Справа № 362/4274/23
Провадження № 2/362/401/24
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

15 березня 2024 року

Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Марчука О.Л.,

при секретарі Неділько А.С.,

за участю позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки адвоката Шумило Н.М.,

відповідача ОСОБА_2 ,

представників відповідача адвокатів Дулі Т.В., Семенкова М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 у місті Василькові Обухівського району Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення компенсації,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в обґрунтування вимог якого зазначила, що за час перебування у шлюбі з відповідачем вони набули спільне майно у вигляді п`яти транспортних засобів:

- автомобіля марки «Scania», 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ;

- автомобіля марки «Камаз», 1993 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 ;

- автомобіля марки «Scania», 2001 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 ;

- автомобіля марки «Volvo», 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 ;

- автомобіля марки «Volkswagen», 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 .

Посилаючись на вказані обставини та керуючись нормами сімейного законодавства щодо правового режиму спільного сумісного майна подружжя, позивачка просить стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості 1/2 частини вказаних транспортних засобів у сумі 956 500 гривень 00 копійок (а.с. 31 33).

Позивачка та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити з викладених у заяві підстав.

Відповідач та його представники в судовому засіданні заперечили позовні вимоги та просили відмовити у їх задоволенні.

Відповідач пояснив суду, що він не повідомляв своїй дружині про намір та про продаж ним транспортних засобів марки:

- «Scania», 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ;

- «Scania», 2001 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 ;

- «Volkswagen», 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 .

Також, відповідач повідомив суду, що отримані за продаж вказаних транспортних засобів грошові кошти знаходяться у нього, а транспорті засоби марки:

- «Камаз», 1993 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 ;

- «Volvo», 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 , перебувають у його володінні.

Відзив стороною відповідача не подано.

Вислухавши вступне слово сторін і їх представників та дослідивши письмові докази по справі в повному обсязі, суд приходить до наступних висновків.

07 травня 2004 року між сторонами зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 від 11 липня 2023 року (а.с. 6-а).

Станом на дату постановлення цього рішення суду, у суду відсутні відомості про реєстрацію розірвання шлюбу між сторонами.

Як вбачається із наданих позивачкою на підтвердження своїх вимог письмових доказів у вигляді листів ТСЦ № 3246 РСЦ ГСЦ МВС України в Київській області № 31/10-3246-654 від 20 червня 2023 року й № 31/10-3246-718 від 11 липня 2023 року, за час перебування у шлюбі із позивачкою, на ім`я відповідача було зареєстровано п`ять транспортних засобів:

- автомобіль марки «Scania», 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 : 18 серпня 2021 року на підставі договору купівлі-продажу № 7826/21/005850 від 11 серпня 2021 року;

- автомобіль марки «Камаз», 1993 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 : 22 серпня 2017 року на підставі договору купівлі-продажу № 5706/17/001256 від 22 серпня 2017 року;

- автомобіль марки «Scania», 2001 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 : 10 травня 2022 року на підставі договору купівлі-продажу № 6285/22/000416 від 21 січня 2022 року;

- автомобіль марки «Volvo», 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 : 27 лютого 2019 року на підставі вантажно-митної декларації № UA100110/2019/116084 07 лютого 2019 року;

- автомобіль марки «Volkswagen», 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 : 04 червня 2021 року на підставі договору купівлі-продажу № 3246/2021/2616678 від 04 червня 2021 року (а.с. 8, 10).

Відповідно до норми частини третьої статті 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Норма частини першої статті 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Тобто, слід зробити висновок, що усі п`ять вказані транспортні засоби є майном, набутим подружжям за час шлюбу, а тому, в силу статті 60 СК України, належать сторонам на праві спільної сумісної власності.

Отже, у суду є усі правові підстави для визнання вказаних усіх п`яти транспортних засобів спільною сумісною власністю сторін, як подружжя та їх включення в поділ майна.

Норми частин 1 і 2 статті 70 СК України передбачають, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором; при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Шлюбного договору між сторонами немає.

Під час розгляду справи судом не встановлено обставин, що мають істотне значення, зокрема про те, що один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно або витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

Таким чином, наявні підстави для поділу між сторонами вказаного рухомого майна, що слід здійснити згідно із частин 1 і 2 статті 70 СК України на засадах рівності часток майна дружини та чоловіка.

Вирішуючи питання щодо підстав стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації половини вартості кожного із п`яти вказаних транспортних засобів, суд враховує та керується наступними нормами цивільного законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 372 ЦК України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (ч. 2 ст. 372 ЦК України).

Частиною третьою статті 372 ЦК України визначено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Частина друга статті 71 СК України, зокрема, визначає, що неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними; присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України.

В Постанові Верховного Суду від 9 червня 2021 року у справі № 760/789/19 суд дійшов висновку, що принцип обов`язкового отримання згоди особи на присудження їй грошової компенсації насамперед застосовується до правовідносин, які виникають при зверненні одного з подружжя до суду з вимогами про припинення права іншого з подружжя на частку у спільному майні з одночасним присудженням грошової компенсації. Гарантуючи, що компенсація буде виплачена, позивач вносить необхідну суму на депозитний рахунок суду. Правовідносини, в яких позивачка у цій справі просила припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь, є відмінними за своєю природою і регулюються ст. 364 ЦК України, яка передбачає, що співвласник, частка якого в майні не може бути виділена в натурі, має право на отримання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості цієї частки.

