Справа № 710/1750/20
Провадження № 2/710/30/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.03.2024 м. Шпола

Шполянський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Щербак О.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Кисличенко Л.А.,

представника позивача адвоката Грушевого Ю.В.,

представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Кушнір Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Віва Капітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Шполянська державна нотаріальна контора, про визнання договорів дарування недійсними,

УСТАНОВИВ:

ТОВ « Фінансова компанія «Віва Капітал» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , у якому просить визнати недійсним договір дарування № 1404 від 12 листопада 2020 року будинку з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 , загальною площею 70,6 кв.м, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , що посвідчений державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори Курінним В.В.; визнати недійсним договір дарування № 1405 від 12 листопада 2020 року земельної ділянки, площею 0,1000 гектара, кадастровий номер :01:002:0284, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , що посвідчений державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори Курінним В.В.; визнати недійсним договір дарування № 1406 від 12 листопада 2020 року земельної ділянки, площею 0,0386 гектара, кадастровий номер :01:002:0287, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 , що посвідчений державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори Курінним В.В..

В обґрунтування позову зазначено, що 26.07.2019 між ТОВ « ФК « Віва Капітал» та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту, відповідно якого останньому наданий кредит у формі відновлювальної кредитної лінії з лімітом 2 500 000, 00 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32,0% річних від суми кредиту, зі строком повернення 25.07.2020. Відповідач зобов`язання за кредитним договором в зазначений строк виконав частково. Отриману претензію-вимогу позивача № 3192 від 04.08.2020 про повернення коштів протягом 5-ти днів з моменту отримання вимоги ОСОБА_1 проігнорував. У зв`язку із чим 28.10.2020 позивач звернувся до Шполянського районного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості в розмірі 2 839 249 грн. Також позивачем було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно відповідача 1, у задоволенні якої судом відмовлено. Ухвала суду була доступна в ЄДРСР 02.11.2020. 12.11.2020 відповідач-1 з метою зменшення належного йому на праві власності нерухомого майна, що утруднює невиконання та створює перешкоди у виконанні рішення суду по справі № 710/1367/20, здійснив відчуження нерухомого майна, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом укладення договорів дарування зі своїм сином ОСОБА_1 . Позивач вважає, що укладені договори дарування відповідачем -1 зі своїм сином у період настання у відповідача -1 зобов`язання з погашення заборгованості перед кредитором-позивачем є фіктивними ( фраудаторними), тобто їх метою є уникнення сплати боргу, а тому такі договори підлягають визнанню судом недійсними.

Вказує, що відповідач1 продовжує проживати та зареєстрований у будинку, який був подарований відповідачу 2, який є його близьким родичом, що в свою чергу свідчить, що на виконання правочину не було передано майно. На підтвердження цього був направлений адвокатський запит, відповідь на який на дату звернення до суду відповідь не отримана. Оспорювані правочини порушують законні права позивача, як кредитора в силу ст. 234 ЦК України.

26.01.2021 судом відкрито провадження у справі. Розгляд справи призначений у загальному позовному провадженні.

Представником відповідачів, адвокатом Смаглієм В.М., подано відзив на позовну заяву, в якому повністю заперечують проти заявлених позивачем вимог. В обґрунтування заперечень відповідачами зазначено, що між позивачем та Відповідачем 1 дійсно 26.07.2019 було укладено договір кредиту. Виконання зобов`язань ОСОБА_1 по вказаному кредиту було забезпечено зокрема договором застави №1045-Ш/ФО З, укладеним 26.07.2019 між позивачем та ОСОБА_1 , згідно пунктів 5 та 11 якого ОСОБА_1 в заставу було передано зерно, загальною вартість 4 900 000,00 грн, та яке було передане ОСОБА_1 на зберігання СТОВ «Агроспілка», що підтверджується складською квитанцією на зерно №1 від 24.07.2019, виданою СТОВ «Агроспілка»; договором поруки № 1045-Ш/ФО П2, укладеним 26.07.2019 між позивачем та СТОВ «Агроспілка», згідно якого СТОВ «Агроспілка», як поручитель, надало поруку за виконання ОСОБА_1 зобов?язань за кредитним договором, обсяг яких зазначений в п 1.1 цього Договору поруки. Таким чином, виконання зобов?язань ОСОБА_1 по вказаному Кредитному договору було належним чином забезпечене, як наведеним вище договором застави належного ОСОБА_2 майна, вартість якого значно перевищує розмір вказаної позивачем в позовній заяві сумі заборгованості ОСОБА_3 , а також порукою юридичної особи, яка є діючим суб?єктом господарської діяльності, здійснює таку господарську діяльність, має у власності майно та інші ресурси, а також є і зберігачем вказаного заставного майна.

Таким чином, як на момент вчинення між відповідачами оспорюваних договорів дарування, так і на даний час, після подання позивачем позову у цій справі, усі ризики позивача щодо невиконання ОСОБА_4 зобов?язань за кредитним договором залишаються мінімізованими.

Крім того, всі зобов?язання за кредитним договором ОСОБА_5 виконував належним чином, про що свідчить відсутність будь-яких претензій, чи вимог до ОСОБА_1 в період дії кредитного договору, а також і на момент укладення спірних договорів дарування.

У свою чергу, позивач, при наявності дійсного порушення ОСОБА_4 домовленостей із позивачем та зобов?язань по кредитному договору, не скористався своїм правом задовольнити такі свої вимоги за рахунок заставного майна, яке значно перевищує розмір вказаної позивачем в позовній заяві сумі заборгованості ОСОБА_6 ..

Щодо доводів позивача про направлення вимоги від 14.08.2020 № 3192 та ігнорування її відповідачем 1, то звертає увагу, що таку відповідач 1 не отримував та доказів направлення такої до позову не долучені.

Крім того, зауважив, що спірні договори дарування були укладені 12.11.2020, а провадження у справі №710/1367/20 було відкрите Шполянським районним судом 30.11.2020, про що ОСОБА_1 дізнався лише 16 грудня 2020 року, отримавши поштою ухвалу суду про відкриття провадження у справі. Таким чином, відсутній будь-який зв?язок між діями позивача - ТОВ «Фінансова компанія «Віва Капітал» щодо подання позову до ОСОБА_1 , СТОВ «Агроспілка», ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, провадження по якому було відкрите судом 30.11.2020, про який Відповідач-1 дізнався лише 16.12.2020, та діями ОСОБА_1 та ОСОБА_1 щодо укладення 12.11.2020 спірних договорів дарування.

Також зазначив, що укладені договори дарування є реальними та вчинені у порядку поділу майна подружжя, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_7 припинили фактично подружні стосунки та ведення спільного господарства. Між подружжям було вирішено , що їх спільне майно, яке зареєстроване на відповідача 1 повинно залишитись у власності їх дітей. Відповідач 2 зареєстрований та проживає у будинку, відчуженому за спірним договором дарування.

Крім того, звертав у вагу, що позивач передчасно посилався на рішення суду у справі № 710/1367/20 про стягнення заборгованості за договором, оскільки таке ще не прийняте, спір не вирішений. Подаючи позов, позивач фактично не доводить, а припускає порушення своїх прав в майбутньому, що унеможливлює захист таких прав судом на майбутнє.

Відповідно, ствердження позивача, що дії відповідача-1 по укладенню вказаних спірних договорів дарування були направлені на зменшення кількості належного йому на праві власності нерухомого майна, що утруднює невиконання та створює перешкоди у виконанні рішення суду по справі за №710/1367/20, є безпідставними.

Відповідно до ухвали Шполянського районного суду Черкаської області від 11.05.2021 судом відмовлено у прийнятті заяви позивача про збільшення позовних вимог, закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

09.07.2021 судом задоволене клопотання позивача та зупинене провадження у справі до розгляду справи за позовом ТОВ « ФК « Фінансова Компанія» до ОСОБА_1 , СТОВ « Агроспілка», ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором про надання фінансового кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії №1045 Ш/ФО від 26.07.2019.

11.12.2023 судом провадження у справі поновлено.

31.01.2024 судом у задоволені заяви СТОВ « Агроспілка» про заміну позивача відмовлено.

06.03.2024 судом постановлені ухвали про відмову у задоволенні заяви СТОВ « Агроспілка» про повернення до стадії підготовчого провадження.

06.03.2024 судом відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження у справі на підставі п.2 ч.1 ст. 255 ЦПК України.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача ОСОБА_1 заперечував проти задоволення позову з підстав наведених у відзиві.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат Смаглій В.М. повторно у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши учасників справи, судом встановлені наступні обставини та правовідносини.

12 листопада 2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 укладений договір дарування земельної ділянки, площею 0,0386 гектара, кадастровий номер :01:002:0287, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори Курінним В.В., зареєстрований в реєстрі за № 1406 ( том 1 а.с.9,10).

12 листопада 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 укладений договір дарування земельної ділянки, площею 0,1000 гектара, кадастровий номер :01:002:0284, що розташована за адресою АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори Курінним В.В., зареєстрований в реєстрі за № 1405 ( том 1 а.с. 11,12).

12 листопада 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 укладено договір дарування будинку з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 , загальною площею 70,6 кв.м, посвідчений державним нотаріусом Шполянської державної нотаріальної контори Курінним В.В. ( том 1 а.с. 13-15).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки 229265717 від 22.10.2020 за запитом ОСОБА_8 , за ОСОБА_1 зареєстроване право власності зокрема на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:002:0287 та :01:002:0284, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 ( том 1 а.с. 16-18).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки 235305827 від 03.12.2020 за запитом ОСОБА_8 , за ОСОБА_1 на підставі договорів дарування зареєстроване право власності на земельні ділянки з кадастровими номерами :01:002:0287 та :01:002:0284, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за АДРЕСА_1 ( том 1 а.с. 19-21).

Відповідно до довідки № 331 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданої 04.02.2021 Виконавчим комітетом Шполянської міської ради ОТГ, в будинку по АДРЕСА_1 зареєстрований тільки власник ОСОБА_1 ( том 1 а.с. 57).

Звертаючись до суду з позовом, позивач обґрунтовував свої вимоги зокрема тим, що ОСОБА_1 частково виконано умови договору надання фінансового кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії № 1045-Ш/ФО, у зв`язку із чим позивач звернувся до суду із позовом про стягнення кредитної заборгованості із відповідача 1 в розмірі 2839 249 грн.

Разом із тим, жодного доказу на підтвердження вказаних обставин суду не надав ( а ні договору надання фінансового кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії № 1045-Ш/ФО від 26 липня 2019 року, а ні доказів наявності заборгованості за вказаним договором, а ні доказів звернення до суду з позовом).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Нормами ч.1 ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування ( ч.1 ст. 80 ЦПК України).

Відповідно до норм ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Представник відповідачів, адвокат Смаглій В.М., у відзиві на позов та у судовому засіданні не заперечував, що між ТОВ « ФК « Віва Капітал» та ОСОБА_1 26 липня 2019 року укладений кредитний договір, однак у судовому засіданні зазначив, що наявний спір щодо суми заборгованості, який перебуває на розгляді суду.

У судовому засіданні за згодою сторін до справи з Єдиного державного реєстру судових рішень долучена ухвала Шполянського районного суду Черкаської області від 30.11.2020 про відкриття провадження у справі № 710/1367/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Віва Капітал» до ОСОБА_1 , Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агроспілка», ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, із змісту якої вбачається, що позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просить стягнути з відповідачів солідарно на свою користь заборгованість за договором кредиту № 1045-Ш/ФО від 26.07.2019 року в розмірі 2 839 249,0 грн, у зв`язку з його невиконанням боржником ( том 1 а.с.139).

Відповідно до частини 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.

Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд установлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17 зазначено таке: "Особа, яка звертається до суду з позовом про визнання недійсним договору (чи його окремих положень), повинна довести конкретні факти порушення її майнових прав та інтересів, а саме: має довести, що її права та законні інтереси як заінтересованої особи безпосередньо порушені оспорюваним договором і в результаті визнання його (чи його окремих положень) недійсним майнові права заінтересованої особи буде захищено та відновлено.

Реалізуючи право на судовий захист і звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним правочину, стороною якого не є, позивач зобов`язаний довести (підтвердити) в установленому законом порядку, яким чином оспорюваний ним договір порушує (зачіпає) його права та законні інтереси, а суд, у свою чергу, перевірити доводи та докази, якими позивач обґрунтовує такі свої вимоги, і в залежності від встановленого вирішити питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту позивача. Відсутність порушеного або оспорюваного права позивача є підставою для ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, незалежно від інших установлених судом обставин.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд України (постанови від 01 червня 2016 року у справі № 920/1771/14, від 30 листопада 2016 року у справі №910/31110/15), під час вирішення спору про визнання недійсним оспорюваного правочину потрібно застосовувати загальні положення статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, що передбачені законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено, в чому полягає його порушення, оскільки в залежності від цього визначається належний спосіб захисту порушеного права, якщо воно мало місце".

Отже, у справах про оспорювання договору за позовом особи, яка не є його стороною, спершу потрібно встановити, яким чином договір порушує (зачіпає) її права та законні інтереси.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Представник позивач у судовому засіданні зазначив, що борг за договором № 1045-Ш/ФО від 26.07.2019 сплачений. Указані обставини підтверджуються зокрема, долученою СТОВ « Агроспілка» до клопотання про заміну позивача його правонаступником, платіжною інструкцією №1774 від 29.11.2023.

Крім того, відповідно до змісту рішення Шполянського районного суду Черкаської області від 22.08.2023 у справі № 710/1367/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « Фінансова компанія «Віва Капітал» до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Агроспілка», ОСОБА_7 , третя особа: ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості ( копія якого долучена до заяви про заміну позивача правонаступником та яка відповідає змісту рішення у ЄДРСР) позовні вимоги до ОСОБА_1 за заявою позивача залишені без розгляду ( ухвала суду від 17.08.2022).

Відповідно сталої позиції Верховного Суду недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб.

Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину (див. постанови Верховного Суду від 05 квітня 2023 року в справі № 523/17429/20, 31 січня 2024 року в справі № 355/91/22 ).

Підтримуючи позовні вимоги, представник позивача зазначив, що судом апеляційної інстанції скасоване додаткове рішення Шполянського районного суду та стягнуто витрати на правничу допомогу в тому числі із дружини ОСОБА_1 ( копію рішення суду не надано). За рахунок майна, якщо воно буде повернуто у власність ОСОБА_1 , ТОВ « ФК « Віва Капітал» планує стягнення на частки майна дружини відповідача та за рахунок чого здійснити погашення заборгованості ОСОБА_9 , яка виникла на підставі рішення суду про стягнення витрат у розмірі 160 000,00 гривень.

Суд критично оцінює вказані доводи представника позивача, оскільки суд розглядає справу в межах заявлених вимог та наданих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовуються обставини, на які посилається позивач, як на підставу позову. Підстави позову це обставини, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Підстави позову, відповідно положень ч.3 ст. 49 ЦПК України, позивач може змінити до закінчення підготовчого засідання шляхом подання письмової заяви. Підстави, на які посилається представник позивача, не охоплювались доводами позовної заяви. Крім того, ОСОБА_10 не є стороною у справі.

Таким чином, позивачем не доведено, яким чином оспорювані договори впливають на його права чи законні інтереси на час розгляду справи, з урахуванням повної сплати заборгованості за кредитним договором на час вирішення спору.

Щодо фіктивності ( фраудаторності) договорів дарування.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що оспорювані договори є фіктивними в силу ст. 234 ЦК України, оскільки майно за такими не було передано, так як позивач проживає та зареєстрований у будинку, такий укладений із близьким родичом, та їх метою є уникнення сплати боргу за договором фінансового кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії № 1045-Ш/ФО.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження № 14-260цс19) зроблено висновок, що:

«позивач вправі звернутися до суду із позовом про визнання договору недійсним, як такого, що направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника, на підставі загальних засад цивільного законодавства (пункт 6 статті 3 ЦК України) та недопустимості зловживання правом (частина третя статті 13 ЦК України), та послатися на спеціальну норму, що передбачає підставу визнання правочину недійсним, якою може бути як підстава, передбачена статтею 234 ЦК України, так і інша, наприклад, підстава, передбачена статтею 228 ЦК України».

Тобто, Велика Палата Верховного Суду у справі № 369/11268/16-ц сформулювала підхід, за яким допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як: фіктивного (стаття 234 ЦК України); такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України); такого, що порушує публічний порядок (частини перша та друга статті 228 ЦК України).

Договором, що вчиняється на шкоду кредиторам (фраудаторним договором), може бути як оплатний, так і безоплатний договір.

До обставин, які дозволяють кваліфікувати безоплатний договір як такий, що вчинений на шкоду кредитору зокрема, відноситься: безоплатність договору; момент укладення договору; контрагент з яким боржник вчиняє оспорюваний договір (наприклад, родич боржника, дружина чи колишня дружина боржника, чоловік чи колишній чоловік боржника, пасинок боржника, пов`язана чи афілійована юридична особа).

Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним (частина перша та друга статті 234 ЦК України).

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним. Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки (див., зокрема, постанову Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14, постанову Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2019 року в справі № 723/405/17 (провадження № 61-46674св18)).

Верховний Суд у своїй постанові від 05 січня 2024 року у справі № 761/40240/21 зауважив, що:

недійсність фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні має гарантувати інтереси кредитора (кредиторів) «через можливість доступу до майна боржника», навіть і того, що знаходиться в інших осіб. Метою позаконкурсного оспорювання є повернення майна боржнику задля звернення на них стягнення, тобто, щоб кредитор опинився в тому положенні, яке він мав до вчинення фраудаторного правочину;

в практиці касаційного суду допускається кваліфікація фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) чи такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України). Одна й інша підстави для кваліфікації правочину як фраудаторного побудовані законодавцем за моделлю оспорюваного правочину. Тобто, оспорення правочину має відбуватися за ініціативою кредитора як заінтересованої особи шляхом пред`явлення позовної вимоги про визнання правочину недійсним (позов про оспорювання правочину, ресцисорний позов);

кваліфікація правочину як фіктивного виключається, якщо на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав;

натомість для кваліфікації фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не має значення, що на виконання оспорюваного правочину було передано майно чи відбувся перехід прав. Важливим для кваліфікації такого правочину як фраудаторного є те, що внаслідок його вчинення відбувається, зокрема, унеможливлення звернення стягнення на майно боржника чи зменшується обсяг його майна;

очевидно, що одночасна кваліфікація оспорюваного фраудаторного правочину в позаконкурсному оспорюванні як фіктивного (стаття 234 ЦК України) і такого, що вчинений всупереч принципу добросовісності та недопустимості зловживання правом (статті 3, 13 ЦК України) не допускається.

Відповідно усталеної практики Верховного Суду, відображеної зокрема в постановах від 14 січня 2020 року у справі № 489/5148/18, 27 квітня 2023 року у справі № 461/4033/20, правочин, учинений боржником у період настання в нього зобов`язання щодо погашення заборгованості перед кредитором, унаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак фраудаторного правочину (правочину, вчиненого боржником на шкоду кредитору).

Обов`язок доведення відповідних обставин покладається на позивача.

Верховний Суд також погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що факт наявності грошового зобов`язання автоматично не приводить до виникнення у кредитора права щодо будь-якого майна боржника. Лише наявність у боржника непогашених грошових зобов`язань не свідчить про недійсність правочинів, укладених ним.

Крім того, для встановлення фраудаторності правочину основною обставиною, що підлягає доведенню позивачем та встановленню судом, є те, що внаслідок вчинення оспорюваного правочину боржник перестає бути платоспроможним.

У постанові Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 370/2489/20 (провадження № 61-9618св21) зроблено висновок про те, що за умови встановлення факту наявності у боржника іншого майна, за рахунок якого кредитор не позбавлений можливості задовольнити свої вимоги, не можна стверджувати, що його права порушені укладенням угод про відчуження майна, що не матимуть наслідком неплатоспроможність боржника.

Із договору застави № 1045-Ш/ФО від 26 липня 2019 року, укладеного між ТОВ « Фінансова Компанія «Віва Капітал» та ОСОБА_1 вбачається, що такий укладений з метою забезпечення повного виконання зобов`язання , зазначеного в п.2 даного договору, передає в заставу заставодержателю, а заставодержатель приймає від заставодавця в заставу на умовах, визначених даним договором, майно, зазначене в п.5 даного договору ( том 1 а.с. 50-52).

Відповідно до п.2 договору : даним договором забезпечується виконання зобов`язань заставодавця перед заставодержателем за договором про надання фінансового кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії № 1045-Ш/ФО від 26 липня 2019 року.

Предметом застави за цим договором є зерно на складі, кількість яких визначені в додатку 1 до цього договору ( п. 5 договору).

