ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 551/1415/23 Номер провадження 22-ц/814/3060/24Головуючий у 1-й інстанції Сиволап Д.С. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.,

при секретарі Філоненко О.В.

за участю прокурора Вороненко А.М. , представника позивача ОСОБА_2 адвоката Матрьоніна Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Миргородської окружної прокуратури Сергія Шикунова в інтересах держави в особі Шишацької селищної ради на рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 23 січня 2024 року, ухвалене суддею Сиволап Д.С., у справі за позовом ОСОБА_2 до Шишацької селищної ради про визнання права на отримання земельної частки (паю) в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до Шишацького районного суду Полтавської області з позовом до Шишацької селищної ради про визнання права на отримання земельної частки (паю) в порядку спадкування.

Позов мотивовано тим, що батьки позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були членами колгоспу імені Гоголя Яреськівської сільської ради Шишацького району Полтавської області та вийшли з нього на пенсію.

В подальшому колгосп імені Гоголя був реорганізований в колгосп імені Довженка , який в свою чергу в 1992 році був реорганізований в колективне сільськогосподарське підприємство ім. Довженка.

31.07.1996 року КСП ім. Довженка було видано державний акт на право колективної власності на землю серії ПЛ № 00015 з додатком-списком членів КСП, однак ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до вказаного списку помилково включені не були, що безпідставно призвело до позбавлення їх права на отримання у приватну власність земельної частки (паю) на яке вони мали право в силу законодавства, чинного на момент паювання земель.

Після смерті батьків позивача відкрилась їх спадщина. Наразі єдиним спадкоємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є ОСОБА_2 , яка просила суд визнати за кожним з померлих батьків право на отримання земельної частки (паю) внаслідок паювання земель КСП ім. Довженка у розмірі 2,37 умовних кадастрових гектарів та в порядку спадкування визнати за нею право на отримання даних земельних часток (паїв).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шишацького районного суду Полтавської області від 23 січня 2024 року позов ОСОБА_2 - задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 , 1921 року народження (померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ) право на отримання земельної частки (паю) внаслідок розпаювання земель колективного сільськогосподарського підприємства ім. Довженка на території Яреськівської сільської ради Шишацького району Полтавської області, у розмірі 2,37 умовних кадастрових гектарів.

Визнано за ОСОБА_3 , 1919 року народження (помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ) право на отримання земельної частки (паю) внаслідок розпаювання земель колективного сільськогосподарського підприємства ім. Довженка на території Яреськівської сільської ради Шишацького району Полтавської області, у розмірі 2,37 умовних кадастрових гектарів.

В порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 право на отримання 1/2 земельної частки (паю) у розмірі 2,37 умовних кадастрових гектарів внаслідок розпаювання земель колективного сільськогосподарського підприємства ім. Довженка, яку необхідно виділити із земель комунальної власності на території Шишацької селищної ради Миргородського району Полтавської області.

В порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_3 , визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 право на отримання 1/2 земельної частки (паю) у розмірі 2,37 умовних кадастрових гектарів внаслідок розпаювання земель колективного сільськогосподарського підприємства ім. Довженка, яку необхідно виділити із земель комунальної власності на території Шишацької селищної ради Миргородського району Полтавської області. Дане право ОСОБА_3 за життя успадкував за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 його дружини ОСОБА_4 , однак не оформив своїх спадкових прав на нього.

В порядку спадкування за заповітом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_3 , визнано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 право на отримання земельної частки (паю) у розмірі 2,37 умовних кадастрових гектарів внаслідок розпаювання земель колективного сільськогосподарського підприємства ім. Довженка, яку необхідно виділити із земель комунальної власності на території Шишацької селищної ради Миргородського району Полтавської області.

