Справа №461/9941/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2024 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Мисько Х.М.,

за участю секретаря судового засідання Євтушенка В.Ю.,

представника позивача Харламової Т.В.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Харламової Таліни Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни, приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Дмитра Сергійовича про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в:

двокат ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 звернулася до Галицького районного суду м.Львова із позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет позову приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Сазонової Олени Миколаївни, приватного виконавця виконавчого округу Херсонської області Манікіна Дмитра Сергійовича, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. №2549 від 16.07.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості у розмірі 125 924, 88 грн.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 16.07.2021 року приватний нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. було вчинено виконавчий напис №2549 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості в розмірі 125 924,88 грн. Виконавчий напис вмотивований, тим, що ОСОБА_1 є боржником за кредитним договором №Р24.00304.004038344 від 20.06.2018 року, укладеним із АТ «Ідея Банк». 30.08.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Херсонської області Манікіним Д.М. відкрито виконавче провадження №66648667 на підставі виконавчого напису №2549 від 16.07.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. про стягнення ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості в розмірі 125 924,88 грн. Позивач стверджує, що при вчиненні виконавчого напису приватний нотаріус КМНО Сазонова О.М. не отримала від стягувача чи боржника первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення часткового погашення заборгованості, тому у нотаріуса відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості ОСОБА_1 , а також простроченої заборгованості зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Так, позивач не погоджується та вважає недоведеним факт видачі позивачеві суми кредиту за кредитним договором, з правильністю нарахування суми заборгованості, яка міститься у виконавчому написі. Позивач вказує, що відповідачем не було подано зазначеної сукупності документів нотаріусу для перевірки ним безспірності заборгованості, як це вимагається вимогами законодавства. Зважаючи на викладені обставини, позивач просить позов задовольнити.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 23.11.2023 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 23.11.2023 року заяву адвоката Харламової Тетяни Володимирівни в інтересах ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Зупинено стягнення на підставі виконавчого напису, вчиненого 16.07.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною за реєстровим номером 2549 про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором №Р24.00304.004038344 від 20.06.2018 року, у сумі 125924,88 гривень, в межах виконавчого провадження №66648667.

27.11.2023 року представником позивача ОСОБА_2 подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазонової О.М. №2549 від 16.07.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості у розмірі 125 924, 88 грн., зобов`язати АТ «Ідея Банк» повернути ОСОБА_1 стягнуті за виконавчим написом від 16.07.2021 року, реєстраційний №2549 вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., у сумі 18 484,24 грн., стягнути судові витрати.

28.02.2024 року представником відповідача АТ «Ідея Банк» скеровано на адресу суду відзив на позовну заяву. З поданого відзиву вбачається, що відповідач не погоджується з пред`явленим позовом та заперечує проти його задоволення у повному обсязі з огляду на те, що 20.06.2018 між ОСОБА_1 та банком було укладено кредитний договір №Р24.00304.004038344, згідно якого позичальнику було надано кредит на поточні потреби у сумі 80 253,00 грн. Відповідач вказує, що свої зобов`язання перед позичальником виконав, проте останній своїх зобов`язань не виконував, тому станом на 06.07.2021 у нього утворилась заборгованість у розмірі 124024 грн. 88 коп. У зв`язку з наведеним, АТ «Ідея Банк» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Cазонової О.М. із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення з ОСОБА_1 боргу за вищезазначеним кредитним договором та витрат на його вчинення у сумі 1900 грн. 00 коп. На виконання постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172 до заяви, як вказує відповідач, було надано усі необхідні документи, що і підтверджує безспірність заборгованості. Відповідач стверджує, що АТ «Ідея Банк» надіслав позивачу вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 07.06.2021, проте позивач не висловив жодних своїх заперечень щодо боргу. Просить проводити розгляд справи у відсутності представника відповідача.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Представник позивача Харламова Т.В. (в режимі відеоконференції) у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, з мотивів, викладених у позовні заяві.

Представник відповідача АТ «Ідея Банк» в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином були повідомлений про час та місце слухання справи, відповідно до поданого відзиву на позовну заяву просить розглядати справи у його відсутності, а тому згідно ст.223 ЦПК України, суд вважає, що справу можна слухати у їх відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін.

Третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М. в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи судовими повідомленнями. Пояснень на позов не подала. Суд постановив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.

Приватний виконавець виконавчого округу Херсонської області Манікін Д.С. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи судовими повідомленнями. Пояснень на позов не подав. Суд постановив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів.

Водночас, суд врахував, що відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Суду також не подано будь-яких інших доказів, які доводять об`єктивну неможливість відповідача та представників третіх осіб прибути у судове засідання, прийняти участь у розгляді справи в режимі відеоконференцзв`язку, а також неможливість забезпечить участь у судовому засіданні уповноваженого представника.

З врахуванням тривалості провадження у справі, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для вирішення спору по суті. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1ст. 76 ЦПК).

На підставі наданих суду доказів встановлено, що між 20.06.2018 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Р24.00304.004038344, згідно якого позичальнику було надано кредит на поточні потреби у сумі 80 253,00 грн.