За змістом позову, позивачкою та її представником в судовому засіданні підтверджено, що позивачка погоджується на отримання грошової компенсації.

Такий підхід відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності й добросовісності, оскільки позивач надає свою згоду на позбавлення його частки у праві власності, отримуючи гарантоване грошове відшкодування.

Згідно з частинами першою та другою статті 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Абзацом 1 п. 24 Постанови встановлено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Отже, суд враховує, що станом на дату постановлення цього рішення, відповідач без відома й згоди позивачки відчужив транспортні засоби:

- автомобіль марки «Scania», 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ;

- автомобіль марки «Scania», 2001 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 ;

- автомобіль марки «Volkswagen», 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 ,

та у фактичному володінні відповідача перебувають транспортні засоби:

- автомобіль марки «Камаз», 1993 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 ;

- автомобіль марки «Volvo», 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 .

Отже, суд вважає за можливе захистити майнові права позивачки шляхом присудження їй грошової компенсації за належні їй по 1/2 частині вказаних п`яти транспортних засобів.

Із доданих до позову висновків про оцінку майна від 29 червня і 11 липня 2023 року судом встановлено, що:

- ринкова вартість транспортного засобу марки «Scania», 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 складає 593 800 гривень 00 копійок;

- ринкова вартість транспортного засобу марки «Scania», 2001 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 складає 537 200 гривень 00копійок;

- ринкова вартість транспортного засобу марки «Volkswagen», 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 складає 415 800 гривень 00 копійок;

- ринкова вартість транспортного засобу марки «Камаз», 1993 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 складає 245 400 гривень 00 копійок;

- ринкова вартість транспортного засобу марки «Volvo», 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 складає 120 800 гривень 00 копійок (а.с. 11, 12, 13, 14, 15).

Тобто, з відповідача на користь позивачки слід стягнути грошову компенсацію в загальній сумі 956 500 гривень 00 копійок.

При цьому, суд не приймає до уваги та не використовує при постановленні даного судового рішення усі письмові докази які додано до заяви представника відповідача від 14 березня 2024 року та зареєстровано через канцелярію суду, оскільки вказані докази подано із порушенням вимог статті 83 ЦПК України.

Зокрема, в порушення вимог частини третьої статті 83 ЦПК України, відповідач не подав суду докази разом з поданням відзиву.

Також, в порушення вимог частини четвертої статті 83 ЦПК України, відповідач не повідомив письмово суду який доказ не може бути ним поданий у встановлений законом строк, з яких об`єктивних причин, та не надав докази, які підтверджують, що відповідач здійснив всі залежні від нього дії спрямовані на отримання вказаних доказів.

Крім того, в порушення вимог частини восьмої статті 83 ЦПК України, відповідач і його представники не обґрунтували неможливість подання вказаних доказів у строк встановлений законом з причин, що не залежали від них.

Насамперед, боргові розписки, які надано через канцелярію суду із порушенням строків визначених статтею 83 ЦПК України, датовані 04 червня і 11 серпня 2021 року та 21 січня 2022 року (а.с. 209, 210, 211).

Тобто, станом на дату отримання копії ухвали про відкриття провадження у даній цивільній справі разом із позовною заявою з додатками (22.09.2023 року, а.с. 37, 55), відповідачу було достовірно відомо про існування вказаних боргових розписок.

На наступний день після отримання копії ухвали про відкриття провадження у даній цивільній справі разом із позовною заявою з додатками (23.09.2023 року, а.с. 48), відповідач уклав із адвокатом Семенковим М.В. договір про надання правової допомоги та 25 вересня 2023 року представник відповідача ознайомився із матеріалами даної цивільної справи (а.с. 40).

Приймаючи участь в підготовчому судовому засіданні 24 жовтня 2023 року представник відповідача адвокат Семенков М.В. не заявив клопотань про доручення до матеріалів справи письмових доказів і/або про витребування додаткових доказів.

Обставини вступу у справу іншого представника відповідача та виконання звітів про оцінку спірних транспортних засобів більш ніж через чотири місяці після закриття підготовного провадження, на переконання суду, також не є поважними причинами порушення стороною відповідача визначених статтею 83 ЦПК України строків подання доказів (а.с. 212 214, 215 217, 218 220, 221 223, 224 226).

Таким чином, наявні підстави для поділу між сторонами вказаного рухомого майна шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації за належні їй по 1/2 частині кожного із вказаних п`яти транспортних засобів.

За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

При цьому, на підставі пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову, судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору та оплату експертних послуг слід покласти на відповідача (а.с. 6, 20).

Враховуючи викладене, керуючись статтями 21, 24, 56, 105, 110 112 СК України, статтями 1 13, 19, 23, 27, 34, 76 83, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263 265, 273 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Задовольнити позов.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію вартості 1/2 (однієї другої) частини транспортних засобів:

- автомобіля марки «Scania», 2004 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ;

- автомобіля марки «Камаз», 1993 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 ;

- автомобіля марки «Scania», 2001 року випуску, номерний знак НОМЕР_3 ;

- автомобіля марки «Volvo», 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_4 ;

- автомобіля марки «Volkswagen», 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_5 , в сумі 956 500 (дев`ятсот п`ятдесят шість тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат грошові кошти в сумі 14 052 (чотирнадцять тисяч п`ятдесят дві) гривні 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Дата складення повного судового рішення 15 березня 2024 року.