КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 371/432/21

номер провадження: 22-ц/824/558/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря - Мазурок О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою представника колективного сільськогосподарського підприємства «Маслівське» - адвоката Швачки Вікторії Юріївни на рішення Миронівського районного суду Київської області від 27 лютого 2023 року у складі судді Капшук Л.О., у справі за позовом колективного сільськогосподарського підприємства «Маслівське» до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Миронівщини», треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Київській області, Миронівська міська рада, Обухівська районна державна адміністрація Київської області, про визнання недійсним договору оренди землі, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року колективне сільськогосподарське підприємство «Маслівське» (далі - КСП «Маслівське») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , товариства з обмеженою відповідальністю «Нива Миронівщини» (далі - ТОВ «Нива Миронівщини»), треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Київській області (далі - ГУ Держгеокадастру), Миронівська міська рада, Обухівська районна державна адміністрація Київської області (далі - Обухівська РДА), про визнання недійсним договору оренди землі, витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Позовні вимоги мотивовано тим, що КСП «Маслівське», як правонаступнику Державного підприємства «Сільськогосподарське підприємство «Маслівське» (далі - ДП «СП «Маслівське»), належить право постійного користування земельною ділянкою загальною площею 238,9369 га, кадастровий номер :02:203:0001, яке набуто ДП «СП «Маслівське» на підставі державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №153882, виданого Миронівською районною державною адміністрацією Київської області 23 грудня 2009 року.

Вказувало, що КСП «Маслівське» є потерпілим в межах кримінального провадження №0000279, відомості про яке було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 червня 2020 року за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України. Під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження позивачу стало відомо, що в рамках досудового розслідування було призначено та проведено земельно-технічну експертизу, за результатами якої складено висновок судового експерта від 07 грудня 2020 року №226/12-2020, яким встановлено, що на земельну ділянку з кадастровим номером :02:203:0001 повністю накладаються земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0013, площею 4,1004 га, та земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0020, площею 4,2563 га, які мають цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Вказані земельні ділянки належать на праві власності ОСОБА_1 , а саме, земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0013, яка набула їх у власність на підставі договору міни №1717 від 23 червня 2017 року, укладеного з ОСОБА_2 , а земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0020 - договору міни №1396 від 25 травня 2017 року, укладеного з ОСОБА_3

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 набули вказані земельні ділянки у власність на підставі розпорядження Миронівської районної державної адміністрації Київської області (далі - Миронівська РДА) №419 від 29 жовтня 2013 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) членам підприємства КСП «Маслівське» та громадянам - працівникам соціальної сфери і пенсіонерам з їх числа для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Маслівської сільської ради Миронівського району Київської області».

Вважав, що КСП «Маслівське» є титульним володільцем земельної ділянки з кадастровим номером :02:203:0001.

Також позивач вказував, що з набранням чинності з 01 січня 2013 року Закону України від 06 вересня 2012 року № 5245-УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» повноваження щодо розпорядження землями сільськогосподарського призначення державної форми власності перейшли до центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин, а саме, до Державного агентства земельних ресурсів України та його територіальних органів. Тому Миронівська районна державна адміністрація, станом на дату видання розпорядження №419 від 29 жовтня 2013 року, вже не мала повноважень розпоряджатися землями сільськогосподарського призначення, до яких належить земельна ділянка з кадастровим номером :02:203:0001, а держава в особі Державного агентства земельних ресурсів України чи його територіальних органів, як власник, волю на відчуження цієї ділянки не виявляла.

На момент припинення ДП «СП «Маслівське» та державної реєстрації статуту КСП «Маслівське», а саме, станом на 21 грудня 2012 року земельні ділянки, що раніше надані у постійне користування ДП «СП «Маслівське», в силу ст.6 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності», належали до земель державної власності, не були передані в колективну власність зазначеного КСП та не підлягали паюванню за законодавством, що регулює паювання земель колективної власності. Передачу оспорюваних земельних ділянок у приватну власність здійснено у порядку, передбаченому для розпаювання та передачі в приватну власність громадян України земельних ділянок із земель, переданих в колективну власність колективних сільськогосподарських підприємств. Проте будь-які землі, які перебували у користуванні ДП «СП «Маслівське», зокрема, і ті, що входили до земельної ділянки з кадастровим номером :02:203:0001, не передавалися у колективну власність членам КСП «Маслівське», як правонаступнику вказаного державного підприємства, незважаючи на обставини його перетворення в КСП «Маслівське».

