу між сторонами здійснюється на підставі ст.ст. 137, 141 ЦПК України.

Згідно з ч. 1-6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з вимогами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами четвертою-п`ятою, дев`ятою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у суді представником позивача - адвокатом Плахтій О.В. був наданий договір про надання правової допомоги від 08.02.2024 № б/н24, акт прийому-передачі наданих послуг від 09.02.2024, розрахунок б/н від 09.02.2024 на оплату правничої (правової) допомоги, квитанція на переказ готівки ТВБВ № 10005/072 філії - Житомирського обласного управління AT «Ощадбанк» № 34 від 09.02.2024 року.

Таким чином, позивачем документально доведено, що ним понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, платіжні документи про оплату таких послуг, акт прийому-передачі послуг.

На адресу суду від відповідача 29.02.2023 року надійшло клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, в якому він зазначає, що дана справа є простою, не потребує спеціальних знань, у мережі Інтернет є велика кількість безкоштовних зразків позовних заяв, позивач не зверталась до відповідача з пропозицією мирного врегулювання, з урахуванням поведінки відповідача, який позов визнає, не затягує розгляд справи, просить суд зменшити відшкодування витрат на правничу допомогу до 1000 грн.

Таким чином, суд враховує обставини справи, її значення для позивача, категорію справи, яка не представляє складності та розглядається судом у спрощеному позовному провадженні, визнання відповідачем позову, обсяг наданих адвокатом послуг, розгляд справи судом проведено без участі сторін, за їх письмовими заявами, а також враховує принципи пропорційності, співмірності та розумності судових витрат, вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягають витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1900 грн., який буде достатнім, співмірним і справедливим у даному випадку.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 6, 12, 77-81, 89, 136, 141, 258-259, 263-265, 273, 280-283, 354 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст.ст. 1, 34, 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5, суд

у х в а л и в:

Позов представника позивача- адвоката Плахтій Олени Володимирівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Еліт Фінанс, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 138798 від 11.06.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем щодо стягнення з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , грошових коштів у сумі 9521,74 грн. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Еліт Фінанс.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Еліт Фінанс () на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 48 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1900 (одна тисяча дев`ятсот) грн. 00 коп.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , з Державного бюджету України 50 % судового збору, у розмірі 484 (чотириста вісімдесят чотири) грн. 48 коп., сплаченого при поданні позову за квитанцією № 0.0..1 від 12.02.2024, код квитанції 9332-9532-6200-3297, отримувач коштів Донецьке ГУК/Дружківська МТГ/22030101, код отримувача 37967785.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ;

Представник позивача: ОСОБА_2 , місце реєстрації : АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія Еліт Фінанс, , місце знаходження за адресою: 03035, м. Київ, пл Солом`янська , буд 2;

Третя особа : приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, місце знаходження за адресою: 01001, м.Київ, вул Мала Житомирська , буд 6/5 .

Суддя Н.М.Рибкіна