16.07.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. вчинено виконавчий напис, за реєстровим номером 2549 про стягнення з ОСОБА_1 на користь до АТ «Ідея Банк» за кредитним договором у сумі 124024,88 грн.

30.08.2021 року приватним виконавець виконавчого округу Херсонської області Манікіним Д.С. відкрито виконавче провадження №66648667 на підставі виконавчого напису №2549 від 16.07.2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості у розмірі 125924,88 грн.

30.06.2023 року приватним виконавець виконавчого округу Херсонської області Манікіним Д.С. звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника у межах виконавчого провадження №66648667.

Статтею 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом.

Згідно з пунктом 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Статтею 87 Закону України «Про нотаріат» визначено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

Згідно правового висновку Верховного Суду від 05 грудня 2018 року, постанова у справі № 756/7916/15-ц, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

З позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_1 з наявністю у нього заборгованості перед АТ «Ідея Банк» не згідний, оскільки не погоджується з розрахунком та сумою заборгованості, що визначена в оспорюваному виконавчому написі, вважає її штучно збільшеною АТ «Ідея Банк», а отже такою, що не є безспірною.

Водночас, з досліджених судом доказів встановлено, що нотаріусом під час вчинення оспорюваного виконавчого напису, не було дотримано всіх вимог, передбачених підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Позивач заперечує існування боргу, відображеного в оскаржуваному виконавчому написі, оскільки вважає, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

З матеріалів справи не вбачається, що при вчиненні напису нотаріус отримав від банку або позивача первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), у зв`язку з чим, у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір заборгованості перед банком, суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у написі, є безпірними.

Згідно приписів ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Вказані обставини свідчать про недотримання приватним нотаріусом вказаних вимог Порядку чим було порушено права позивача щодо можливості спростування розміру заборгованості.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Вирішуючи питання по суті заявлених позовних вимог, суд виходить з принципу змагальності сторін, закріпленому в статті 12 ЦПК України, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит Капітал» та треті особи не скористалися своїм правом на надання відзиву на позовну заяву, пояснень та доказів в обґрунтування правомірності своїх дій.

Також, оскільки відповідач не з`явився в судове засідання та не скористався своїм правом на подачу відзиву та спростування доводів позивача, не можна стверджувати про надання стягувачем нотаріусу оригіналу кредитного договору та усіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Разом з цим, відповідно до пункту 3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та в Порядку вчинення нотаріальних дій.

Відповідно п. 2 Переліку (із змінами внесеними Постановою Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»), для одержання виконавчого напису по кредитним договорам, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями подається: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року (справа № 826/20084/14) визнано незаконною та нечинною з моменту прийняття Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якою стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту, відповідно до якого для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Постанова набрала законної сили з моменту її проголошення.

Підставою для скасування вказаного нормативного акту слугувало те, що саме по собі включення тих чи інших документів, які встановлюють заборгованість, до Переліку, не засвідчує безспірності заборгованості чи іншої відповідальності боржника перед стягувачем, а їх безспірний характер повинен бути затверджений відповідними документами відповідно до умов вчинення виконавчих написів, закріплених у статті 88 Закону України «Про нотаріат». Встановлення оскаржуваною постановою виключного переліку документів, необхідних для отримання виконавчого напису, звужує передбачені статтею 88 Закону України «Про нотаріат» умови вчинення виконавчих написів і не відповідає положенням статті 87 цього Закону.

При прийнятті постанови 22.02.2017 року колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Постанова Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року набрала законної сили, тим самим встановивши обов`язок для стягувача для одержання виконавчого напису надавати нотаріусу документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Оскільки судом не встановлено, що стягувачем надано нотаріусу всі необхідні документи, які підтверджують безспірність заборгованості, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та слід визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис виконавчий напис, вчинений 16.07.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. за реєстровим номером 2549 про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованості у розмірі 125 924 грн. 88 коп.

За таких обставин, визначена відповідачем заборгованість не може вважатися безспірною.

Таким чином, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, виходячи з принципів розумності, пропорційності, виваженості, справедливості, вирішуючи справу в межах заявлених вимог, оскільки встановлено наявність підстав для скасування виконавчого напису нотаріуса та наявність підстав, які свідчать, що борг не є безспірним, та позов в цій частині підлягає до задоволення.

Щодо вимоги про зобов`язання з АТ «Ідея Банк» повернути на користь ОСОБА_1 грошові кошти стягнуті за виконавчим написом, суд зазначає таке.

Вирішуючи питання, порушені у заяві про збільшення позовних вимог позивачем щодо повернення грошових коштів, стягнутих на підставі постанови виконавчого округу Херсонської області Манікіна Дмитра Сергійовича про звернення стягнення на заробітну плату боржника, винесеної на виконання виконавчого напису, суд бере до уваги поданий позивачем лист від 24.11.2023 року №66648667, відповідно до якого 16 236, 40 грн. були стягнуті з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк».

До правовідносин, що виникли між сторонами з цього приводу, суд, у відповідності до положень п.5 ч.4 ст. 265 ЦПК України, зберігаючи основні принципи цивільного судочинства, викладені у ст.ст. 11,13 ЦПК України, вважає за необхідне застосувати норми ст.1212 ЦК України, якою передбачено.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч.1 ст. 1212 ЦК України).

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч.3 ст. 1212 ЦК України).

Зважаючи на те що, судом, визнано таким, що не підлягає виконання виконавчий напис, то стягнуті на підставі постанови кошти з заробітної плати боржника підлягають поверненню, у відповідності до п.5 ч.3 ст. 1212 ЦК України, а обраний позивачем спосіб захисту порушеного права, не суперечить загальним вимогам ЦК України щодо належного виконання зобов`язання.

Разом з тим, витрати виконавчого провадження з яких 624,20 грн. - витрати на перераховані на компенсацію витрат виконавчого провадження, 1 623,64 грн. перераховані в якості основної винагороди приватного виконавця у рамках виконавчого провадження 66648667 стягнуті на підставі відповідних постанов приватного виконавця Мінікіна Д.С. Зазначені постанови приватного виконавця Манікіна Д.С. не оскаржувалися позивачем у порядку, встановленому чинним законодавством, не скасовані та дії відповідача щодо винесення зазначених постанов не визнані протиправними.

Частиною 2 статті 74 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

З наведених норм права вбачається, що Законом України "Про виконавче провадження" встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2018 року у справі № 921/16/14-г/15).

У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження, оскільки такі кошти не можуть вважатися безпідставно набутими у розумінні статті 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України та вважає за необхідне стягнути з відповідача суму сплаченого ОСОБА_1 судового збору за подачу позовної заяви у розмірі 1073, 00 грн. та 536,80 грн. судового збору сплаченого за подачу заяви про забезпечення позову.

Відповідно д о ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать і витрати на професійну правничу допомогу.

Так, позивач просить стягнути витрати понесені на правничу допомогу у розмірі 30 000,00 грн.

Для цілей розподілу судових витрат визначається: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2 ст. 137 ЦПК України).

Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витратна правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг),виконаних адвокатом,та здійснених ним витрат,необхідних для надання правничоїдопомоги. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Такої правової позиції щодо застосування норм права дотримується Верховний Суд у постанові від 23 січня 2019 року, прийнятій у справі №552/2145/16-ц.

В даному випадку суд вважає, що понесені позивачем ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу підтверджуються належними та допустимими доказами: свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю серії КР № 000418 від 18.10.2019 року, ордером про надання правничої допомоги серії ВА №1066757 від 20.11.2023 року, договором про надання правничої допомоги № 20/11 від 20.01.2023 року, актом про надання професійної правничої допомоги від 20.11.2023 року з детальним описом виконаних робіт та наданих послуг.

Разом з тим, вказані докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у визначеному розмірі, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

В даному випадку суд приходить до висновку про те, що визначений адвокатом Харламовою Т.В. розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції є завищеним та неспівмірним із складністю справи, складністю та обсягом наданих адвокатом послуг, витраченим ним часом та значенням справи для сторін.

Так, перелік наданих адвокатом послуг, витрачений на них час та вартість визначені Актом виконаних робіт від 20.11.2024 року з детальним описом робіт, становлять загалом 30 000,00 грн.

Однак суд вважає, що рівень складності справи не вимагав такого обсягу правничої допомоги. Зокрема, вказана справа є незначної складності, має місце усталена судова практика розгляду справ цієї категорії. У зв`язку з цим вивчення та аналіз норм законодавства, судової практики, проведення консультації, вивчення наданих клієнтом документів, складання позовної заяви та подача його до суду з витрачанням вказаного в Акті часу та визначеної вартості, беручи до уваги кваліфікацію та досвід адвоката, не можна вважати достатньо обґрунтованими та пропорційними предмету спору.

Таким чином, враховуючи критерій реальності адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, характер та складність виконаної адвокатом роботи, з урахуванням конкретних обставин справи, керуючись принципами верховенства права, справедливості та пропорційності, суд вважає необхідним зменшити розмір витрат на правничу допомогу, понесених позивачем ОСОБА_1 , у зв`язку з розглядом цієї справи, та стягнути з АТ «Ідея Банк» на його користь 12 000,00 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 258, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №2549, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, 16.07.2021 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором №Р24.00304.004038344 від 20.06.2008 року у сумі 125 924 (сто двадцять п`ять дев`ятсот двадцять чотири) гривні 88 копійок.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 кошти у розмірі 16 236,40 (шістнадцять тисяч двісті тридцять шість) гривень 40 копійок - безпідставно стягнутих за виконавчим написом №2549, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною 16.07.2021 року.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 1609 грн. 80 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 витрати наза надання правничої допомоги у розмірі 12 000 гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15.03.2024 року.

Учасники у справі:

Позивач ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ).

Відповідач:

Акціонерне товариство «Ідея Банк» (адреса місцезнаходження: 79008, м. Львів, вул. Валова, 11, ).

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору:

приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна (01001, м. Київ, вул. вул. Лесі Українки, 9/134),

приватний виконавець виконавчого округу Херсонської області Манікін Дмитро Сергійович

(адреса місцезнаходження: 73003, Херсонська область, м. Херсон, вул. Пилипа Орлика, 32).

Суддя Х.М.Мисько