РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа № 521/26075/23

провадження № 2/521/1756/24

06 березня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

Головуючого судді Михайлюка О.А.,

при секретарі Родіоновій Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, третя особа: Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, третя особа: Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради, посилаючись на те, що вони з відповідачем є батьками малолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач вказує, що за наявності потреби для дитини повноцінно користуватися своїми правами, які надаються у разі визначення місця проживання дитини з одним з батьків, він вимушений звернутися до суду для вирішення даного питання.

Позивач просить суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним.

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, його представник подав до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, справу розглянути за відсутності сторони позивача.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву, відповідно до якої не заперечує проти висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання дитини, просить суд справу розглянути за її відсутності.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 є батьками малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 25.09.2019 року по справі №521/13489/19 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано.

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № М1-95953-ф/л від 01.11.2023 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований та проживає з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Також судом встановлено, що малолітній ОСОБА_6 навчається в Одеській загальноосвітній школі № 60 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області, що підтверджується свідоцтвом досягнень, та задекларований в КНП «Дитяча міська поліклініка № 7» ОМР, довіреною особою пацієнта вказаний ОСОБА_1 .

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 ОСОБА_5 08 лютого 2020 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та змінила прізвище на « ОСОБА_8 ».

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від 20 лютого 2024 року №0464/01-20, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання дитини разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

З вказаного висновку вбачається, що ОСОБА_2 надала до Служби у справах дітей ОМР пояснення, в яких надає свою згоду щодо визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 разом із батьком ОСОБА_1 , так як вона проживає в іншій країні з новою сім`єю.

Згідно статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Згідно зі статтею 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно із частиною восьмою статті 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтями 141, 150, 153, 155 СК України передбачено, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

У відповідності до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може бути вирішено органом опіки та піклування або судом.

Суд виходить з того, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дітей. Дитина, яка не досягла 14 років, повинна проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно як волею сторонніх осіб, так і волею якогось одного з батьків.

Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись, насамперед, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Відповідно до пункту 1 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18).

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення пункту 1 статті 3, статті 9 Конвенції, частин другої, третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», статті 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Отже, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо, необхідно дотримуватися принципу забезпечення найкращих інтересів дитини, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Відповідно до положень частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Судом встановлено, що умови проживання позивача є належними для проживання дитини, позивач має постійне місце роботи, стабільний заробіток, будь-яких доказів, що свідчили б про те, що визначення місця проживання дитини разом з позивачем може зашкодити інтересам дитини в ході розгляду справи не здобуті.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача слід задовольнити та визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На підставі викладеного, керуючись ЗУ «Про охорону дитинства», ст. ст. 7, 141, 150, 153, 155, 160, 161 СК України, ст. ст. 10, 12, 141, 265, 354 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, третя особа: Орган опіки та піклування Хаджибейської районної адміністрації Одеської міської ради задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.Михайлюк

06.03.24