Оскільки ДП «СП «Маслівське» належало до державної форми власності та підлягало приватизації саме як державне сільськогосподарське підприємство, то приватизація земель, які перебували у його користуванні та їх передача працівникам цього підприємства (та прирівняним до них особам) повинна була проводитися у порядку, передбаченому ст.25 ЗК України. Передача земельних ділянок в приватну власність за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :02:203:0001 відбулася з порушенням порядку, визначеного ст.25 ЗК України та ч.5 ст.118 ЗК України, оскільки процедура приватизації земель, які перебували у користуванні ДП «СП «Маслівське», була розпочата, проте не була завершена, затверджений у встановленому порядку проекту приватизації земель ДП «СП «Маслівське» був відсутній, а уповноваженим органом не надавався ДП «СП «Маслівське» дозвіл на розробку проекту приватизації земель, що перебували у користуванні цього підприємства.

Вказувало, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:203:0001, або її частина, попередньо не вилучалась із користування КСП «Маслівське». Державний акт серії ЯЯ №153882 не визнавався недійсним та не скасовувався. Уповноважені органи не приймали рішення про припинення права постійного користування КСП «Маслівське» на земельну ділянку з кадастровим номером :02:203:0001 або на її частину. КСП «Маслівське», як правонаступник ДП «СП «Маслівське», добровільно не відмовлялось від права користування зазначеною земельною ділянкою.

Позивач вважав, що спірні земельні ділянки були виведені із земель державної власності і вибули з володіння титульного володільця за відсутності рішення органу, уповноваженого розпоряджатися землями державної форми власності. Їх передача у приватну власність, за рахунок земельної ділянки з кадастровим номером :02:203:0001, відбулась не у передбачений законом спосіб, з порушенням норм діючого законодавства щодо встановленого для даного виду державного сільськогосподарського підприємства порядку безоплатного надання земельних ділянок у власність громадян. Зазначені обставини призвели до порушення законних прав та інтересів позивача, як титульного володільця вказаної земельної ділянки, оскільки КСП «Маслівське» було позбавлено законного права володіння та користування вказаною земельною ділянкою у повному обсязі, розмір земельної ділянки було незаконно зменшено внаслідок формування за рахунок цієї ділянки та передачі у приватну власність спірних земельних ділянок.

Також зазначало, що було порушено законний інтерес КСП «Маслівське» на переоформлення в майбутньому права постійного користування земельною ділянкою з кадастровим номером :02:203:0001 на інший правовий титул (приватну власність, оренду) в обсязі, що існував до незаконної передачі спірних земельних ділянок у приватну власність.

Спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :02:003:0013 та :02:003:0020 передано ОСОБА_1 в оренду ТОВ «Нива Миронівщини» на підставі договорів оренди землі №КВ-25 та КВ-26 від 22 лютого 2018 року.

Оскільки право власності на спірні земельні ділянки було отримано незаконно, а саме поза волею дійсного власника - держави в особі уповноваженого органу та не у визначений законом спосіб, на момент укладення договору оренди земельних ділянок у ОСОБА_1 були відсутні повноваження власника майна, передбачені ч.1 ст.319 ЦК України.

Укладання договору оренди земельних ділянок, які незаконно вибули з державної власності не за рішенням уповноваженого органу виконавчої влади або не за результатами аукціону, суперечить положенням ч.1 ст.116 ЗК України, а тому договори оренди спірних земельних ділянок підлягають визнанню недійсними на підставі ч.1 ст.203 ЦК України.

