ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 682/1886/24

Провадження № 22-ц/4820/2019/24

Хмельницький апеляційний суд

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 682/1886/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Нікітюком Павлом Михайловичем на рішення Славутського міськрайонного суду від 19 вересня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:

У липня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 198427,43 грн - інфляційних втрат та 43364,44 грн - 3% відсотки річних, нарахованих за період з 18.01.2022 року по 09.07.2024 року на суму заборгованості за договором позики від 26 лютого 2019 року в розмірі 583966,27 грн, стягнутої рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 18.01.2022 у справі № 682/554/21, а всього 241791,87 грн.

На підтримання заявлених позовних вимог, представник позивача вказував, що 26 лютого 2019 року між сторонами був укладений договір позики, згідно з яким ОСОБА_2 позичила у позивача 269900 грн, що становить 10000 доларів США. Оскільки відповідачка належним чином не виконувала взятті на себе зобов`язання, позичені кошти не повернула, тому позивач змушений був звернутися до суду про стягнення заборгованості за договором позики. Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 18 січня 2022 у справі № 682/554/21 з ОСОБА_2 стягнуто в користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 26 лютого 2019 р в розмірі 583 966 грн 27 коп, зокрема: 278477 грн 00 коп суму позики; 100251 грн 72 коп процентів за користування позикою; 35088 грн 10 коп інфляційних втрат; 170149 грн 45 коп пені та 5839 грн 66 коп судового збору.

15 квітня 2022 року Славутським відділом ДВС у Шепетівському районі Хмельницької області відкрите виконавче провадження № 68807227 з виконання вказаного рішення суду від 18 січня 2022 року, проте, станом на дату подання позовної заяви 17 липня 2024 року відповідачка рішення суду не виконує, заборгованість не погашає.

Тому відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України ОСОБА_1 має право на стягнення з відповідачки витрат у зв`язку з інфляцією і трьох процентів річних від простроченої суми, починаючи з дня ухвалення рішення судом про стягнення заборгованості 18 січня 2022 року і до дня звернення з цим позовом до суду, з врахуванням вказаних обставин просив позов задовольнити.

Рішення Славутського міськрайонного суду від 19 вересня 2024 року у задоволені позову відмовлено.

ОСОБА_1 та його представник адвокат Нікітюк П.М. не погодилися з таким рішенням суду першої інстанції, подали апеляційну скаргу, вважають його незаконним та необґрунтованим, посилаються на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Так на думку апелянта судом не прийнято до уваги, що ОСОБА_2 є боржником, який прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому ОСОБА_1 як кредитор має право на відшкодування інфляційних втрат за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, відповідно до вимог ч 2 ст 625 ЦПК України. Відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог, суд першої інстанції послався на п 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, згідно якого у період дії в Україні воєнного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування, позичальник звільняється від сплати на користь кредитодавця неустойки та інших платежів, проте вказаний пункт не повинен застосовуватися до даних правовідносин, оскільки цей пункт поширюється на випадки коли штрафні санкції або інфляційні втрати нараховуються за договором позики або кредитним договором, а в даному випадку мова йде про застосування ст. 625 ЦК України вже після стягнення основної суми заборгованості за рішенням суду.

Тому, ОСОБА_1 та його представник адвокат Нікітюк П.М. просять скасувати рішення Славутського міськрайонного суду від 19 вересня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову з наступних підстав.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Так судом встановлено, що 26 лютого 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено в письмовій формі нотаріально посвідчений договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 прийняла у позику 269 900,00 гривень, що становить 10 000,00 доларів США, та зобов`язалася повернути ОСОБА_1 готівкою в гривнях суму еквівалентну 10 000,00 доларів США по курсу НБУ на момент розрахунку в строк до 26.02.2020 року з нарахованими відсотками в розмірі 3% від суми позики за кожен місяць, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві грошей готівкою.

Відповідно до п. 2 Договору позики грошові кошти, які є предметом цього договору, передані позикодавцем та одержані позичальником до підписання цього договору, що підтверджується розпискою, написаною позичальником.

Пунктом 5 Договору позики визначено, що ОСОБА_2 , у випадку прострочення виконання грошового зобов`язання, на вимогу ОСОБА_1 зобов`язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. В разі прострочення платежу ОСОБА_2 сплачує пеню в розмірі 0,1% від суми боргу за кожен день прострочки.

ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором позики виконав та передав ОСОБА_2 10000 доларів США.

Однак позичальник свої зобов`язання за договором позики не виконала, позику позикодавцю не повернула, в зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до суду з відповідним позовом про стягнення з ОСОБА_2 аборгованості за договором позики від 26 лютого 2019 р в розмірі 600 841 грн 97 коп, а саме: 278 477 грн 00 коп позики; 200 503 грн 44 коп процентів за користування позикою; 17 989 грн 61 коп інфляційних втрат; 103 871 грн 92 коп пені .

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області 18 січня 2022 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 26 лютого 2019 року в розмірі 278477 грн 00 коп позики; 100251 грн 72 коп процентів за користування позикою; 35088 грн 10 коп інфляційних втрат; 170149 грн 45 коп пені, а всього - 583 966 грн 27 коп та 5839 грн 66 коп судового збору.

Вказані обставини встановлені рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області 18 січня 2022 року.

Ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності до ст.ст. 1046-1049 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або за рахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже три проценти річних від простроченої суми та інфляційні втрати підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, ці проценти та інфляційні втрати, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання.

Таким чином судом правильно встановлено, що між сторонами укладено договір позики у письмовій формі, в зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань за договором позики рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області 18 січня 2022 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 26 лютого 2019 року в розмірі 278477 грн позики; 100251 грн 72 коп процентів за користування позикою; 35088 грн 10 коп інфляційних втрат; 170149 грн 45 коп пені, а всього - 583 966 грн 27 коп, однак позичальник ОСОБА_2 так і не виконала свого обов`язку за договором позики щодо повернення боргу.

В той же час, відповідно п. 18 Перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Згідно ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

За змістом п. 18 Перехідних положень Цивільного кодексу України зазначено, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу у період дії в Україні воєнного стану, а оскільки воєнний стан в Україні був введений 24 лютого 2022 року, то відповідно до ст. 5 ЦК України саме з 24 лютого 2022 року не підлягають застосуванню норми ст. 625 ЦК України по стяганню трьох відсотків річних та інфляційних втрат за порушення грошового зобов`язання.

Оскільки позивача просив суд стягнути три відсотки річних та інфляційні втрати за порушення грошового зобов`язання за період з 18 січня 2022 року по 09 липня 2024 року, то за таких обставин на користь позивача підлягають стягненню 3 відсотки річних та інфляційні втрати лише за період з 18 січня по 23 лютого 2022 року.

При цьому колегія суддів вважає, що інфляційні втрати та три відсотки річних підлягають стягненню за неповернення боргу за договором позики в розмірі простроченої суми, визначеної в судовому рішенні, Славутського міськрайонного суду Хмельницької області 18 січня 2022 року, що відповідає правовим висновкам Верховного Суду в постанові від 15 листопада 2023 року в справі № 711/4585/22.

У відповідності до спільного Листа Верховного суду України та Міністерства статистиками України № 62-97 від 3 квітня 1997 року індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, отже якщо платіж внесений або має бути внесений з 16 по 30 число кожного місяця, то розрахунок починається зі слідуючого місяця.

Так як інфляційні втрати за порушення грошового зобов`язання слід стягнути за період з 18 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року, то інфляційні втрати мають бути розраховані з розрахунку індексу інфляції за лютий 2022 року 101,6.

Отже сума боргу відповідача ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 станом на 24 лютого 2022 року з урахуванням індексу інфляції за період з 18 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року становить: 583966,27х101,6/100= 593309,73 грн., а тому розмір інфляційних втрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за вказаний період, відповідно становить: 593309,73-583966,27= 9343,46 грн.

Також 3% річних від суми боргу 583966,27 грн. за період з 18 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року, тобто 34 дні, складає 1631,91 грн. (583966,27 /100х3/365х34).

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та помилково відмовив в позові про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з 18 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року, в той же час правомірно на підставі п. 18 Перехідних положень Цивільного кодексу України відмовив в задоволенні позову про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з 24 лютого 2024 року по 09 липня 2024 року.

З врахуванням викладеного рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 9343,46 грн. інфляційних втрат та 1631,91 грн, трьох відсотків річних за період з 18 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року в загальній сумі 10975,36 грн. (9343,46 +1631,91).

Доводи апеляційної скарги, що висновки суду першої інстанції, що доданих правовідносин не підлягають застосуванню норми п. 18 Перехідних положень Цивільного кодексу України, так як на думку апелянта дані правовідносини виникли на підставі рішення суду про стягнення боргу за договором позики, а не на підставі договору слід відхилити.

Як вбачається з матеріалів справи зобов`язання відповідача перед позивачем виникло безпосередньо з договору позики, рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області 18 січня 2022 року заборгованість стягнуто на підставі договору позики, борг не погашено, що свідчить, що між сторонами існували та в зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання за договором існують правовідносини за цим договором, внаслідок чого норми п. 18 Перехідних положень Цивільного кодексу України мають бути застосовані при вирішення даного спору.

Фактично така ж правова позиція викладена в судових рішеннях судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій у цивільній справі № 711/4585/22 за аналогічних правовідносин, в яких суд першої інстанції відмовив в стягненні інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період з 24 лютого 2022 року за невиконання грошового зобов`язання, яке виникло на підставі судового рішення про стягнення грошових коштів за договором позики, саме на підставі п. 18 Перехідних положень Цивільного кодексу України, а суд касаційної інстанції постановою Верховного Суду від 15 листопада 2023 року залишив дане рішення без змін.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Звертаючись до суду з позовом позивач просив стягнути відповідача 241791,87 грн.

Позов задоволено на суму 10975,36 грн., тобто на 4,54 % (10975,36 х100: 241791,87

При подачі позову позивачем було сплачено судовий збір в сумі 2417,92 грн., тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір за подання позову у розмірі 109,77 грн. (2417,92х4,54%).

Також при подачі апеляційної скарги позивачем було сплачено 3626,88 грн. тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 164,66 грн. (3626,88 х4,54%).

Всього з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги в загальній сумі 274,43 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником адвокатом Нікітюком Павлом Михайловичем, задовольнити частково.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 вересня 2024 скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) три відсотки річних та інфляційні втрати в загальній сумі 10975,36 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у вигляді сплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги в загальній сумі 274,43 грн.

В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 листопада 2024 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова