КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/5666/2024 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

15 березня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Кулікової С.В., Сушко Л.П.,

розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Кредобанк» на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року позивач АТ «Кредобанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивує тим, що 06.06.2016 року між ПАТ «Кредобанк» та відповідачем підписано анкету для надання комплексних банківських послуг фізичним особам у ПАТ «Кредобанк» та укладено укладено заяву-договір №43/980, які в своїй сукупності становлять Договір банківського рахунку.

Зі слів позивача, в той же день між сторонами було укладено договір №О253072OVR/1 про встановлення ліміту кредитування, у зв`язку з невиконанням умов якого, у відповідача, станом на 01.07.2021 року, утворилася заборгованість в загальній сумі 10 556,62, яка складається з:

-7 304,22 грн - неповернута сума кредиту;

-3 245,30 грн - прострочені відсотки;

-7,10 грн - нараховані відсотки.

В позові зазначається, що 21.05.2021 року представник позивача направляв відповідачу досудову вимогу, яка повернулася за зворотньою адресою у зв`язку із закінченням терміну зберігання.

За таких обставин позивач вважає що ним вичерпано всі досудові заходи врегулювання спору, у зв`язку з чим, просить захистити порушені права та майнові інтереси, ухваливши рішення про задоволення позовних вимог.

РішеннямСолом`янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ «Кредобанк» з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування скарги вказує, що 06.06.2016 року між ПАТ «Кредобанк» та відповідачем підписано анкету для надання комплексних банківських послуг фізичним особам у АТ «Кредобанк» та укладено Заяву-договір №43/980, які в своїй сукупності становлять Договір банківського рахунку. Вважає, що не відпадають дійсності висновки місцевого суду про те, що вказаний договір не підписаний, оскільки він підписаний і позивачем і відповідачем, про що суду надано докази (підписаний сторонами договір). Просить звернути увагу на те, що згідно з умовами вказаного Договору вказано, що всі рахунки, що відкриті на ім?я Позичальника, обслуговуються на умовах тарифного пакету SMART. Відповідно до п.1 абз. 6 Заяви-Договору Клієнт підтверджує, що з Тарифами Банку, Правилами надання комплексних банківських послуг фізичним особам у Банку та Правилами користування банківськими платіжними картками Банку, інструкцією Користувача ознайомлений, їх отримав і згоден їх виконувати.

На виконання умов вищевказаного договору Банк свої зобов?язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю.

Умови SMART були розміщені у вільному доступі на сайті Банк (наявні і в даний час)

Ha умовах вказаного Договору Банком було відкрито позичальникові рахунок № НОМЕР_1 , по якому і надано виписку (в Договорі помилково замість цифри «8» було зазначено цифру «3», номер рахунку був 943, з якого і надано виписку.

Відтак просить врахувати, що вказана опечатка не вплинула на суть правовідносин, оскільки після підписання Договору позичальник користувався саме вказаним рахунком - на умовах, вставлених Договором та тарифними планами, про які, виходячи з його тривалої поведінки (отримував кредит, проводив погашення як кредиту, так і процентів за користування кредитом), він був обізнаний, тривалий час цих Правил (Тарифів) дотримувався та їх виконував.

Відповідачем не надано доказів того, що вказаний рахунок йому відкрито Банком на інших умовах, ніж ті, що заявлені позивачем у цій справі.

Таким же чином на думку Банку не може слугувати підставою для відмови в позові і опечатка в позовній заяві стосовно порядку позначення цифр номеру угоди (а саме - 943/980), оскільки іншого договору, ніж заявлений в позові, між сторонами спору не укладалось.

Апелянт просить взяти до уваги те, що таке «Банківська платіжна картка».

Так, Банківська платіжна картка (БПК) - це персоніфікована пластикова картка з магнітною смугою або чіп-модулем (або «віртуальна» - не виготовлена фактично, існуюча «віртально» - на електронних носіях), яка є одним з ключів доступу до управління банківським рахунком.

Таким чином, отримання коштів і користування кредитом, а також необхідність його повернення - тобто, діянь, які: мали місце; ??підтверджені поданими доказами; ??не заперечується відповідачем, не може, в даному випадку, ставитись в залежність від отримання/неотримання позичальником пластикової платіжної картки, як одного з «ключів» до рахунку, яким позичальник фактично користувався.

Щодо тверджень суду першої інстанції про те, що виписка з рахунку і меморіальні ордери не є належними доказами надання-отримання коштів (первинними документами) апелянт просить врахувати наступне.

Загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України визначає Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" (редакція Закону, яка діяла на період спірних правовідносин).

Пунктом 22.1 статті 22 вказаного Закону встановлено, що ініціювання переказу здійснюється за такими видами розрахункових документів: ???платіжне доручення; ???платіжна вимога-доручення; ???розрахунковий чек; ???платіжна вимога; ???меморіальний ордер.

При цьому, відповідно до статті 1 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", документ, який містить відомості про господарську операцію є первинним документом.

Первинні документи є підставою для бухгалтерського обліку операцій банку (п.42 Постанови Правління НБУ від 4 липня 2018 року №75 "Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України").