З огляду на викладене, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 18 жовтня 2021 року (а.с.1-4, т.3), КСП «Маслівське» просило:

витребувати у комунальну власність Миронівської міської територіальної громади в особі Миронівської міської ради з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 4,1004 га з кадастровим номером :02:003:0013, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану за адресою: Київська область, Миронівський район, Маслівська сільська рада;

визнати недійсним договір оренди землі від 22 лютого 2018 року КВ-25, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Нива Миронівщини»;

витребувати у комунальну власність Миронівської міської територіальної громади в особі Миронівської міської ради з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 4,2564 га з кадастровим номером :02:003:0020, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану за адресою: Київська область, Миронівський район, Маслівська сільська рада;

визнати недійсним договір оренди землі від 22 лютого 2018 року КВ-26, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Нива Миронівщини».

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 27 лютого 2023 року позов КСП «Маслівське» залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позовні вимоги про витребування з незаконного володіння ОСОБА_1 у комунальну власність Миронівської міської територіальної громади земельних ділянок з кадастровими номерами :02:003:0013 та :02:003:0020, є необґрунтованими.

Позовні вимоги про витребування з незаконного володіння земельних ділянок з кадастровими номерами :02:003:0013 та :02:003:0020 у володіння КСП «Маслівське» заявлені поза межами загального трирічного строку позовної давності. Сплив загального строку позовної давності, про застосування якого заявили відповідачі, є підставою для відмови у позові в цій частині.

Позовні вимоги про визнання недійсними договорів оренди землі від 22 лютого 2018 року № КВ-25 та № КВ-26, укладені між ОСОБА_1 та ТОВ «Нива Миронівщини», є похідними від вимог про витребування у ОСОБА_1 земельних ділянок, які є предметом оренди, у комунальну власність Миронівської міської ради та у володіння КСП «Маслівське», тому позов КСП «Маслівське» у вказаній частині є недоведеним.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник КСП «Маслівське» - адвокат Швачка В.Ю. подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги КСП «Маслівське» задовольнити у повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, фактичним обставинам, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на стадії підготовчого засідання, у зв`язку із внесення змін до пункту 24 Перехідних положень ЗК України, наслідком яких стала автоматична передача державних земель у комунальну власність, позивачем до суду першої інстанції було подано заяву про зміну предмету позову. Тобто позивачем змінено предмет позову в частині витребування спірних земельних ділянок саме в комунальну, а не державну власність та вилучено вимоги щодо витребування земельних ділянок у володіння КСП «Маслівське». В частині вимог про визнання недійсними договорів оренди спірних земельних ділянок предмет позову залишено без змін.Проте суд першої інстанції ухвалою від 11 січня 2022 року змінив не предмет, як просив позивач, а підстави позову, оскільки на переконання суду, по суті самої заяви позивач змінив підстави, а не предмет позову. В той же час, як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення, судом розглядались частково позовні вимоги, що були заявлені позивачем у позовній заяві при зверненні до суду (витребування у володіння КСП «Маслівське»), а частково змінені позовні вимоги (витребування у комунальну власність), які були заявлені позивачем, але по факту не прийняті судом.

Вказує, що КСП «Маслівське» не є власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:203:0001, на яку накладаються спірні земельні ділянки, а є її правомірним володільцем та користувачем на підставі акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 153882. Тому у КСП «Маслівське» відсутні підстави для витребування спірних земельних ділянок у свою власність. Спірні земельні ділянки можуть бути витребувані лише у комунальну власність. В той же час, діючим законодавством передбачено, що титульний володілець майна при захисті свого речового права користується тим самими способами захисту, що й власник.

Зазначає, що суд першої інстанції хибно прийшов до висновку про те, що перебіг строку позовної давності для захисту позивачем порушеного права розпочався з моменту внесення даних про земельні ділянки з кадастровими номерами :02:003:0013 та :02:003:0020 до Державного земельного кадастру та з моменту відображення інформації про них у публічній кадастровій карті. Вказує, що КСП «Маслівське» довідалося, що спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :02:003:0013 та :02:003:0020 накладаються на земельну ділянку з кадастровий номер :02:203:0001, лише за результатами ознайомлення з висновком експерта про проведення земельно-технічної експертизи Центру будівельних та земельних від 07 грудня 2020 року №226/12-2020. Тому вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки з моменту встановлення факту накладення спірних земельних ділянок на земельну ділянку з кадастровим номером :02:203:0001 (право постійного користування якою належить КСП «Маслівське») пройшло менше одного року, а отже позов подано в межах загального строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що початок перебігу позовної давності у цьому спорі слід враховувати, коли про порушене право дізналася або могла дізнатися саме держава в особі уповноваженого органу, а не позивач. Перебіг строку позовної давності в даному спорі почався з 05 грудня 2013 року та 17 січня 2014 року, відповідно строки позовної давності закінчились 06 грудня 2016 року, та 18 січня 2017 року.

Також вказує, що фондом державного майна України було прийнято рішення, що оформлено наказом від 21 грудня 2012 року №25-7/1 про припинення юридичної особи ДП СП «Маслівське» шляхом перетворення його у КСП. На підставі вказаного наказу було створено КСП «Маслівське»: метою прийняття участі в приватизації цілісного майнового комплексу ДП СП «Маслівське», яке є правонаступником всіх його майнових прав і зобов`язань, в тому числі і земельних ділянок на підставі акту приймання-передачі майна державного підприємства ДП СП «Маслівське» від 16 січня 2013 року. Рішенням № 14-25-2/1 від 29 лютого 2012 року про відновлення процесу приватизації ДП СП «Маслівське» прийнято наказом Регіонального відділення Фонду по Київській області. Наказом Фонду від 03 липня 2013 року затверджено план приватизації КСП «Маслівське». Приватизація здійснювалася шляхом перетворення у КСП. Членами трудового колективу ДП СП «Маслівське» створено КСП «Маслівське», яке стало правонаступником усіх майнових прав і зобов`язань ДП СП «Маслівське». Враховуючи що рішення про приватизацію майна ДП СП «Маслівське» не скасовано і фактично приватизація ДП СП «Маслівське» завершена, тому спірні земельні ділянки вибули за згодою розпорядника згідно встановленої процедури. Вважає, що КСП «Маслівське» не доведено порушення його права, а тому підстави для задоволення його позову відсутні.

Відповідач ТОВ «Нива Миронівщини» подало додаткові пояснення, в яких вказує, що відповідно до постанови Верховного Суду від 13 грудня 2023 року у справі №371/429/21, в якій підстави позову є тотожними із цією справою, предмет спору є аналогічним та сторони у даних справах є одними і тими ж. Тому не підлягають доведенню ті обставини, що КСП «Маслівське» не є власником земельної ділянки :02:203:0001, у зв`язку з чим позов КСП «Маслівське» про витребування спірних земельних ділянок на користь третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору у цій справі, не підлягає задоволенню.

Третя особа: Миронівська міська рада подала пояснення, в яких вказує, що КСП «Маслівське» прийнявши рішення про розпаювання земель та в подальшому його провівши шляхом добровільної відмови, втратило своє право постійного користування на земельну ділянку прощею 238,9369 га, що належала йому на підставі Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №153882 від 26 грудня 2009 року.

Вказує, що невитребувана земельна частка (пай) після формування її у земельну ділянку за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради (у разі необхідності формування) за заявою відповідної ради на підставі рішення суду передається у комунальну власність територіальної громади, а не залишається у власності правонаступника у разі його наявності.

Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися у судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, врахувавши доводи, наведені у відзиві та письмових поясненнях на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону відповідає не в повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що у травні 2021 року КСП «Маслівське» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ТОВ «Нива Миронівщини», треті особи: ГУ Держгеокадастру, Миронівська міська рада, Обухівська РДА, в якому просило:

витребувати у ОСОБА_1 у державну власність в особі ГУ Держгеокадастру та у володіння КСП «Маслівське» земельну ділянку площею 4,1004 га з кадастровим номером :02:003:0013, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану за адресою: Київська область, Миронівський район, Маслівська сільська рада;

визнати недійсним договір оренди землі від 22 лютого 2018 року КВ-25, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Нива Миронівщини»;

витребувати у ОСОБА_1 у державну власність в особі ГУ Держгеокадастру та у володіння КСП «Маслівське» земельну ділянку площею 4,2564 га з кадастровим номером :02:003:0020, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану за адресою: Київська область, Миронівський район, Маслівська сільська рада;

визнати недійсним договір оренди землі від 22 лютого 2018 року КВ-26, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Нива Миронівщини».

19 жовтня 2021 року представник КСП «Маслівське» - адвокат Швачка В.Ю. до початку підготовчого засідання подала заяву про зміну предмету позову від 18 жовтня 2021 року, в якій, посилаючись на те, що спірні земельні ділянки підлягають витребуванню із незаконного володіння ОСОБА_1 у комунальну власність Миронівської міської територіальної громади в особі Миронівської міської ради, на підставі ст.ст.42, 43, 49 ЦПК України просила:

витребувати у комунальну власність Миронівської міської територіальної громади в особі Миронівської міської ради з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 4,1004 га з кадастровим номером :02:003:0013, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану за адресою: Київська область, Миронівський район, Маслівська сільська рада;

витребувати у комунальну власність Миронівської міської територіальної громади в особі Миронівської міської ради з незаконного володіння ОСОБА_1 земельну ділянку площею 4,2564 га з кадастровим номером :02:003:0020, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану за адресою: Київська область, Миронівський район, Маслівська сільська рада.

В частині вимог про визнання недійсними договорів оренди землі від 22 лютого 2018 року КВ-25 та КВ-26, укладені між ОСОБА_1 та ТОВ «Нива Миронівщини», представник позивача просила залишити без змін (а.с.1-4, т.2).

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 11 січня 2022 року прийнято заяву представника позивача про зміну підстав позову у даній справі (а.с.62-65, т.2).

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку, що сторона позивача змінила підстави, а не предмет позову.

Проте колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до п.2 ч.1, ч. 3 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження; до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Верховний Суд у постанові від 22 липня 2021 року у справі №910/18389/20 дійшов такого висновку, що під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Слід зазначити, що правові підстави позову - це зазначена у позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Отже зміна предмета позову означає зміну матеріальної вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається, оскільки у разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, що за своєю суттю є новим позовом.

Не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Предмет позову кореспондується із способами захисту права, які визначені, зокрема у ст.16 ЦК України, а відтак зміна предмета позову означає зміну вимоги, що може полягати в обранні позивачем іншого/інших, на відміну від первісно обраного/них способу/способів захисту порушеного права, в межах спірних правовідносин.

Необхідність у зміні предмету позову може виникати тоді, коли початкові вимоги позивача не будуть забезпечувати чи не в повній мірі забезпечать позивачу захист його порушених прав та інтересів.

Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи:

1) заміна одних позовних вимог іншими;

2) доповнення позовних вимог новими;

3) вилучення деяких із позовних вимог;

4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин.

Збільшити або зменшити розмір позовних вимог можна лише тоді, коли вони виражені у певному цифровому еквіваленті, наприклад, у грошовому розмірі. Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмету позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.

Заміна позовних вимог іншими вимогами та/або доповнення позовних вимог новими вимогами, зокрема і у разі, якщо позовні вимоги є вимогами немайнового характеру, відбувається саме шляхом зміни предмету позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.

Заяву позивача про зміну предмету або підстав позову, можна вважати новим позовом у разі, якщо в ній зазначена самостійна матеріально-правова вимога (або вимоги) та одночасно в її обґрунтування наведені інші обставини (фактичні підстави), які не були визначені позивачем первісно підставою позову та які у своїй сукупності дають особі право на звернення до суду з позовними вимогами.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Зі змісту заяви представника КСП «Маслівське» - адвоката Швачки В.Ю. про зміну предмету позову від 19 жовтня 2021 року вбачається, що після подачі позовної заяви КСП «Маслівське» до суду, у законодавстві, що регулює земельні відносини та повинно застосовуватися до спірних правовідносин, зокрема, в частині повноважень уповноважених органів на розпорядження земельними ділянками, відбулися зміни. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління дерегуляції у сфері земельних відносин» № 1423-ІХ від 28 квітня 2021 року розширено права органів місцевого самоврядування, районних, обласних державних адміністрацій, обмежено повноваження органів Держгеокадастру на розпорядження землями сільськогосподарського призначення. З дня набрання чинності абзацом 1 пункту 24 Перехідних положень ЗК України, тобто з 27 травня 2021 року, землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, крім земель, зазначених у підпунктах а-е даного пункту Перехідних положень. З урахуванням вказаного, територіальні органи Держгеокадастру, зокрема, Головне управління Держгеокадастру у Київській області, позбавлені права на розпорядження землями сільськогосподарського призначення, які попередньо перебували у державній власності за межами населених пунктів.

Земельна ділянка з кадастровим номером :02:208:0001, за рахунок якої були сформовані спірні земельні ділянки та безпосередньо самі спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :02:003:0013 та :02:003:0020, знаходиться на території Маслівської територіальної громади, поза межами населеного пункту. Маслівська територіальна громада увійшла до складу Миронівської територіальної громади. А тому спірні земельні ділянки підлягають витребуванню із незаконного володіння ОСОБА_1 у комунальну власність Миронівської міської територіальної громади в особі Миронівської міської ради.

Отже, враховуючи, що КСП «Маслівське», діючи через свого представника - адвоката Швачку В.Ю., відповідно до вимог ст.ст. 43, 49 ЦПК України розпорядилось своїми процесуальними права щодо предмета спору на власний розсуд, а саме, замість первісних позовних вимог (витребувати земельні ділянки у ОСОБА_1 у державну власність в особі ГУ Держгеокадастру та у володіння КСП «Маслівське») в межах спірних правовідносин змінило їх на інші вимоги (витребувати земельні ділянки з незаконного володіння ОСОБА_1 у комунальну власність Миронівської міської територіальної громади в особі Миронівської міської ради), тобто, зазначивши, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення його порушеного права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що сторона позивача змінила підстави, а не предмет позову.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції помилково вирішив позовні вимоги КСП «Маслівське» в частині витребування у ОСОБА_1 у володіння КСП «Маслівське» земельної ділянки площею 4,2564 га з кадастровим номером :02:003:0020 та земельної ділянки площею 4,2564 га з кадастровим номером :02:003:0020, оскільки ці вимоги позову, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 18 жовтня 2021 року, були змінені, що узгоджується з наведеними вище нормами ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині вирішення позовних вимог КСП «Маслівське» про витребування земельних ділянок у ОСОБА_1 у володіння КСП «Маслівське» не може бути залишене без змін, оскільки судом допущено порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішенні в частині відмови у задоволенні позову КСП «Маслівське» про витребування земельних ділянок з незаконного володіння ОСОБА_1 у комунальну власність Миронівської міської територіальної громади, суд першої інстанції виходив із того, що у КСП «Маслівське» відсутнє право на звернення з даними вимогами.

Позовні вимоги про визнання недійсними договорів оренди землі №КВ-25 та №КВ-26 від 22 лютого 2018 року, укладені між ОСОБА_1 та ТОВ «Нива Миронівщини», є похідними від вимог про витребування у ОСОБА_1 земельних ділянок у комунальну власність Миронівської міської ради, тому вказані вимоги не підлягають задоволенню за їх недоведеністю.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Судом першої інстанції установлено та підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, що ДП «СП «Маслівське» набуло права постійного користування земельною ділянкою загальною площею 238,9355 га, кадастровий номер: :02:203:0001, яка розташована на території Маслівської сільської ради, на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 153882, виданого Миронівською районною державною адміністрацією Київської області 23 грудня 2009 року.

Вказаний державний акт на право постійного користування земельною ділянкою зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 15.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до даних Плану приватизації державного майна ДП «СП «Маслівське», земельна ділянка з кадастровим номером :02:203:0001 входить до переліку майна об?єкта приватизації.

Вказані обставини підтверджуються даними, які містять: витяг зі статуту КСП «Маслівське», затвердженого протоколом загальних зборів членів КСП «Маслівське» № 01-18 від 19 березня 2018 року, витяг зі статуту КСП «Маслівське», затвердженого установчими зборами членів КСП «Маслівське» протоколом № 1 від 12 грудня 2012 року, наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області № 141-25-2/1 від 29 лютого 2012 року, планом приватизації державного майна ДП «СП «Маслівське», наказ Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області № 25-7/1 від 21 грудня 2012 року, витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань від 28 квітня 2021 року, постанова Північного апеляційного господарського суду від 12 листопада 2020 року у справі № 911/2619/19 за позовом КСП «Маслівське» до ГУ Держгеокадастру у Київській області, СФГ «Колос», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_5 , про визнання недійсними наказу, договору оренди та скасування державної реєстрації, державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 153882, виданого Миронівською районною державною адміністрацією Київської області 23 грудня 2009 року.

Відповідно до висновку експерта № 226/12-2020 від 07 грудня 2020 року за результатами проведення земельно - технічної експертизи у кримінальному провадженні № 0000279, відомості про яке було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 червня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, на земельну ділянку з кадастровим номером :02:203:0001 накладаються земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0013, площею 4,1004 га, та земельна ділянка з кадастровим номером :02:003:0020, площею 4,2563 га.

Земельні ділянки з кадастровими номерами :02:003:0013, :02:003:0020 є землями сільськогосподарського призначення, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належать на праві власності відповідачу ОСОБА_1 , яка набула їх у власність на підставі договору міни №1717 від 23 червня 2017 року, укладеного з ОСОБА_2 , стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0013, та на підставі договору міни № 1396 від 25 травня 2017 року, укладеного з ОСОБА_3 , стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0020.

Вказані земельні ділянки з кадастровими номерами :02:003:0013 та :02:003:0020 передано ОСОБА_1 в оренду ТОВ «Нива Миронівщини» на підставі договорів оренди землі від 22 лютого 2018 року № КВ-25 та КВ-26.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У ст.41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У ст.129 Конституції України закріплені основні засади судочинства. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з пунктом 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Згідно зі ст.ст. 319, 321, 658 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За приписами ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Отже, у разі якщо відчуження майна мало місце два і більше разів після укладення правочину, який в подальшому визнано недійсним, таке майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, як від добросовісного набувача шляхом подання віндикаційного позову на підставі частини першої статті 388 ЦК України.

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником та володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором у ланцюгу договорів.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням правового механізму, передбаченого ст.ст. 215, 216 ЦК України.

Власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма ч.1 ст.216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Право власника згідно з ч.1 ст.388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої цієї статті).

З урахуванням викладених норм матеріального права однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема, й тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який вказує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі №522/7636/14 (провадження № 14-636цс18) та постанові Верховного Суду від 10 травня 2023 року у справі №199/8392/16-ц (провадження №61-21521св19).

У постанові від 14 вересня 2023 року у справі №279/5280/18 (провадження №61-3534св23) Верховний Суд зазначив, що можливість витребування майна з володіння іншої особи законодавець ставить у залежність, насамперед, від змісту правового зв`язку між позивачем та спірним майном.

В постанові від 12 липня 2023 року у справі №757/61314/18-ц (провадження №61-17763св21) зазначено, що у разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребує таке майно на користь позивача.

В постанові Верховного Суду від 26 жовтня 2022 року у справі № 925/913/19 вказано, що передумовами та матеріальними підставами захисту права власності на нерухоме майно у спосіб, визначений в статтях 387, 388 ЦК України, є наявність підтвердженого належними доказами права власності. Тобто особа, яка звертається до суду, або в інтересах якої звертається інша особа, з вимогою про витребування майна з незаконного володіння як у добросовісного, так і недобросовісного набувача, повинна довести право власності позивача на майно, що перебуває у чужому володінні.

