214/1157/12

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2024 селище Літин

Літинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Гопкіна П.В.,

за участю секретаря Іванової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Літин скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Турського Олександра Віталійовича, стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент», про визнання відмови приватного виконавця протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

Суть звернення

05.03.2024 представник скаржника (боржника) ОСОБА_1 адвокат Оверковський К.В. звернувся до суду із вказаною скаргою, мотивуючи її тим, що в провадженні Літинського районного суду Вінницької області перебувала справа № 214/1157/12 за позовом ПАТ "Дельта Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1351-0021008/ФКВ-08 від 11.07.2008 року. Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 25.06.2012 року у справі № 214/1157/12 позов ПАТ "Дельта Банк" задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором № 1351-0021008/ФКВ-08 від 11.07.2008 року в сумі 525 013,90 грн. та 3219 грн. судових витрат.

На виконанні приватного виконавця Турського О.В. перебуває виконавче провадження №АСВП: 61665197 від 27.03.2020 року з примусового виконання виконавчого листа № 214/1157/12, виданого Літинським районним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Дельта банк" заборгованість за кредитним договором № 1351-0021008/ФКВ-08 від 11.07.2008 року в сумі 525013,90 грн. та 3219 грн. судових витрат.

Зазначає, що стало відомо, що з заробітної плати ОСОБА_1 звертають стягнення по ВП №61665197. В зв`язку із цим приватному виконавцю було подано заяву про зупинення проведення виконавчих дій з проханням зупинити стягнення коштів з доходів, враховуючи той факт, що скаржник з 25.02.2022 мобілізований та перебуває на військовій службі. Однак, приватний виконавець Турський О.В. листом від 22.02.2024 року повідомив, що правові підстави для зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні - відсутні. Таким чином вважає, відмову приватного виконавця протиправною та такою, що порушує права та інтереси скаржника (боржника).

Вважає, що не може бути накладений арешт на кошти, що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується.

Як на його думку, боржник ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за мобілізацією, на особливому періоді, є військовослужбовцем військової частини та належить до "захищеної категорії осіб". Також в Україні діє воєнний стан, а тому діє особливий період. ОСОБА_1 діє в інтересах держави та захищає її інтереси від агресора в особі РФ, а тому в такому випадку інтереси держави превалюють над приватними інтересами.

Тому просив визнати відмову приватного виконавця Турського Олександра Віталійовича щодо відмови у зупиненні виконавчого провадження №61665197 відкритого щодо виконання виконавчого листа, виданого Літинським районним судом Вінницької області в справі №214/1157/12, - протиправною. Таокж просив зобов`язати приватного виконавця Турського Олександра Віталійовича зупинити виконавче провадження №61665197 відкрите щодо виконання виконавчого листа, виданого Літинським районним судом Вінницької області в справі №214/1157/12. (а.с. 1-5).

Позиція приватного виконавця

12.03.2024 року приватним виконавцем Турським О.В. було надіслано заперечення на скаргу, яку боржник ОСОБА_1 (через його представника) вважає безпідставною та необґрунтованою.

З моменту набрання чинності судовим рішенням (05.07.2012) і видання виконавчого документа (виконавчий лист Літинського районного суду Вінницької області від 26.07.2012 за № 2/214/275/12), боржник ОСОБА_1 не виконав жодних дій і не сплатив жодних коштів, щоб виконати судове рішення. Також він не виконав жодних обов`язків, що покладені на нього як боржника згідно із ч.5 ст.19 Закону України "Про виконавче провадження". Зокрема, він не надав пояснень стосовно невиконання судового рішення, не заповнив декларацію про свої доходи та майно, не повідомив про своє місцезнаходження та не передав належне рухоме майно для стягнення.

Виконавець зазначає, що має право накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, за винятком випадків, коли це заборонено законом. Водночас, згідно з ч.3 ст.52 Закону України "Про виконавче провадження", банк, який виконує постанову виконавця про арешт коштів боржника, повинен визначити статус коштів та рахунку, на якому вони розташовані. У разі виявлення коштів на рахунку, на якому заборонено накладати арешт, банк повинен повідомити виконавця про це та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття арешту з цих коштів (згідно з п.1 ч.4 ст.59 ЗУ "Про виконавче провадження").

Крім того, згідно із п.2 ч.2 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець має обов`язок зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з моменту надходження від банку документів, що підтверджують, що на ці кошти заборонено звертати стягнення згідно із законом. Це також стосується випадків, передбачених пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Приватний виконавець зауважує, що банківські рахунки, на які здійснюється зарахування заробітної плати, пенсії, соціальної чи будь-якої іншої допомоги, нормативно не визначені як рахунки зі спеціальним режимом використання. Такі рахунки є звичайними.

Щодо проходження боржником військової служби, виконавець посилається на п.1 ч.1 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження", згідно з яким виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі проходження боржником строкової військової служби тощо, якщо проведення виконавчих дій неможливе згідно з умовами служби боржника.

З огляду на зазначені обставини, просив розглянути справу без його участі та відмовити у задоволенні скарги (а.с. 35-40).

Позиція стягувача

13.03.2024 представник стягувача ТОВ ФК ІНВЕНТ надіслав на електронну адресу суду заперечення на скаргу. Він вважає подану скаргу необґрунтованою та безпідставною. Зокрема як на думку, представника скаржника, що оскільки боржник ОСОБА_1 перебуває на військовій службі за мобілізацією та належить до «захищеної категорії осіб», то приватний виконавець мав обов`язок зупинити вчинення виконавчих дій згідно зі ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження». Представник стягувача вважає це твердження помилковим. З його висновків, витягом з наказу начальника Вінницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 25.02.2022 р. №38 та довідки Вінницького районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 19.02.2024 р. №79, ОСОБА_1 перебуває на військовій службі в ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, перебування боржника на військовій службі автоматично не зумовлює зупинення виконавчого провадження згідно з п. 1 ч. 1 ст. 34 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки основною умовою для зупинення виконавчих дій є неможливість їх проведення з урахуванням умов служби боржника. Скаржник не надав жодних доказів, які б підтверджували неможливість проведення виконавчих дій у виконавчому провадженні №61665197 з урахуванням умов його служби. Натомість, приватний виконавець, відповідно до закону, має повноваження звертати стягнення на доходи боржника, виявляти та звертати стягнення на кошти, що перебувають на рахунках боржника у банках чи інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах на території, на яку поширюється юрисдикція України (відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження») для належного та ефективного виконання судового рішення.

Враховуючи зазначене вище, просив відмовити в задоволенні скарги (а.с. 111-112).

Судовий розгляд

У судове засідання 14.03.2024 скаржник ОСОБА_1 не з`явився.

Його представник адвокат Оверковський К.В. до судового засідання також не з`явився. 14.03.2024 надіслав на електронну адресу суду заяву, відповідно до якої просить відкласти судове засідання на іншу дату, оскільки він задіяний в інших судових процесах у призначений час (а.с. 113 ).

Суд змушений відмовити у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи, адже відповідно до ч.2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

У свою чергу згідно ч.1 ст. 450 ЦПК України, скарга сторони виконавчого провадження розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються.

Оскільки для розгляду вказаної категорії справи визначений десятиденний строк, представник скаржника до свого клопотання не долучив доказів зайнятості в іншому процесі, враховуючи письмово викладені позиції учасників процесу, суд вважає за необхідне розгляд справи проводити за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.

Згідно ч.2 ст. 450 ЦПК України, неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду

Дослідивши подану заяву та матеріали скарги, подані письмові позиції та заперечення, суд приходить до наступних висновків.

Оцінка на висновки суду

Так, рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 25.06.2012 року у справі № 214/1157/12 позов ПАТ "Дельта Банк" задоволено, та вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором № 1351-0021008/ФКВ-08 від 11.07.2008 року в сумі 525 013,90 грн. та 3219 грн. судових витрат (а.с. 42-43).

27.03.2020 приватним виконавцем Турським О.В. відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного рішення суду (а.с. 49-50). Копія постанови надіслана боржнику ОСОБА_1 на адресу АДРЕСА_1 (а.с. 51).

27.03.2020 приватним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 (а.с. 56-57) якої накладено арешт на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на руханках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику.

Відповідно до п. 9 ч. 3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

За статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі ст.1 Закону України«Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження»).

На підставі ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст.18 Закону України«Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч. 1 ст.48 Закону України«Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

За приписами ч. 2 ст.48 Закону України«Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному ст. 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до ст. 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до ст. 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про теплопостачання», ст. 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до ч. 3 ст.52 Закону України«Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

У ст.56 Закону України«Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Згідно зі ст.68 Закону України«Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати. Про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника виконавець виносить постанову, яка надсилається для виконання підприємству, установі, організації, фізичній особі, фізичній особі-підприємцю, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Зазначене правило визначає ті кошти, що складають заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Згідно з ч. 1 ст.69 Закону України«Про виконавче провадження» підприємства, установи, організації, фізичні особи, фізичні особи-підприємці здійснюють відрахування із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника і перераховують кошти на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця.

Відповідно до ч. 1 ст.70 Закону України«Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами (ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження»).

Зняття арешту з коштів здійснюється виконавцем відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

В абзаці другому ч. 2 ст.59 Закону України«Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому п. 10 ч. 1 ст. 34 цього Закону.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст.59 Закону України«Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Також суд звертає увагу, що, накладаючи арешт на грошові кошти боржника державний виконавець у постанові зазначив, що арешт накладається на грошові кошти, що містяться на всіх відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на руханках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом та належить боржнику (а.с. 56-57). Тому під час винесення оскаржуваної постанови не порушено вимог Закону України «Про виконавче провадження», ч. 3 ст. 52 якого передбачено, що саме на банк покладено обов`язок перевірити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку і повернути його постанову без виконання.

Суд наголошує, що у приватного виконавця не було правових підстав для скасування арешту з рахунку боржника до отримання відповідних підтверджуючих документів про спеціальний режим банківського рахунку, оскільки в оскаржуваній постанові виконавець застеріг, на які саме кошти та на які рахунки арешт не накладається.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постанові від 29.09.2023 р. у справі №336/1212/23 (провадження №61-6333св23).

Крім того, у п.п. 7.14-7.15 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.05.2020 у справі №905/361/19 (провадження №12-28гс20) зазначено, що «виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до ч. 3 ст.52Закону України«Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.04.2022 р. у справі №756/8815/20 (провадження №14-218цс21) зроблено висновок, що «не може бути накладений арешт на кошти, що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї, за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. Водночас на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується. Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59Закону №1404-VIII на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із заробітної плати, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини другої вищевказаної статті. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 59Закону №1404-VIII підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на цьому рахунку, заборонено законом».

Судом встановлено, що оскаржуваною постановою приватного виконавця накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті в банківських установах на ім`я ОСОБА_1 .. При цьому приватний виконавець визначив порядок виконання зазначеної постанови, із застереженням щодо неможливості накладення арешту на рахунки та/або кошти, звернення стягнення на які заборонено законом. Доводи представника ОСОБА_1 та установлені обставини не містять відомостей, що на момент винесення вказаної постанови приватний виконавець мав інформацію, що відповідний рахунок на ім`я ОСОБА_1 , має спеціальний режим використання.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22 червня 2022 року у справі №211/4347/15-ц (провадження №61-20177св21), від 22 липня 2021 року у справі № 280/3860/20 (провадження № К/9901/32604/20)

Судом також встановлено, що боржник та його представник, звертаючись до приватного виконавця із заявами про скасування арешту коштів боржника (а.с. 9) та зі скаргою до суду на бездіяльність органу примусового виконання не надали доказів, які підтверджують, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Доречними вважаються посилання приватного виконавця на п.1 ч.1 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження", згідно з яким виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе чи на прохання стягувача, який проходить таку військову службу.

Згідно з наказом № 38 від 25.02.2022 (а.с. 7), ОСОБА_1 призначений командиром роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 . Таким чином, посилання сторони скаржника (а.с. 3 зв.) на п.1 ч.1 ст.34 Закону України "Про виконавче провадження" не може вважатись обгрунтованим, оскільки не було подано доказів того, що скаржник виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці, а також не було зазначено умов служби, відповідно до яких проведення виконавчих дій є неможливим.

Попри твердження (на думку представника боржника) про неправомірні дії приватного виконавця, стороною скаржника не було зазначено, чи ОСОБА_1 після ухвалення рішення 25.06.2012 (тобто більше 11 років тому) вчиняв будь-які дії, які б свідчили про реальне бажання погасити заборгованість, адже як уже зазначалось національним законодавством встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Таким чином, судом встановлено, що боржником ОСОБА_1 та його представником-адвокатом Оверковським К.В. не надано документів, які б підтверджували наявність підстав для зняття арешту з банківського рахунку, зокрема доказів того, що цей рахунок має спеціальний режим використання та/або, що на кошти, розміщені на цьому рахунку заборонено звертати стягнення.

З огляду на викладене, суд вважає, що підстави для задоволення скарги відсутні, оскільки приватний виконавець правомірно наклав арешт на кошти боржника та діяв в межах повноважень під час проведення виконавчих дій по виконавчому провадженню.

Керуючись ст.ст. 19, 129 Конституції України, ст.ст. 7, 12, 13, 76-89, 247, 447-451 ЦПК України, ст.ст. 1, 18, 48, 52, 56, 59, 68, Закону України "Про виконавче провадження", суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Турського Олександра Віталійовича, стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент», про визнання відмови приватного виконавця протиправною та зобов`язання вчинити дії, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання її копії

Суддя:П. В. Гопкін