Рішення мотивовано тим, що позивач, як єдиний спадкоємець правомірно претендує на спадкування прав своїх батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на земельну частку (пай), які виникли у них при здійсненні розпаювання майна колишнього КПС ім.. Довженка, однак не були в належний спосіб підтверджені державними органами шляхом видачі сертифікатів чи державних актів на їх ім`я.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, керівник Миргородської окружної прокуратури Сергій Шикунов в інтересах держави в особі Шишацької селищної ради подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 23 січня 2024 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Стягнути сплачений судовий збір.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує що, рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясування обставин, що мають значення для справи.

04.10.2024 року ОСОБА_2 надала Полтавському апеляційному суду відзив на апеляційну скаргу керівника Миргородської окружної прокуратури Сергія Шикунова в інтересах держави в особі Шишацької селищної ради в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

З матеріалів справи, а саме з трудової книжки колгоспника № НОМЕР_2 від 21 березня 1967 року та архівної довідки Трудового архіву Шишацької селищної ради від 26.12.2023 № 01-28/219 встановлено, що ОСОБА_4 , 1921 року народження вступила в члени колгоспу ім. Тельмана в 1943 році та пропрацювала у ньому та колгоспі імені Гоголя с. Яреськи Шишацького району Полтавської області (нова назва) щонайменше з 1951 по 1976 рік до досягнення пенсійного віку (а.с. 15,17, 35).

З довідки про членство в колгоспі, виданої колгоспом імені Гоголя 01 червня 1975 року та архівної довідки Трудового архіву Шишацької селищної ради від 26.12.2023 № 01-28/218 встановлено, що ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), 1919 року народження вступив в члени колгоспу ім. Тельмана в 1938 році та пропрацював у ньому та колгоспі імені Гоголя с. Яреськи Шишацького району Полтавської області (нова назва) щонайменше з 1950 по 1978 рік до досягнення пенсійного віку (а.с.14, 37).

Відповідно до архівної довідки Архівного відділу Миргородської районної військової адміністрації від 04.01.2024 № 01-19/1 колгосп ім. Тельмана перейменовано в колгосп ім. Гоголя в 1963 році. Колгосп ім. Гоголя с. Яреськи Шишацького району Полтавської області перейменовано в колгосп ім. Довженка 12 листопада 1984 року.

Статут КСП ім. Довженка с. Яреськи Шишацького району Полтавської області за 1992 рік на державне зберігання не передавався (а.с.49).

Розпорядженням представника Президента України в Шишацькому районі Полтавської області Титаренка І.Г. від 25 січня 1993 року № 16 вирішено зареєструвати колективне сільськогосподарське підприємство імені Довженка, створене шляхом реорганізації колгоспу ім. Довженка с. Яреськи Шишацького району Полтавської області у зв`язку з рішенням загальних зборів колективу (а.с.50).

З листа відділу № 3 у Миргородському районі Полтавської області ГУ Держгеокадастру у Полтавській області № 18/41-21 від 06.08.2021 слідує, що згідно Розпорядження Шишацької РДА від 11 квітня 2001 року № 188 «Про затвердження уточненої вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарах на території Яреськівської сільської ради» розмір земельної ділянки (паю) КСП ім. Довженка становить 2,37 умовних кадастрових гектари.

Державний акт на право колективної власності на землю серії ПЛ № 00015 КСП ім. «Довженка» видано 31 липня 1996 року. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 15.

Громадян ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не було включено до Списку громадян-членів КСП ім. Довженка (Додаток 1 до Державного акта), відповідно вони не отримували сертифікати на право на земельну частку (пай) та державні акти на право приватної власності на землю (а.с.13).

ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.7).

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 (а.с. 8).

Позивач ОСОБА_8 є донькою вищевказаних осіб, що підтверджується свідоцтвом про її народження серія НОМЕР_5 від 28.06.1948 та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 2 від 10.08.2023 (а.с. 4-5,9).

За життя ОСОБА_3 залишив заповіт, посвідчений державним нотаріусом Шишацької державної нотаріальної контори Голубицькою Н.І. 13 липня 1993 року за яким все своє майно заповідав доньці ОСОБА_2 (а.с.6).

З тексту цього заповіту слідує, що на час його складання ОСОБА_3 проживав в с. Гончарі Шишацького району.

З довідки ОСББ «Симона Петлюри» вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 з 30.09.1994 року до моменту їх смерті. Разом з ними була зареєстрована та проживала донька ОСОБА_2 (а.с.12).

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Відповідно до пунктів 4, 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України положення зазначеного Кодексу застосовуються до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила ЦК України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 (а.с.7), а ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 (а.с. 8) то до спадкових відносин мають застосовуватися положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, зокрема Цивільний кодекс Української РСР 1963 року.

Згідно зі статтею 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу (оголошення громадянина померлим).

У статті 527 ЦК УРСР зазначено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті (частина перша статті 529ЦК УРСР).

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (частина друга статті 548 ЦК УРСР).

Частинами дев`ятою, десятою статті 5 ЗК України (в редакції від 22 червня 1993 року) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств.

Згідно з вимогами частини першої статті 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай).

Водночас відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Згідно статті 9 ЦК Української РСР 1936 року, здатність мати цивільні права і обов`язки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами Української РСР та інших союзних республік.

Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється зі смертю.

Колегією суддів встановлено, що Державний акт на право колективної власності на землю серії ПЛ № 00015 КСП ім. Довженка видано 31 липня 1996 року. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 15.

Громадян ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не було включено до Списку громадян-членів КСП ім. Довженка (Додаток 1 до Державного акта), відповідно вони не отримували сертифікати на право на земельну частку (пай) та державні акти на право приватної власності на землю (а.с.13). Матеріали справи не містять доказів того , що за життя спадкодавці оскаржували чи вирішували питання про виділення їм земельних часток (паїв) і видачу правовстановлюючих документів, які б підтверджували наявність у них права на земельну частку (пай).

У випадку, якщо особа не отримала сертифікат на земельну частку (пай) і не була включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, не зверталася до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку чи до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП, вважається, що за життя така особа не реалізувала свого права на земельну частку.

Правовідносини, що є предметом розгляду у цій справі, виникли до набрання чинності ЦК України, отже для вирішення цієї справи підлягають застосуванню норми ЦК УРСР.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 ЦК УРСР правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю.

Враховуючи, що за життя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не набули права на земельну частку (пай), яке просить визнати за собою ОСОБА_2 у поряду спадкування, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову.

Зазначена позиція узгоджується зі сталою практикою Верховного Суду при вирішенні спірних правовідносин, зокрема, аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 05.10.2021 у справі № 563/623/19, від 23.09.2021 у справі № 563/1407/19, від 06.09.2021 у справі № 562/3535/18, від 30.06.2021 у справі № 283/187/19, від 03.06.2020 у справі № 748/1379/18, від 17.03.2020 у справі № 396/1683/18-ц, від 24.03.2020 у справі № 538/302/19-ц.

Також у постанові від 22.01.2020 у справі № 927/409/19 Верховний Суд зауважує, право здійснювати розпорядження землями комунальної власності, у тому числі передавати їх у власність або користування фізичним та юридичним особам, належить до виключної компетенції органу місцевого самоврядування та не може бути делеговане суду.

Отже, доцільність, порядок та умови відчуження об`єктів права комунальної власності визначаються відповідною радою. Розпорядження об`єктами права комунальної власності не може бути здійснене без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

З огляду на викладене, визнання за особою будь-яких прав на землю з числа земель комунальної форми власності можливе лише шляхом вільного волевиявлення власника земельної ділянки - органу місцевого самоврядування, яке реалізується шляхом прийняття ним відповідного рішення, за наявності на те законних підстав.

Разом з тим, позивачем не доведено, а судом першої інстанції не з`ясовано наявність спору про право у спірних правовідносинах, оскільки у матеріалах справи відсутні дані про звернення як за життя ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , так і у подальшому ОСОБА_2 до Яреськівської сільської ради Шишацького зайону Полтавської області (на даний час Шишацька селищна рада) із заявою про виділення в натурі земельної частки (паю) та рішення сільської ради з цього питання (зокрема, про відмову у виділенні земельної ділянки).