Відтак, апелянт зазначає, що меморіальний ордер є первинним документом, що містить відомості про операцію банку, а отже, наданий ним суду меморіальний ордер є належним, допустимим та достатнім доказом надання кредиту згідно умов Кредитного договору.

З долученої позивачем до матеріалів справи роздруківки меморіального ордеру вбачається, що грошові кошти за Кредитним договором були перераховані на поточний рахунок відповідача.

Просить врахувати, що у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі №161/16891/15 (провадження №61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що: «доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Відтак, враховуючи викладені обставини вважає, що розрахунок заборгованості, меморіальний ордер, виписки за особовими рахунками відповідають Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», є належними та допустимими доказами на підтвердження обставин щодо передачі грошових коштів за кредитним договором на рахунок відповідача, наявності рахунків, відкритих у банку на ім?я відповідача та користування ним кредитними коштами в межах рахунку та договору.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача, у встановлений апеляційним судом строк, не надходив.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01).

Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі долучених до позову доказів суд позбавлений можливості перевірити правильність здійснених позивачем розрахунків заборгованості, у зв`язку з чим, не вбачав підстав для задоволення позову.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що зі змісту анкети для надання комплексних банківських послуг фізичним особам у ПАТ «Кредобанк» та заяви-договору № 943/980, які підписані 06.06.2016 року ОСОБА_1 , вбачається, що такі в своїй сукупності становлять договір банківського рахунку згідно якого банк відкрив клієнту поточний рахунок № НОМЕР_2 (а.с. 8).

Згідно долученого позивачем розрахунку загальна сума заборгованості відповідача за договором № О253072OVR/1 від 31.03.2020 року (а.с.5) за період від квітня 2020 до серпня 2021 року становить 10 556,62 грн та складається з:

-7 304,22 грн - простроченої заборгованості;

-3 245,30 грн - простроченої заборгованості за відсотками;

-7,10 - нарахованих відсотків.

Також, до позовної заяви долучено роздруківку про рух коштів по рахунку

№ НОМЕР_3 ОСОБА_1 від 31.03.2020 року до 01.07.2020 року (а.с.6) та меморіальний ордер №26421563 від 21.05.2020 року (а.с.7) зі змісту яких вбачається, що 21.05.2020 року АТ «Кредобанк» переказав 7 304,22 грн відповідачу за призначенням: віднесення простроченого кредиту за договором №О253072OVR/1 від 31.03.2020 року за призначенням.

Також, до позовної заяви долучено копію досудової вимоги від 20.05.2021 року, адресованої відповідачу (а.с.12), з копіями опису вкладення (а.с.16), списку відправлень (а.с.13-14) № 2309 Укрпошта-Експрес, фіскального чеку (а.с.15) та конверта з відміткою про повернення у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с. 17), а також копію статуту «АТ «Кредобанк» (а.с. 18-21).

Згідно ч.1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін) спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов?язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов?язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Пунктом 2 ч.1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За статті 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов?язаний повернути позикодавцев позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з момент передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальних зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов?язок здійснювати продаж товарів, виконання робір або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв?язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів.

За ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якшо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з п.1 ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов?язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов?язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов?язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов?язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов?язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно зі ст.ст.525, 526 ЦК України зобов?язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов?язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною першою ст.530 ЦК України, передбачено, що якщо у зобов?язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що 06 червня 2016 року між ПАТ «Кредобанк» та відповідачем підписано анкету для надання комплексних банківських послуг фізичним особам у АТ «Кредобанк» та укладено Заяву-договір №43/980, які в своїй сукупності становлять Договір банківського рахунку, тому не відпадають дійсності висновки суду про те, що вказаний договір не підписаний, оскільки він підписаний і позивачем і відповідачем, про що суду надано докази, а саме: підписаний сторонами договір.

Крім того, згідно з умовами вказаного Договору всі рахунки, що відкриті на ім?я позичальника, обслуговуються на умовах тарифного пакету SMART.

Відповідно до п.1 абз. 6 Заяви-Договору, Клієнт підтверджує, що з Тарифами Банку, Правилами надання комплексних банківських послуг фізичним особам у Банку та Правилами користування банківськими платіжними картками Банку, інструкцією Користувача ознайомлений, їх отримав і згоден їх виконувати.

Також, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що Банк виконав свої зобов?язання по договору та видав відповідачеві кредит, а умови SMART були розміщені у вільному доступі на сайті Банку, ознайомитися з якими у ОСОБА_1 була можливість.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року скасувати і ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Також, в порядку ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 270 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 3 405 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Кредобанк» задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 28 лютого 2023 року скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» () суму заборгованості у розмірі 10 556,62 грн (десять тисяч п?ятсот п?ятдесят шість гривень 62 копійки), що складається з: - неповернутої суми кредиту -

7 304,22 грн; - прострочених відсотків - 3 245.30 грн; - нарахованих відсотків - 7,10 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» () судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 2 270 грн (дві тисячі двісті сімдесят гривень) та за поданян апеляційної сакрги у розмірі 3 405 (три тисячі чотириста п`ять) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» () витрати на професійну правову допомогу у розмірі 1 055,66 грн (одна тисяча п?ятдесят п?ять гривень 66 копійки);

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: