КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 752/9461/23

номер провадження 22-ц/824/1326/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
за участю секретаря судового засідання Єфіменко І.О.,
учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

представник позивача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 грудня 2023 року /суддя Кордюкова Ж.І./

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Просив визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 04 грудня 2023 року у задоволенні позову відмовлено./а.с. 61-62/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, задовольнивши позовні вимоги.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що непроживання відповідачки у спірному житлі підтверджується рішенням про розірвання шлюбу у справі №752/4329/19 від 02.07.2019 р. Отже, починаючи щонайменше з лютого 2019 року вона у спірній квартирі не живе. Також факт непроживання підтверджується довідкою «ЖЕД-107», актами, складеними за участі сусідів, які судом першої інстанції помилково визнано не належними доказами. Також вказував, що судом першої інстанції помилково покладено тягар доказування на позивача щодо шлюбних відносин відповідачки та доказів відсутності у спірній квартирі її особистих речей та майна. Вказував, що разом з ОСОБА_1 проживає спільна з відповідачкою повнолітня донька ОСОБА_4 , яку просив викликати у якості свідка, на підтвердження непроживання відповідачки.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за її відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення скасуванню з відмовою у позові з інших підстав, на підставі наступного.

Судом встановлено, що 26.10.2017 ОСОБА_1 був виданий ордер №5596 на сім`ю з трьох осіб (він, ОСОБА_5 дружина, ОСОБА_4 дочка) на право зайняття службового жилого приміщення з двох кімнат жилою площею 31,50 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Сторони перебували в шлюбі в період з 08.08.1998 по 25.09.2019, шлюб був розірваний на підставі судового рішення від 02.07.2019 по справі №752/4329/19.

ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 47 Конституції України про те, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом першої інстанції вказував на те, що відомості про укладання відповідачкою 08.11.2019 шлюбу з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , надано не було, доказів того, що особистих речей та іншого майна, належного відповідачці, в спірній квартирі немає.

Акти, складені за участю сусідів позивача в будинку АДРЕСА_2 , в яких зазначено, що ОСОБА_3 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з 2019 року, копію довідки ЖЕД-107 від 02.05.2023 №28, згідно з якою ОСОБА_3 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , згідно акту про не проживання від 02.05.2023 №20, підтвердженого сусідами.

Суд першої інстанції не врахував в якості доказів, оскільки вони не містять відомостей про те, відповідач без поважних причин не проживає в службовій квартирі за місцем своєї реєстрації. Надані акти про не проживання відповідачки, складені за участю сусідів, є неналежними доказами, оскільки не місять інформації про предмет доказування.

Отже, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги є необґрунтованими та нічим не підтвердженим, суду не було надано доказів того, що відповідач понад встановлений 6-місячний строк, не проживає у спірній квартирі без поважних причин.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог за їх бездоказовістю, суд першої інстанції не звернув уваги на правові підстави позову, на які посилався позивач, що є першочерговим, надаючи оцінку змісту позову, доказам та вимогам.

Так, позивач посилався на ст.ст. 317, 319, 391, 405 ЦК України, 156 ЖК України, підкріплюючи свої вимоги відповідними правовими позиціями.

Водночас, правові норми, на які посилається позивач стосуються виключно прав власника, яким він не являється.

Встановлено, що 26.10.2017 ОСОБА_1 був виданий ордер №5596 на сім`ю з трьох осіб (він, ОСОБА_5 дружина, ОСОБА_4 дочка) на право зайняття службового жилого приміщення з двох кімнат жилою площею 31,50 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Статус квартири - службове житло, не змінювався, отже, позивач, як і відповідач є рівноправними наймачами службового житла.

Статтею 118 ЖК України встановлено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Відповідно до ст. 123 ЖК України порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України.

До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вимог за ст.ст. 71, 71 ЖК України, позивачем заявлено не було.

Отже, з урахуванням підстав звернення, права ОСОБА_1 саме як власника захисту не підлягають, оскільки він є рівноцінним наймачем як і відповідачка, а квартира має статус службової, отже позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 грудня 2023 року - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 грудня 2023 року - скасувати, постановивши нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у постанові.

Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: