УХВАЛА

13 березня 2024 року

м. Київ

справа № 130/1537/23

провадження № 61-2532ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу Вінницької обласної прокуратури на постанову Вінницького апеляційного суду від 18 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Вінницької обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Вінницької обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди у розмірі 100 000,00 грн.

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області рішенням від 26 жовтня 2023 року відмовив у задоволенні позовних вимог.

Постановою від 18 січня 2024 року Вінницький апеляційний суд рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 26 жовтня 2023 року скасував, ухвалив нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнив частково. Стягнув з Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 7 000,00 грн відшкодування моральної шкоди.

19 лютого 2024 року Вінницька обласна прокуратура подала касаційну скаргу на постанову Вінницького апеляційного суду від 18 січня 2024 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Ціна позову у цій справі зазначена у розмірі 100 000,00 грн, тобто не перевищує суми двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01 січня 2024 року був встановлений у розмірі 3 028,00 грн (3 028,00 х 250 = 757 000,00).

Отже, постанова суду апеляційної інстанції у цій справі не підлягає касаційному оскарженню.

Вінницька обласна прокуратура зазначає в касаційній скарзі про те, що справа має для неї виняткове значення з огляду на те, що грошові кошти, зазначені в оскаржуваному судовому рішенні, підлягають стягненню за рахунок коштів Державного бюджету. Заявник вважає, що таке стягнення має відбуватися лише на підставі законних та обґрунтованих судових рішень, водночас оскаржувану постанову такою не вважає. Заявник наполягає на тому, що оскаржувана постанова прийнята без врахування правових висновків Верховного Суду, висновки суду ґрунтуються на припущеннях, а отже такі обставини свідчать про беззаперечну потребу в касаційному перегляді судового рішення, ухваленого у малозначній справі.

Проте, суд касаційної інстанції такі доводи не бере до уваги, оскільки вони ґрунтуються на суб`єктивних переконаннях заявника щодо законності та обґрунтованості судового рішення, а отже зводяться до суб`єктивного бажання добитися повторного перегляду справи, яка була предметом розгляду судів першої та апеляційної інстанцій.

Учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктом «а» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі потребує належних, фундаментальних обґрунтувань.

З врахуванням наведених доводів, Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовані.

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу rаtione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36.

Наведене повністю узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі - Суд) згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Суд вказує, що важко погодитись з тим, що Верховний Суд, у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволяло йому відфільтровувати справи, що надходять на розгляд до нього, зобов`язаний враховувати помилки, яких припустилися суди нижчої інстанції при визначенні того, чи надавати доступ до нього. Ухвалення іншого рішення могло б суттєво завадити роботі Верховного Суду і унеможливило б виконання Верховним Судом своєї особливої ролі. У практиці Суду вже підтверджувалося, що повноваження Верховного Суду визначати свою юрисдикцію не можуть обмежуватися у такий спосіб (п. 122 рішення у справі «Zubac v. Croatia» (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року.

З урахуванням того, що заявник подав касаційну скаргу на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

За таких обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Вінницької обласної прокуратури на постанову Вінницького апеляційного суду від 18 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Державної казначейської служби України, Вінницької обласної прокуратури про стягнення моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. В. Литвиненко

А. І. Грушицький

Є. В. Петров