Враховуючи вищевикладене, ухвалюючи за відсутності на те законних підстав рішення про визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 права на земельну частку (пай), суд вийшов за межі повноважень, наданих йому законом, перебравши на себе повноваження органу місцевого самоврядування, що створює загрозу майновим інтересам держави в особі уповноваженого органу щодо володіння, користування та розпорядження земельними длянками комунальної форми власності.

Колегія суддів зауважує, що Верховний Суд, розглядаючи справи з аналогічним складом правовідносин, неодноразово зазначав, що особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в числі членів КСП на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання КСП цього акта.

Зазначений висновок містить постанова Верховного Суду від 23.09.2021 у справі № 181/257/19.

Основою набуття членства в КСП й виникнення відповідних прав є юридичний склад, що включає в себе прийняття уповноваженим органом відповідного рішення про прийняття заявника до складу членів КСП та його трудова участь у діяльності цієї організації.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про колективи сільськогосподарське підприємство» членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів.

Таким чином, Верховний Суд зазначає про відсутність підстав для задоволення позовів даної категорії, встановивши, що в матеріалах справі відсутні докази того, що позивача не було включено до списків осіб-членії КСП станом на момент отримання державного акта, і позивач не отримував сертифікат про право на земельну частку (пай).

При цьому Верховний Суд вказує, що записи в трудовій книжці підтверджують лише перебування позивача у трудових відносинах з відповідним підприємством, однак не свідчать про те, що він був членом цього підприємства на час проведення розпаювання.

Вищенаведені висновки містяться у постановах Верховного Суду від 17.05.2021 у справі № 599/2259/19, від 13.07.2021 у справі № 274/3394/20, від 21.10.2021 у справі № 508/64/19, від 04.08.2021 у справі № 617/537/19, від 03.02.2021 у справі №403/402/19, від 16.06.2021 у справі № 137/1642/19, від 02.03.2020 у справі № 573/813/19-ц, від 13.05.2020 у справі № 627/66/17, від 20.05.2020 у справі № 384/642/17, від 02.09.2020 у справі № 530/311/19, від 22.10.2020 у справі № 149/2978/18, від 16.12.2020 у справі № 637/672/19-ц, від 23.12.2020 у справі № 609/1117/18, від 18.12.2019 у справі № 181/950/17, від 20.10.2021 у справі № 136/1338/20.

З трудової книжки колгоспника від 21.03.1967 № 372 та архівної довідки Трудового архіву Шишацької селищної ради від 26.12.2023 № 01-28/219 встановлено, що ОСОБА_4 вступила в члени колгоспу ім. Тельмана в 1943 році та пропрацювала у ньому та колгоспі імені Гоголя с. Яреськи Шишацького району Полтавської області (нова назва) щонайменше з 1951 по 1976 рік до досягнення - пенсійного віку.

З довідки про членство в колгоспі, виданої колгоспом імені Гоголя 01.06.1975 та архівної довідки Трудового архіву Шишацької селищної ради від 26.12.2023 № 01-28/218 судом встановлено, що ОСОБА_3 вступив в члени колгоспу ім. Тельмана в 1938 році та пропрацював у ньому та колгоспі імені Гоголя с. Яреськи Шишацького району Полтавської області (нова назва) щонайменше з 1950 по 1978 рік до досягнення пенсійного віку.

Водночас, матеріали справи не містять доказів щодо перебування батьків ОСОБА_2 у членах КСП станом на 31.07.1996.

Відповідно до списку громадян - членів КСП ім. Довженка, які набули право на земельну частку (пай), та виявили бажання у подальшому реалізувати його у право власності на земельну ділянку, який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю серії ПЛ № 00015 від 31.07.1996, встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не значаться у списку до акту дередачі земельних часток (паїв).

З огляду на викладене, на ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не було запроектовано земельних ділянок та сертифікати на право на земельну частку пай на видавалися.

Разом з тим, прийняття в члени КСП має підтверджуватися рішенням загальних зборів КСП, прийнятим за заявою громадянина та повинно бути добровільним, а не автоматичним, проте позивачем до суду відповідних доказів прийняття її батьків в члени КСП ім. Тельмана та КСП ім. Гоголя не надано.

Окрім того, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову з огляду на те, що батьки позивачки як колишні члени колгоспу імені Довженка пропрацювали в ньому більше 25 років до досягнення пенсійного віку та продовжили проживати в сільській місцевості до моменту реорганізації цього колгоспу в КСП.

При цьому довідкою голови правління ОСББ «Симона Петлюри 13» від 11.08.2023 підтверджується, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровані та проживали з 30.09.1994 по час смерті разом з позивачкою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, наявність підстав для отримання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 земельних часток (паїв), які суд першої інстанції вважав доведеними, встановлено на підставі фактів, які не підтверджено належними та допустимими доказами.

Колегія суддів також зазначає, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі 23/9076/16-ц вказала, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обгрунтованості позову є обов`язком суду.

Верховний Суд України у п. 24 постанови Пленуму від 16.04.2004 № 7 з практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що відповідачами у справах за позовами громадян, пов`язаними з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення в натурі), є КСП, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі.

Верховний Суд України в постанові Пленуму від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення в цивільній справі» роз`яснив, що суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права, які тягнуть за собою безумовне скасування рішення суду.

Про необхідність участі районної державної адміністрації в аналогічних спорах також підтвердив Верховний Суд у постанові від 03.02.2021 у справ № 132/3210/19.

Разом з цим, вирішення питання щодо не включення підприємством особи до списку громадян, які мають право на земельну частку (пай), має на меті оскарження дій чи бездіяльності цього підприємства, що вказує на необхідність залучення до участі у справі у такому випадку відповідної юридичної особи або її правонаступника.

Відповідно до витягу з Державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань реформований КСП «Довженка» у товариство з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «ім. Довженка» є діючим сільськогосподарським підприємством, яке судом першої інстанції не залучено до участі у справі.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 181/950/17, від 10.01.2019, справа № 696/1268/16-ц, від 20.10.2021 у справі № 136/1338/20.

Верховний Суд у постанові від 28.10.2020 у справі № 761/23904/19 вказав, що визначення складу сторін у справі (позивача та відповідача) має відповідати реальному складу учасників спірних правовідносин та має на меті ефективний захист порушених прав особи, яка вважає, що вони порушені, із залученням необхідного кола осіб, які мають відповідати за позовом. Незалучення до участі у справі особи як співвідповідача за умови наявності обов`язкової процесуальної співучасті є підставою для відмови у задоволенні позову через неналежний суб`єктний склад.

За таких обставин, позивачем пред`явлено позов не до всіх належних відповідачів.

Суд першої інстанції викладене залишив поза увагою, постановивши рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, без належного дослідження наявних у справі письмових доказів, не надавши правової оцінки матеріалам справи та безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин релевантну судову практику ВС та ВП ВС України.

Таким чином, оскаржуване рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 23 січня 2024 року прийнято внаслідок недоведеності та неповного з`ясування обставин справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, із постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Щодо судових витрат

Відповідно до частин першої-другої статті 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).

З огляду на висновок апеляційного суду щодо суті апеляційної скарги, відповідно до частин першої та другої статті 141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь Полтавської обласної прокуратури підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору, понесені у суді апеляційної інстанції у розмірі 8052 грн.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу керівника Миргородської окружної прокуратури Сергія Шикунова в інтересах держави в особі Шишацької селищної ради - задовольнити.

Рішення Шишацького районного суду Полтавської області від 23 січня 2024 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Шишацької селищної ради про визнання права на отримання земельної частки (паю) в порядку спадкування - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Полтавської обласної прокуратури судові витрати у вигляді судового збору, понесені у суді апеляційної інстанції у розмірі 8052 грн.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2024 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді Т.В. Одринська

В.П. Пікуль