Судом першої інстанції встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:203:0001 є об`єктом комунальної власності Миронівської міської територіальної громади і перебуває в розпорядженні Миронівської міської ради. КСП «Маслівське» фактично звернулося до суду з даним позовом в інтересах вказаного органу місцевого самоврядування щодо захисту права власності останнього на вказану земельну ділянку, на яку накладаються спірні земельні ділянки з кадастровими номерами :02:003:0013 та :02:003:0020.

Ці обставини підтверджуються також змістом позовних вимог КСП «Маслівське», яке, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просило витребувати земельні ділянки саме на користь Миронівської міської ради.

Разом з тим, Миронівська міська рада у даній справі є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

В пунктах 7.23 - 7.24 постанови від 25 червня 2019 року у справі № 910/17792/17 (провадження № 12-280гс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що підставою для вступу (залучення) в судовий процес такої третьої особи є її заінтересованість у результатах вирішення спору - ймовірність виникнення в майбутньому в неї права на позов або пред`явлення до неї позовних вимог зі сторони позивача чи відповідача. Водночас предмет спору повинен перебувати за межами цих правовідносин, інакше така особа може мати самостійні вимоги на предмет спору. Для таких третіх осіб неможливий спір про право з протилежною стороною у зазначеному процесі. Якщо такий спір допускається, то ця особа повинна мати становище співвідповідача у справі, а не третьої особи. Отже, не можна покладати на третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, будь-які матеріально-правові обов`язки, а також установлювати чи захищати їх права, тобто винести рішення або ухвалу суду про права чи обов`язки цих третіх осіб.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що вирішення заявлених позовних вимог КСП «Маслівське», спрямованих на втручання у право особи, яку визначено як третю особу у справі, не відповідає процесуальному статусу сторін цивільного процесу. Водночас не підлягає судовому захисту похідний інтерес позивача у захисті порушеного права іншої особи (постраждалого), оскільки судовому захисту підлягає саме порушене право останнього.

Отже, установивши, що КСП «Маслівське» не є власником земельної ділянки з кадастровим номером :02:203:0001, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову КСП «Маслівське» в частині вимог про витребування спірних земельних ділянок на користь третьої особи - Миронівської міської ради.

Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 13 грудня 2023 року у справі №371/429/21 (провадження 61-7173св23).

Оскільки позовні вимоги КСП «Маслівське» в частині визнання недійсними договорів оренди землі, укладених ОСОБА_1 з ТОВ «Нива Миронівщини», є похідними від вимог в частині витребування земельних ділянок спірних земельних ділянок на користь Миронівської міської ради, у задоволенні яких судом першої інстанції відмовлено, то колегії суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

Таким чином, рішенні суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог КСП «Маслівське» про витребування спірних земельних ділянок на користь Миронівської міської ради та в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсними договорів оренди землі, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування в цій частині при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що діючим законодавством передбачено, що титульний володілець майна при захисті свого речового права користується тими самими способами захисту, що й власник, є необгрунтованими, оскільки як зазначалось вище, статті 387 та 388 ЦК України надають право витребувати майно лише його власнику, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановахвід 26 жовтня 2022 року у справі № 925/913/19, від 10 травня 2023 року у справі № 199/8392/16-ц (провадження № 61-21521св19), від 12 липня 2023 року у справі № 757/61314/18-ц (провадження № 61-17763св21) та від 14 вересня 2023 року у справі № 279/5280/18 (провадження № 61-3534св23).

Отже, враховуючи, що суд першої інстанції помилково вирішив позовні вимоги КСП «Маслівське» в частині витребування земельних ділянок у володіння КСП «Маслівське», то колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в силу ст.376 ЦПК України підлягає зміні, з викладенням її мотивувальної частини у редакції цієї постанови.

Тому апеляційна скарга представника КСП «Маслівське» - адвоката Швачки В.Ю. підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника колективного сільськогосподарського підприємства «Маслівське» - адвоката Швачки Вікторії Юріївни задовольнити частково.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 27 лютого 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 березня 2024 року.

Головуючий

Судді: