Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/1844/23
Провадження №2/382/146/24
У Х В А Л А

15 березня 2024 року Яготинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді КисільО.А.

за участю секретаря Русу В. Р.

розглянувши увідкритому судовому засіданні в залі суду в м.Яготин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

До Яготинського районного суду Київської області надійшла вищевказана позовна заява. Відповідно до її вимог позивачка просить стягувати щомісячно із ОСОБА_2 аліменти на свою користь на утримання повнолітньої дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від всіх видів його доходу до закінчення навчання, але не довше ніж до двадцять трьох років. Судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою від 28.11.2023 року відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін.

04.01.2024 року на адресу суду від відповідача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до його припинення перебування у складі ЗСУ або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, оскільки перебуває у Збройних Силах України, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини від 21.12.2023 року № 301, та не маає змоги прибути до суду, заперечує щодо розгляду справи за його відсутності, та згідно п. 2 ч.1 ст. 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених п. 2 ч. 1 ст. 251 цього кодексу. При цьому представник відповідача вказує, що відповідач позов не визнає, має на утриманні двох неповнолітніх дітей від іншого шлюбу, та дружину , яка перебуває на його утриманні.

Відповідач до суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до приписів статей 128, 130, 131 ЦПК України. В тому числі шляхом направлення до військової частини (в якій перебуває відповідач) судової повістки та роз`яснення, що в разі неможливості прибути в судове засідання на вказаний день та час, він вправі направити на адресу суду письмову заяву щодо його позиції у цій справі, скористатися своїми процесуальними правами. Станом на день, розгляду справи відповідач не висловив свою позицію та заперечення проти позову позову.

05.03.2024 року на електронну адресу суду від представника відповідача адвоката - Дорошенко Григорія Миколайовича надійшло клопотання з проханням зупинити провадження по справі на період зазначений в п.2 ч. 1 ст. 253 УПК України та дане клопотання розглядати у відсутність представника та відповідача. Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_2 перебуває у Збройних Силах України, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини від 21.12.2023 року № 301. ОСОБА_2 позов не визнає повністю та заперечує щодо розгяду справи за його відсутності, оскільки має на утриманні ще двох дітей у віці 5 років та 14 років від іншого шлюбу, а також дружину яка також перебуває на його утриманні, а тому у зв`язку з перебуванням у складі ЗСУ відповідач ОСОБА_2 не має змоги прибути за викликом суду щоб надавати доводи, докази та заперечення.

12.03.2024 року на адресу суду надійшла довідка від військової частини з котрої вбачається, що молодщий сержант ОСОБА_2 перебуває на військовій службі у військовій частині, та зазначено, що відповідно до наказу командира військової частини від 04.01.2024 року №4 молодший сержант ОСОБА_2 вибув у службове відрядження з метою участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України.

При цьому, суд не вбачає підстав для зупинення провадження у справі з огляду на наступне.

Водночас суд бере до уваги, що приписи пункту 2 частини першої статті 251 ЦПК України мають своєю метою захист процесуальних прав учасника цивільного процесу, який перебуває у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан. Вони покликані забезпечити об`єктивний розгляд справи.

Разом з цим, швидке та ефективне вирішення спору щодо стягнення аліментів на утримання дитини є гарантією захисту права дитини на гідне утримання і всебічний розвиток, а виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину передбачене законом та є формою участі батька або матері, що проживає окремо від дитини, в її утриманні з метою забезпечення дитині гармонійного розвитку. Стягнення аліментів на дитину не може вважатися порушенням права платника аліментів, оскільки є його обов`язком відповідно до вимог закону.

Суд також ураховує, що відповідачу була надана можливість повною мірою реалізувати процесуальні права учасника справи. Відповідач повідомлявся судом належним чином про дату та час судового засідання. Суд, зазначаючи конкретні позовні вимоги до відповідача щодо стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, н письмово роз`яснював, що в разі неможливості прибути в судове засідання він має право направити на адресу суду заяву із висловлюванням думки щодо позову про зміну розміру аліментів на утримання його сина, надати заперечення по справі.

Таким чином, відповідач у разі неможливості прибути в судове засідання не позбавлений права: надіслати на адресу суду поштовим зв`язком відзив та докази, які є необхідними для розгляду справи, письмово викладену позицію щодо позовних вимог та інших питань, як процесуального характеру (заяви, клопотання тощо), так і тих, що стосуються розгляду справи по суті; брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, в тому числі, з використанням власних технічних засобів; направити повноважного представника.

Відповідно до матеріалів справи, відповідач вказаними правами не скористався, натомість його представник направив до суду лише клопотання про зупинення провадження у справі.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що не зупинення провадження у справі за таких обставин не обмежує процесуальних прав відповідача, й, окрім того, не може превалювати над інтересами його рідної дитини, натомість фактично виступає гарантією захисту права дитини на гідне утримання і всебічний розвиток, забезпечені державою.

Адже в силу норм Конституції України, які є нормами прямої дії, людина, її життя і здоров`я визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (стаття 3). Батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Дитинство охороняється державою (стаття 51).

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (стаття 7 Сімейного кодексу України).

Відповідно до ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН, від 20 листопада 1989 року та набрала чинності 02 вересня 1990 року і ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, визнається право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Суд також враховує, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

При цьому, суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).Суд, заслухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справі Bellet v. France рішення від 25.03.1992 року (заява № 13343/87) Європейський суд з прав людини зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Запровадження воєнного стану та оголошення мобілізації зумовлюють суттєві зміни в розгляді судових справ, в яких військовослужбовці виступають стороною. Проте правове регулювання судового провадження за участю військових не завжди відповідає поточному стану справ, а в деяких випадках сам судовий розгляд може бути заблокований.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час розгляду справи з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому її розгляду, та передбачити усунення яких неможливо.

Підстави та порядок зупинення провадження у справі визначений положеннями статтей 251 та 252 ЦПК України. Приписами вказаних статтей процесуального закону визначені обов`язкові підстави для зупинення провадження у справі (ст.251 ЦПК України) та підстави за яких суд має право зупинити провадження у справі (ст.252 ЦПК України).

Як на підставу для зупинення провадження у даній справі представник відповідача послався на той факт, що ОСОБА_2 перебуває у Збройних Силах України, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини від 21.12.2023 року № 301. ОСОБА_2 позов не визнає повністю та заперечує щодо розгяду справи за його відсутності, оскільки має на утриманні ще двох дітей у віці 5 років та 14 років від іншого шлюбу, а також дружину яка також перебуває на його утриманні, а тому у зв`язку з перебуванням у складі ЗСУ відповідач ОСОБА_2 не має змоги прибути за викликом суду щоб надавати доводи, докази та заперечення, тому факт його перебування у складі Збройних Сил України є підставою для зупинення провадження по справі, хоча не надав належних та допустимих доказів в підтвердження перебування ОСОБА_2 в складі ЗСУ.

Відповідно до п.2 ч.1ст.251 ЦПК Українисуд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі, зокрема, перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно з п.2 ч.1ст. 253 ЦПК Українипровадження у справі зупиняється у випадку, встановленому, п.2 ч.1ст. 251 цього Кодексу, - до припинення перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Згідно Указу Президента України №64/2022 Про введення воєнного стану в Україні, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стані з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжений.

Суд, дослідивши вищевказані докази зазначає, що така підстава для зупинення провадження у справі як введення у державі воєнного стану вищевказаними нормами не передбачена, відповідач не залучений до заходів національного спротиву у складі воєнізованого формування, а перебуває у розпорядженні військової частини, що розташована в м. Гостомель, та відповідно до наказу командира військової частини №4 від 04.01.2024 року, вбачається, що водій ОСОБА_2 вибув у службове відрядження з метою участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, тобто не перебуває у військовій частині, яка переведена на воєнний стан та виконує бойові завдання у зоні бойових дій.

Верховний Суд сформулював позицію, за якою для зупинення судом провадження у справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України в матеріалах цивільної справи мають бути докази перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, а також того, що такі підрозділи переведені на воєнний стан, зокрема беруть участь у виконанні бойових завдань. Зокрема, в ухвалах Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 14.12.2022 по справі 757/5240/16-ц, від 29.08.2022 по справі 461/5209/19, від 29 серпня 2022 року по справі № 461/5209/19, Касаційний цивільний суд Верховного Суду від 21.12.2022 року по справі 456/2541/19 та в інших.

Відповідно до частини 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ст.ст.76,77 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як вбачається з положень ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вимога щодо дотримання розумного строку розгляду справи спрямована на швидкий захист судом порушених прав осіб, а в даному випадку забезпеченню інтересів малолітньої дитини, її правової визначеності, оскільки будь-яке зволікання може негативно відобразитися на правах, які підлягають захисту, а відсутність своєчасного судового захисту може призводити до ситуацій, коли наступні дії суду вже не матимуть значення для особи та її прав. Основною ознакою зловживання процесуальними правами є відсутність наміру вирішити реально існуючий цивільний спір, порушити встановлений порядок роботи суду або ускладнити належний процесуальний перебіг розгляду справи.

Обов`язок суду зупинити провадження у справі зумовлений об`єктивною неможливістю її розгляду, викликаний наявністю однієї із передбачених у законі обставин, які перешкоджають розглядові справи, коли зібрані докази не дозволяють встановити та оцінити певні обставини (факти), які є предметом судового розгляду. Для вирішення питання про зупинення провадження у справі суд у кожному випадку повинен з`ясовувати, чим обумовлюється неможливість розгляду справи.

Суд звертає увагу на той факт, що відповідач має можливість ефективного використання своїх процесуальних прав через представника або в режимі відеоконференції, із матеріалів справи вбачається, що відповідач користується юридичною допомогою. Будь-які обставини, які унеможливлювали або ускладнювали участь відповідача або представника відповідача у розгляді цієї справи відсутні.

Отже, самі по собі накази про перебування сторони на військовій службі, у складі Збройних Сил України, не є достатніми для зупинення провадження по справі. Прецедентна практика Верховного Суду вимагає від сторін надання доказів залучення особи до бойових дій, здійснення заходів з національної безпеки та оборони, переведення конкретної військової частини на військовий стан тощо.

Оскільки, наданий відповідачем витяг з наказу командира військової частини від 21.12.2023 року №301 та № 4 від 04.01.2024 року не містить інформації про переведення на воєнний стан або залучення до виконання завдань у зоні бойових дій військовою частиною, в якій ОСОБА_2 перебуває на військовій службі, не надано підтвердження перебування ОСОБА_2 у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан, клопотання про зупинення провадження у справі не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 251, 253, 189, ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Дорошенко Григорія Миколайовича щодо зупинення провадження у справі № 382/1844/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Кисіль О.А.