Відповідно до додатку 1: зерно на складі згідно складської квитанції № 1 від 24.07.2019, ОСОБА_1 ; зерно пшениці, вагою 1000000,00 кг, ринкова вартість 4 900 00,00 гривень ( том 1 а.с. 53).

Згідно із складською квитанцією на зерно № 1 від 24 липня 2019 року, виданої СТОВ « Агроспілка», підтверджено, що зерновий склад № 1, вул. Івана Піддубного,10, м.Шпола прийняв на зберігання від ФОП ОСОБА_1 на підставі договору складського зберігання від 17 липня 2019 року № 1707-2019 відповідно до накладної № 37 зерно пшениці вагою 1000000,00 кг, вартістю 4 900 000,00 грн. Зерновий склад зобов`язується зберігати зерно в строк до закінчення строку дії договору та видати ОСОБА_1 зерно пшениці в кількості 1000000,00 кг ( том 1 а.с.54).

Відповідно до договору поруки № 1045-Ш/ФО П2 від 26 липня 2019 року, укладеного між СТОВ « Агроспілка» та СТОВ « ФК « Віва Капітал», поручитель поручається перед кредитодавцем за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за договором про надання фінансового кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії № 1045-Ш/ФО від 26 липня 2019 року, зокрема зобов`язань щодо повернення позичальником основної суми кредиту 2 500 00,00 гривень та сплати процентів за користування кредитом у розмірі 767 123,29 гривні ( том 1 а.с.55,56).

Таким чином, установлено, що зобов`язання за договором про надання фінансового кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії № 1045-Ш/ФО від 26 липня 2019 року були забезпечені заставою, вартість предмету якого перевищує загальний розмір основної суми кредиту 2 500 00,00 гривень та процентів за користування кредитом у розмірі 767 123,29 гривні.

Суд критично оцінює доводи представника позивача про відсутність заставного майна на складі, оскільки такі обставини не підтверджені належними доказами.

Також відповідно відомостей Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки 229265717 від 22.10.2020 за запитом ОСОБА_8 , за ОСОБА_1 зареєстроване право власності зокрема на земельну ділянку з кадастровим номером :03:001:0057, площею 2,0325 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва ( том 1 а.с.16).

Позивач не обґрунтовував позов тим, що у боржника, ОСОБА_1 , немає іншого вартісного нерухомого чи рухомого майна, за рахунок якого позивач мав би змогу повністю задовольнити свої вимоги до боржника у разі невиконання ним боргового зобов`язання. Позивач відповідні докази до суду не подавав. Тож позивач не довів, що внаслідок вчинення оспорюваних договорів ОСОБА_1 став неплатоспроможним.

Саме по собі укладення договорів дарування після настання строку закінчення дії договору про надання фінансового кредиту у формі відновлювальної кредитної лінії № 1045-Ш/ФО від 26 липня 2019 року, та укладення такого між родичами, не свідчить про їх недійсність, з урахуванням установлених обставин та й того, що такі укладені до відкриття провадження у справі 710/1367/20.

Ураховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог, а тому такі не підлягають до задоволення.

Щодо заходів забезпечення позову.

Відповідно до постанови Черкаського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року ( справа № 710/1728/20) задоволено заяву ТОВ « ФК « Віва Капітал» про забезпечення позову до подання позовної заяви, вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на: будинок, загальною площею 70,6 кв.м., що розташований в АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на праві приватної власності; земельну ділянку площею 0,1000 гектара, кадастровий номер :01:002:0284, яка розташована в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на праві приватної власності; земельну ділянки площею 0,0386 гектара, кадастровий номер :01:002:0287, яка розташована в АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )на праві приватної власності.

Відповідно до положень частини дев`ятої статті 159 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Ураховуючи висновки суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, заходи забезпечення позову підлягають скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 13, 159, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову.

Заходи забезпечення позову вжиті відповідно до постанови Черкаського апеляційного суду від 06 квітня 2021 року у справі № 710/1728/20 скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подання в 30-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач : Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ВІВА КАПІТАЛ» , , 20603, м. Шпола, Черкаської області, вул. Таранця, буд.20,

Відповідачі :

ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 .

ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складене 15.03.2024.

Суддя О.В. Щербак