Справа № 143/705/23
06.03.2024 року м. Погребище
Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Бойка А.В.,
з участю секретаря судових засідань Шуваріної В.А.,
представника Немирівської окружної прокуратури Огірчук О.Ю.,
представника Погребищенської міської ради Жмурчук О.М.,
представника Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області Чугаєнко К.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Погребище справу за позовом керівника Немирівської окружної прокуратури Петраша Ростислава Івановича в інтересах держави в особі позивача Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області до ОСОБА_1 , Фермерського господарства "Базис-Агро", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки, -
В провадженні Погребищенського районного суду Вінницької області перебуває цивільна справа за позовом керівника Немирівської окружної прокуратури Петраша Р. І. в інтересах держави в особі позивача Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області до ОСОБА_1 , Фермерського господарства "Базис-Агро", треті особи, які не заявляють самостійних вимог на стороні відповідача: Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_2 про витребування земельної ділянки.
Позов мотивований тим, що Немирівською окружною прокуратурою під час реалізації повноважень, визначених ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», встановлено незаконне набуття у приватну власність земельної ділянки сільськогосподарського призначення, розташованої на території Погребищенської територіальної громади Вінницького району Вінницької області.
Тобто, ОСОБА_2 реалізував своє право на безкоштовну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.
Також установлено, що у подальшому 15.01.2020 приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Марунько О.Г. на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 76, виданий 15.01.2020, видавник: ОСОБА_3 , право власності на земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (номер запису про право власності: 35050486, індексний номер: 50666520 від 15.01.2020).
23.03.2021 державним реєстратором Погребищенської міської ради Гончарук С.П. в Державномуреєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване право оренди земельної ділянки (номер запису про інше речове право:41188796, індексний номер:573088149 від 26.03.2021).
Оскільки Погребищенською міською радою будь-які заходи не вжито, таким чином, підтверджено підстави звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування.
Ухвалою суду від 20.07.2023 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження (а.с.82).
28.07.2023 на електронну пошту суду надійшли письмові пояснення на позовну заяву від Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, де зазначено, що у клопотаннях, які були подані ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області ним зазначалося, що правом безоплатної приватизації земельної ділянки по даному виду цільового призначення відповідач не скористався. Також представник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області зауважує, що законодавством не передбачено обов`язок Головного управління при розпорядженні земельними ділянками сільськогосподарського призначення здійснювати перевірку фактів реалізації громадянами права на безоплатну приватизацію земельних ділянок. Враховуючи факт того, що третя особа ОСОБА_2 при зверненні до Головного управління із клопотанням про затвердження землевпорядної документації та надання йому земельної ділянки у власність фактично ввів орган виконавчої влади в оману, представник Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області просить задовольнити позовні вимоги керівника Немирівської окружної прокуратури.
26.09.2023 на електронну пошту суду надійшла відповідь на відзив керівника Немирівської окружної прокуратури (а.с. 122-128), відповідно до яеої прокурор вважав відзив представника відповідача необгрунтованим та просив задовільними позовні вимоги.
Ухвалою суду від 28.09.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті (а.с. 144).
В судовому засіданні прокурор підтримала позовні вимоги, посилаючись на викладені в позові обставини та просить позов задовольнити. Відзиви на позов представника відповідача адвоката Тиховського М.О. вважає необгрунтованими, про що зазначено також в відповіді на відзив.Вважає, що прокуратурою обрано правильний спосіб захисту порушеного права шляхом пред`явлення віндикаційного позову (витребування земельної ділянки), який узгоджується із усталеною практикою Верховного Суду.
Представник Погребищенської міської ради Жмурчук О.М. в судовому засіданні просила задовільнити позовні вимоги.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, про дату та час проведення судового засідання повідомлені належним чином.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в судовому засіданні просила задовільнити позовні вимоги прокурора.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
У подальшому 15.01.2020 приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Марунько О.Г. на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 76, виданий 15.01.2020, видавник: ОСОБА_3 , право власності на земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 (номер запису про право власності: 35050486, індексний номер: 50666520 від 15.01.2020) (а.с. 48-49).
23.03.2021 державним реєстратором Погребищенської міської ради Гончарук С.П. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване право оренди земельної ділянки (номер запису про інше речове право:41188796, індексний номер:573088149 від 26.03.2021) (а.с. 40).
Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову суд виходить з наступного.
Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Статтею 41 Конституції України також закріплено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст.78 ЗК України- право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Відповідно до п. «а» ч.3 ст.22 ЗК України - землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
За змістом статей 116, 118 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності, у тому числі в порядку безоплатної приватизації.
Згідно з ч. 4 ст. 116 ЗК України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.
Відповідно до п. "б" ч. 1 ст. 121 ЗК України, громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара.
Право на безоплатне отримання земельної ділянки державної власності одного виду громадянин може використати один раз (постанова Верховного Суду від 20.05.2020 у справі №706/1685/16-ц).
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та повноваження органів виконавчої влади в частині погодження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок регулюється статтями 118, 186-1 ЗК України.
Згідно з ч. 4 ст.122 ЗК України - центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених ч. 8 цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб.
Головне управління Держгеокадастру в області відповідно до ст. 21 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», п.7 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15, п.8 Положення про Міністерство аграрної політики та продовольства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.11.2015 № 1119, є територіальним органом центрального органу виконавчої влади з питань землеустрою - Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.
Головне управління Держгеокадастру в області діє на підставі Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 № 333 (далі Положення), згідно з п.п. 13, 30 п. 4 якого, Головне управління Держгеокадастру в області відповідно до покладених на нього завдань: розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному законодавством; здійснює державних нагляд (контроль) в агропромисловому комплексі, зокрема, в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за веденням державного обліку і реєстрації земель, достовірністю інформації про наявність та використання земель; дотриманням вимог земельного законодавства в процесі укладання цивільно-правових договорів, передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Таким чином, третя особа двічі скористалася своїм правом на безоплатне отримання у власність земельної ділянки, передбаченим ст.116 ЗК України, що є порушенням визначеного земельним законодавством порядку.
Відповідно до статті 131-1 Конституції України органи прокуратури здійснюють представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з ч.4 ст.56 ЦПК України, прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Відповідно до абз.3 ч.5 ст.56 ЦПК України, у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Відповідно до ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Відповідно до ст.80 ЗК України, ст.2, 170, 172, 326, 327, 374 ЦК України право власності на землі державної та комунальної власності належать державі Україна та територіальним громадам, які реалізують це право через відповідні органи державної влади та органи місцевого самоврядування.
Відповідно до п.34 ч.1 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання, зокрема, вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Відповідно до п. «а», «є» ч.1 ст.12 ЗК України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями комунальної власності, територіальних громад; здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства.
Отже, Погребищенська міська рада Вінницького району Вінницької області є органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
На виконання вимог ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» керівником Немирівської окружної прокуратури на адресу Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області направлено лист з викладом виявлених порушень вимог земельного законодавства та запропоновано повідомити чи вживались та чи плануються вживатись Погребищенською міською радою заходи (а.с.50-52).
Листом за вих. №02-21/1252 від 10.05.2023 Погребищенська міська рада повідомила прокуратуру, що не заперечує щодо звернення Немирівською окружною прокуратури до суду в інтересах міської ради.(а.с.53).
15.05.2023 за №54/1-568 вих-23 керівником Немирівської окружної прокуратури надіслано листа на адресу Погребищенської міської ради з викладом виявлених порушень вимог земельного законодавства та повідомлено, що прокуратура має намір звернутися із позовною заявою до Погребищенського районного суду в інтересах Погребищенської міської ради(а.с.77).
Вказане дало підстави для представництва прокурором інтересів держави в особі Погребищенської міської ради Вінницького району Вінницької області та звернення до суду із даним позовом.
Серед способів захисту речових прав цивільне законодавство виокремлює, зокрема, витребування майна із чужого незаконного володіння (ст.387 ЦК України) та визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування (ч.2 ст. 152 ЗК України).
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цим діянням наслідкам.
У спорах про витребування майна суд встановлює обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому, закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права.
Аналогічне визначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі за № 922/614/19 (Провадження № 12-157гс19).
В даному випадку ефективним способом захисту права власності (речового права) вважається вимога про витребування земельної ділянки з незаконного володіння (віндикаційний позов) в порядку статті 387 ЦК України. На цьому, зокрема, наголошено у пункті 56 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц.
У пункті 72 даної постанови Велика Палата Верховного Суду зазначила, що визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є відсутність або наявність у позивача володіння майном; відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння; особа, до якої перейшло право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього всі правомочності власника, включаючи право володіння.
У той же час для витребування нерухомого майна, оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей387і388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19, пункт 38), від 22.01.2020 у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148гс19, пункт 34), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20, пункт 74).
Виходячи з обставин справи, належним способом захисту прав позивача в даному випадку є вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, яка і була заявлена разом з даними позовними вимогами та яка підлягає до задоволення.
Посилання представника відповідача на те, що прокуратурою невірно обрано спосіб відновлення порушеного права держави шляхом позбавлення відповідача законно набутих ним земельних ділянок, оскільки він є добросовісним набувачем, не заслуговує на увагу через ст. 330 ЦК України, якою передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно дост.388 цього Кодексу майно не може бути витребувано у нього.
Натомість судом встановлено, що спірна земельна ділянка вибула з володіння власника (на даний час територіальної громади в особі Погребищенської міської ради) не за його волею, а внаслідок прийняття незаконних наказів органом виконавчої влади, тому наявні правові підстави для витребування спірної земельної ділянки від добросовісного набувача ОСОБА_1 в порядку ст. 388 ЦК України, що є належним способом захисту.
На думку суду, з огляду на характер спірних правовідносин та встановлені судом обставини та застосовані правові норми, не вбачається невідповідності заходу втручання держави в право власності ОСОБА_1 критеріям правомірного втручання в право особи на мирне володіння майном, так і порушення принципу пропорційності, котрі сформовані у сталій практиці ЄСПЛ.
Земля, як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади або органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної або комунальної власності.
Вочевидь, звертаючись до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області за дозволом на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, третя особа ОСОБА_2 діяв неправомірно, неправдиво вказавши, що право на безоплатну приватизацію по вищезазначеному цільовому призначенню він не використав. В подальшому Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, приймаючи рішення щодо надання дозволу на розробку документації, її затвердження та передачу землі у власність, не перевірило обставин, необхідних для передачі землі у приватну власність ОСОБА_2 вчинило дії, які суперечать закону, що в свою чергу призвело до того, що спірна земельна ділянка вибула з володіння власника територіальної громади не з її волі.
Відтак, отримавши земельну ділянку на підставі завідомо неправдивих відомостей, третя особа не набула права власності у передбаченому законом порядку.
Отже, втручання держави у право власності ОСОБА_1 є виправданим, оскільки порушення чітко визначеного законодавством порядку надання земельних ділянок порушує суспільний інтерес на законний обіг землі, як національного багатства та положення законодавства України про зобов`язання органів влади діяти в межах своїх повноважень та у порядку передбаченому законом. Недотримання такого порядку тягне за собою свавілля державних органів та знищення правового порядку у державі.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.11.2018 по справі №183/1617/16 звертає увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно.
Витребування спірної земельної ділянки з володіння відповідача відповідає критерію законності: воно здійснюється на підставі норми статті 388 ЦК України у зв`язку з порушенням органом виконавчої влади вимог ЗК України.
Статтею 15 ЦК України - визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно зі ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог прокурора в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд враховує наступне.
Згідно ч.1ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позовні вимоги задоволено, тому з врахуванням вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь Вінницької обласної прокуратури сума судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.14, 19, 131-1 Конституції України, ст.15, 321, 330, 387, 388 ЦК України, ст.22, 78, 116, 118, 121, 152 ЦК України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», ст.4, 3, 19, 76-81, 141, ст.263- 265 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги задовольнити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення виготовлений 15.03.2024.
Суддя