Справа № 352/1460/24
Провадження № 2/352/523/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2024 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді Хоминець М. М.

з участю секретаря Гундич Г. В.,

розглянувши у підготовчому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом,

у с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом, у якому просила визнати за нею право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після померлого чоловіка ОСОБА_5 .

Заявлений позов обґрунтовувала тим, що її свекруха ОСОБА_6 та свекор ОСОБА_7 були співвласниками будинковолодіння АДРЕСА_1 . Вони побудували будинковолодіння в шлюбі в 1947 р. Вартість будинковолодіння станом на травень 2024 р. становить 190210 грн. Будинковолодіння належало батькам чоловіка на праві спільної сумісної власності подружжя, однак свідоцтво про право власності відсутнє, право власності на будинковолодіння не було зареєстроване. Після смерті ОСОБА_7 , що настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина на належну йому (одну другу) частину будинковолодіння, яку прийняв син померлого ОСОБА_5 як єдиний спадкоємець за заповітом, посвідченим Вільшаницькою сільською радою 30.10.2001, однак, не оформив своїх спадкових прав. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 спадщину на належну їй (одну другу) частину будинковолодіння прийняв син померлої ОСОБА_5 як єдиний спадкоємець за заповітом, посвідченим Вільшаницькою сільською радою 30.10.2001, але офіційно не оформив. Таким чином, чоловік позивачки ОСОБА_5 став власником цілого будинковолодіння. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 чоловіка відкрилася спадщина на вказане будинковолодіння, яку позивачка прийняла як спадкоємець за законом першої черги у порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 21.06.2008 вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка на земельні частки (паї). Інші спадкоємці за законом першої черги їх діти ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спадщину після смерті батька не прийняли і на неї не претендують. З огляду на відсутність правовстановлюючого документа на спадкове будинковолодіння, нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину.Тому вона змушена звернутись до суду з цим позовом для захисту своїх прав на спадкове майно.

Представник позивача адвокат Марущак В. І. у поданій до суду заяві просив справу розглянути без участі сторони, позов підтримав і просив його задоволити.

Відповідачі у підготовче засідання не з`явилися, у поданих до суду заявах позов визнали, щодо його задоволення не заперечували, просили справу розглянути без їх участі.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав.

У відповідності з вимогами ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Установлено, що свекор і свекруха позивачки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 під час шлюбу в 1947 р. побудували будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Вартість будинковолодіння станом на травень 2024 р. становить 190210 грн.

Будинковолодіння належало батькам чоловіка позивачки на праві спільної сумісної власності подружжя, однак свідоцтво про право власності відсутнє, право власності на будинковолодіння не було зареєстроване.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, було його спільною сумісною власністю; кожен з подружжя мав рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном.

Аналогічна норма містилася у ст. 16 Закону України «Про власність», згідно якої майно, нажите подружжям за час шлюбу, належало їм на праві спільної сумісної власності.

Статею 100 ЦК УРСР (у редакції 1963 р.) визначалося, що в особистій власності громадян може бути, зокрема, і житловий будинок. При цьому глава десята цього кодексу не пов`язувала наявність такого права з його обов`язковою державною реєстрацією.

Відповідно до п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства УРСР 31.01.1966, реєстрації підлягали всі будинки та домоволодіння, які належали громадянам на праві особистої власності та були розташовані в межах міст і селищ міського типу.

Жодною інструкцією не встановлювався обов`язок щодо реєстрації будинків та домоволодінь, розташованих у сільських населених пунктах.

Закон України «Про власність» від 07.02.1991 також не передбачав обов`язкової державної реєстрації права власності.

За загальним правилом закони та інші нормативні акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплено у ч. 1 ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України, згідно якої дію акту цивільного законодавства в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності. До події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Таким чином, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вважалися співвласниками на праві спільної сумісної власності вказаного нерухомого майна, і це право презюмується.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 відкрилася спадщина на належну йому (одну другу) частину будинковолодіння, яку прийняв син померлого ОСОБА_5 чоловік позивачки як єдиний спадкоємець за заповітом, посвідченим Вільшаницькою сільською радою 30.10.2001, однак, не оформив своїх спадкових прав.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 спадщину на належну їй (одну другу) частину будинковолодіння прийняв син померлої ОСОБА_5 як єдиний спадкоємець за заповітом, посвідченим Вільшаницькою сільською радою 30.10.2001, але офіційно не оформив.

Таким чином, чоловік позивачки ОСОБА_5 став власником цілого будинковолодіння.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 відкрилася спадщина на успадковане будинковолодіння, яку прийняла позивачка як спадкоємець за законом першої черги в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 21.06.2008 вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка на земельну частку (пай).

Інші спадкоємці за законом першої черги діти позивачки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які є відповідачами в справі, спадщину після смерті батька не прийняли і на неї не претендують.

Указані обставини, які відповідачами не заперечувались, підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

З огляду на те, що відсутність правоустановлюючого документа на спадкове будинковолодіння позбавляє позивачку можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом у нотаріальному порядку, суд визнає за нею право власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом після померлого чоловіка.

На підставі наведеного, відповідно до до ст. 58 Конституції України, ст. 5, 1223, 1261, 1268 ЦК України, керуючись ст. 200, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на будинковолодіння в порядку спадкування за законом задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 вартістю 190210 грн у порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_5 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_8 , АДРЕСА_2 .

Відповідачі: ОСОБА_2 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

ОСОБА_4 , АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складене 11.07.2024.

Суддя Марія ХОМИНЕЦЬ