Справа № 161/181/24 Головуючий у 1 інстанції: Рудська С. М.
Провадження № 22-ц/802/440/24 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 квітня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С.І.,

суддів Бовчалюк З. А., Матвійчук Л. В.,

секретар судового засідання Трикош Н. І.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 , поданою представником ОСОБА_1 , на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 лютого 2024 року

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 03 січня 2024 року звернулася в суд з позовом до відповідача ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя. Просила визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,12 га, з кадастровим номером :03:001:8273, з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в с. Струмівка Луцького р-ну Волинської обл. (далі земельна ділянка); на 1/2 частку об`єкта незавершеного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на вказаній земельній ділянці.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 лютого 2024 року провадження у цій справі в частині позовних вимог щодо розподілу земельної ділянки закрито. Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя в частині позовних вимог щодо розподілу об`єкта незавершеного будівництва залишено без розгляду. В задоволенні вимог про стягнення витрат на правничу допомогу відмовлено. Ухвала суду про закриття провадження у справі в частині позовних вимог про поділ між подружжям земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована у с. Струмівка Луцького району Волинської області, мотивована нормами ч. ч. 1, 3 ст. 206, п. 4 ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255 ЦПК України. Суд встановив за можливе прийняти відмову позивача від позовних вимог, які стосуються розподілу земельної ділянки, оскільки така відмова не зачіпає нічиїх законних прав, свобод та інтересів. Підстав, які б перешкоджали прийняттю такої відмови судом не встановлено. У частині вирішення питання розподілу судових витрат зазначено, що у випадах залишення позовної заяви без розгляду за заявою (клопотанням) позивача та закриття провадження у справі у зв`язку із відмовою позивача від позову, сплачена сума судового збору не повертається (п. п. 4, 5 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»). Відмовляючи у стягненні витрат на професійну правничу допомогу суд зазначив, що в ході розгляду справи стороною позивача не надано, а судом не здобуто доказів, які б свідчили про зловживання стороною відповідача процесуальними правами, або що цей спір виник внаслідок неправильних дій відповідача. Відсутність доказів позбавляє суд можливості безумовно стверджувати, що цей спір виник унаслідок ухилення відповідача від врегулювання спору в позасудовому порядку, а відтак, що позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після відкриття провадження у справі (ч. 9 ст. 141, ч. 3 ст. 142 ЦПК України).

Позивач ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на зазначену ухвалу. Вважає її незаконною і такою, що суперечить матеріалам справи, нормам чинного законодавства, в частині визначення підстав для закриття провадження у цій справі за позовними вимогами щодо поділу земельної ділянки та, відповідно, у відмові в задоволенні вимог про стягнення витрат на правову допомогу та відмову у поверненні судового збору, сплаченого за позовну вимогу про поділ земельної ділянки. Вказує, що суд неправильно сприйняв та трактував зміст заяви позивача від 25 лютого 2024 року. Зі змісту заяви вбачається, що спір між сторонами вичерпано у період перебування справи на розгляді в суді. У заяві відсутнє формулювання «відмова від позову», позивач із заявою по відмову від позову не зверталася, в жоден спосіб від захисту свого права не відмовлялася, а лише підтверджувала, що спір вирішено і вона захистила своє право хоч і в позасудовий спосіб, але за час перебування справи у провадженні суду. Спір врегульовано лише щодо поділу земельної ділянки, у зв`язку з чим в цій частині відсутній предмет спору. Суд не може самостійно без належної перевірки дійсної волі позивача вирішувати виключне право позивача на відмову від позову. Тому мотиви суду щодо підстав закриття провадження у справі є хибними та підлягають зміні в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали. Унаслідок неправильного трактування змісту заяви позивача, суд відмовив у стягненні з відповідача в користь позивача витрат на правничу допомогу, хибно відмовив у поверненні сплаченого судового збору. Оскільки закрити провадження у справі позивач просила з підстави відсутності предмету спору, бо такий врегульовано в позасудовому порядку, то слід застосовувати вимоги п. 5 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Позивач здійснила витрати на правничу допомогу. Право власності на частину спірної ділянки набула 15 лютого 2024 року (перше підготовче засідання призначене у цій справі на 05 лютого 2024 року), тобто під час відкритого провадження в цій справі. Відповідач не додав до матеріалів справи жодних доказів, що він у позасудовому порядку намагався врегулювати це питання з позивачем до подання нею позову. Просила змінити ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 лютого 2024 року в цій справі шляхом виключення з мотивувальної частини усіх посилань як на підставу закриття провадження в частині позовних вимог щодо розподілу земельної ділянки відмову позивача від позову, зазначивши при цьому підставу для закриття провадження в частині позовних вимог щодо поділу земельної ділянки відсутній предмет спору; скасувати ухвалу в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення судових витрат; повернути позивачу судовий збір в розмірі 1211,20 грн за позовну вимогу щодо поділу земельної ділянки; стягнути з відповідача в користь позивача судові витрати на правничу допомогу в цій справі у загальному розмірі 8000 грн; в решті ухвалу залишити без змін; стягнути з відповідача в користь позивача витрати на стадії апеляційного оскарження.

В судовому засіданні в апеляційному суді представник позивача ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримала з викладених у ній підстав. Представник відповідача ОСОБА_2 не визнав апеляційної скарги, просив в її задоволені відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Позивач оскаржує ухвалу суду в частині закриття провадження у справі та відмови у стягненні судових витрат, тому справа апеляційним судом переглядається лише у цій частині, а у частині залишення позовних вимог без розгляду не переглядається.

Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення представників учасників справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що, ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 05 січня 2024 року відкрито загальне позовне провадження у цій справі, призначене підготовче засідання на 05 лютого 2024 року. У підготовче засідання 05 січня 2024 року сторони не з`явилися, у зв`язку із чим воно було відкладене на 05 лютого 2024 року. З цих самих підстав підготовче засідання, призначене на 05 лютого 2024 року, було відкладене на 29 лютого 2024 року.

26 лютого 2024 року позивач ОСОБА_3 подала до суду заяву, в якій повідомила суд, що за період перебування справи на розгляді між сторонами врегульовано питання щодо позасудового розподілу земельної ділянки. Спірна земельна ділянка розділена в рівних частках по частині кожному. У зв`язку з цим, у частині позовних вимог щодо поділу спірної земельної ділянки спір між сторонами вичерпано і провадження у справі з цих підстав просить закрити. Одночасно просить вирішити питання про повернення сплаченого судового збору у розмірі 1211,20 грн. Щодо позовних вимог про визнання за нею права власності на частку об`єкта незавершеного будівництва, то наразі між сторонами досягнуто попередні домовленості з приводу розподілу такого майна. В цій частині просить залишити позов без розгляду. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами просить суд врахувати, що цей спір виник через не бажання відповідача в позасудовому порядку його врегулювати, а також через бездіяльність останнього з приводу ініціювання питання щодо розподілу спірного майна. Просила закрити провадження у справі в частині позовних вимог щодо визнання права власності на земельну ділянку; залишити без розгляду позовні вимоги в частині визнання права власності на частку об`єкта незавершеного будівництва; вирішити питання про повернення сплаченого судового збору; стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу.

Представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2 у заяві від 09 лютого 2024 року суду першої інстанції зазначив, що не заперечує щодо задоволення заяви позивача в частині залишення без розгляду позову та про закриття провадження у справі. Вважає вимогу про стягнення судових витрат такою, що суперечить нормам статей 141, 142 ЦПК України. В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що позивач зверталась у позасудовому порядку до відповідача з пропозицією здійснити розподіл спільного майна подружжя. Одразу після пропозиції представника позивача про поділ такого майна відповідач на таку пропозицію погодився і уклав договір, копія якого приєднана позивачем до заяви. Незрозумілим зазначив твердження позивача про те, що відповідач, за яким зареєстроване право власності на майно, яке є об`єктом спільної сумісної власності, повинен ініціювати оформлення права власності на частину нерухомого майна за позивачем.

У підготовчому засіданні суду першої інстанції 29 лютого 2024 року, проведеному за відсутності учасників справи, постановлено ухвалу про часткове задоволення заяви позивача. Суд закрив провадження у справі в частині позовних вимог про поділ між подружжям земельної ділянки на підставі ч. ч. 1, 3 ст. 206, п. 4 ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255 ЦПК і виходив з того, що позивач подала заяву про відмову від позову.

Колегія суддів з вищевказаним висновком суду першої інстанції не погоджується з огляду на таке.

Стаття 255 ЦПК України визначає підстави закриття провадження у справі,зокрема суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору (пункт 2 частини перша); позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом (пункт 4 частини першої).

Суд першої інстанції трактував заяву позивача як відмову від позову, що заперечується нею в апеляційній скарзі. Разом із тим, зміст поданої заяви не є повністю зрозумілим, оскільки не зазначено з яких підстав, визначених ст. 255 ЦПК України, просить закрити провадження у справі, а такої підстави «як спір вичерпано» норми цієї статті не містять. При цьому у заяві позивач зазначає, що спірна земельна ділянка розділена між сторонами та надає на підтвердження цього свідоцтво про право власності від 15 лютого 2024 року, відповідно до якого ОСОБА_3 належить частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте колишнім подружжям за час шлюбу; спільне сумісне майно колишнього подружжя, право власності на яке в указаній частці посвідчується цим свідоцтвом складається з земельної ділянки площею 0,1200, га місце розташування якої Волинська область, Луцький район, село Струмівка.

Суд передчасно прийшов до висновку про закриття провадження у справі з підстави відмови від позову, оскільки конкретно про це позивач не заявляла, хоча викладені обставини можуть свідчити про відмову від позову і позивачем подана заява про закриття провадження у справі під час підготовчого засідання.

Цивільним процесуальним законом чітко розмежовано підготовче провадження із проведенням підготовчого засідання, його особливості, строки проведення (Глава 3 Розділу III «Позовне провадження») та розгляд справи по суті із проведенням судового засідання (Глава 3 вказаного розділу). Статтею 196 ЦПК України передбачено, що для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.

Положеннями ст. 189 ЦПК України визначено, що завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Таким чином, підготовче судове провадження - це стадiя судового прoцесу, в якій з`ясовується предмет спoру, позoвні вимoги, заперечення на позoвні вимoги, склад учасників судовoго процесу, вирішення відводів, xарактер спірних правовідносин та інших дій, які будуть слугувати для правильного і безперешкoдного розгляду справи пo суті, іншими словами, це важлива складова судочинства, що спрямована на створення умов для правильного, безперешкодного та своєчасного розгляду справи по суті. Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання. Підготовче засідання є формою підготовчого провадження, яка полягає у вчиненні судом та учасниками судового процесу відповідних процесуальних дій.

Відповідно до положень ч. ч. 1-3, 5 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

За таких обставин закриття провадження з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України - відсутній предмет спору, можливо лише в судовому засіданні, а не при проведенні підготовчого судового засідання, оскільки згідно зі статтею 200 ЦПК України, а саме її частиною четвертою, закриття провадження можливо на цій стадії процесу з двох підстав, це: відмова від позову, визнання позову та укладення мирової угоди, визначених статтями 206, 207 ЦПК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 20 вересня 2021 року в справі № 638/3792/20.

У матеріалах справи відсутнє судове рішення про закриття підготовчого засідання.

Заява позивача про закриття провадження у справі не містить у собі посилань на відсутність предмету спору між сторонами, суд першої інстанції не розглядав дану справу у судовому засіданні, закриття провадження з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України, можливо лише в судовому засіданні, а не при проведенні підготовчого судового засідання, тому суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання про закриття провадження у цій справі. Відповідно, не може бути вирішено питання про стягнення судових витрат, які позивач понесла у із розглядом справи у суді першої інстанції.

При продовженні розгляду справи у суді першої інстанції позивач має подати відповідну заяву про закриття провадження у справі, а суд першої інстанції уточнити конкретні підстави для її закриття. Вирішуючи справу, суд першої інстанції має врахувати, що закриття провадження у справі на підставі того, що відсутній предмет спору можливе лише у судовому засіданні.

Пунктами 1 та 4 частини першої статті 379 ЦПК України встановлено,

що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі (в частині позовних вимог про поділ земельної ділянки) передчасною, такою, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і доходить до висновку, що її необхідно скасувати, направити справу для продовження розгляду в частині вирішення позовних вимог про поділ земельної ділянки та розподілу судових витрат до суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції передає справу на новий розгляд, тому не вирішує питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 , подану представником ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 лютого 2024 року в цій справі в частині закриття провадження та розподілу судових витрат скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - суддя

Судді