МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" вересня 2024 р. Справа №369/18707/23

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Білоцької Л.В., розглянувши у приміщенні суду у смт Макарів Київської області у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними матеріалами справу за позовом

Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування» (далі ПрАТ «СК «Арсенал Страхування», страховик, позивач), звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (далі ПАТ «НАСК «Оранта», відповіда-1), ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , відповідач-2), в якому просив стягнути в порядку суброгації з відповідача-1 на його користь страхове відшкодування у розмірі 130 000,00 грн., з відповідача-2 на його користь страхове відшкодування у розмірі 157 939,60 грн., та витрати зі сплати судового збору.

Позовні вимоги мотивує тим, що 17.02.2021 між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та СП «Оптіма-Фарм, ЛТД» укладено договір страхування наземного транспорту № 97/21-Т/Ц5, відповідно до якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля CITROEN д.н.з. НОМЕР_1 , його складових частин чи додаткового обладнання внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі ДТП).

28.10.2021 сталася ДТП за участю автомобіля CITROEN д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля DAEWOO д.н.з. НОМЕР_2 під керування ОСОБА_1 .

Постановою Макарівського районного суду Київської області по справі № 370/2652/21 від 03.12.2021 було визнано винним у вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП ОСОБА_1 , тобто у порушення ПДР, що призвело до настання ДТП 28.10.2021.

У зв`язку з настанням ДТП, згідно з Рахунком № ЕСеС-0023195 від 19.11.2021 вартість відновлювального ремонту т/з CITROEN д.н.з. НОМЕР_1 склала 602 717,32 грн., що перевищує 70 % дійсної вартості автомобіля на момент укладання договору і згідно з п.31.5 договору є конструктивною загибеллю. Відповідно до п. 27.8 Договору сума страхового відшкодування у такому випадку дорівнює розміру вартості т/з на момент настання страхового випадку, але не більше страхової суми за вирахваннм вартості залишків т/з та безумовної франшизи.

Ринкова вартість т/з склала 632 568,00 грн., розмір придатних залишків 313 000,00 грн., розмір франшизи 31 628,40 грн. Тобто, загальна сума страхової виплати склала 287 939,60 грн.

У зв`язку із цим, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» здійснило виплату потерпілому страхового відшкодування у розмірі 287 939,60 грн. 17.04.2023.

Станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 було застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» згідно полісу № 203906792, за яким ліміт відповідальності складає 130 000,00 грн., франшиза 0 грн.

Тому, позивач вважає, що він набув право зворотної вимоги до ПАТ «НАСК «Оранта» на суму 130 000,00 грн.

Окрім цього позивач вважає, що він набув права вимоги до відповідача-2 у частині стягнення різниці між розміром шкоди (287 939,60 грн.) та страховою виплатою (130 000,00 грн.), що становить 157 939,60 грн.

Позивач вказує, що він звернувся з вимогою про здійснення виплати до відповідача-1, проте отримав відмову через пропуск річного строку на звернення з заявою про виплату страхового відшкодування.

Проте, позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки таких строк було пропущено з поважних причин, ураховуючи, що право вимоги позивач набув лише 17.04.2023.

Окрім цього, позивач посилався, що відповідачем-2 також не здійснено виплату у добровільному порядку, у зв`язку із чим позивач звернувся за захистом свого права до суду.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20.12.2023 року матеріали даної цивільної справи передано за підсудністю до Макарівського районного суду Київської області.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу між суддями від 30.01.2024 року дану справу передано на розгляд судді Білоцькій Л.В.

Ухвалою суду від 06.02.2024 позов ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено відповідачам 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

Копію вказаної ухвали та копію позовної заяви з додатками відповідач-1 отримав 15.02.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням № 295. Відповідач-2 копію вказаної ухвали та копію позовної заяви з додатками отримав 16.02.2024, що підтверджується рекомендованим повідомленням № 071.

26.02.2024 відповідачем-2 було подано відзив на позову заяву у якому останній проти позовних вимог заперечував. Заперечування мотивував тим, що в порушення п.33.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» його не було викликано на огляд транспортного засобу з метою визначення наявних пошкоджень вартості спричинених збитків. Водночас, позивач категорично не згоден з наданим позивачем Рахунком № ЕСеС-0023195 від 19.11.2021, оскільки у п. 16 та 36, 14 та 67 міститься подвійне значення заміненого товару, що, на переконання відповідача-2, свідчить про внесення до рахунку кожної одиниці товару подвійно, загальною вартістю 62 854,28 грн.

26.02.2024 відповідачем-2 було подано клопотання про витребування доказів у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування».

Ухвалою суду від 27.02.2024 було задоволено клопотання відповідача-2 та витребувано у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» належним чином засвідчені копії повного обсягу матеріалів страхової справи з метою усунення розбіжностей розміру страхового відшкодування, а також для визначення реальної вартості спричинених страхувальнику збитків.

28.02.2024 відповідачем-1 було подано до суду відзив на позовну заяву, у якому останній проти позовних вимог заперечував. Заперечення проти позову мотивує тим, що позивач фактично звернувся до нього із заявою про виплату страхового відшкодування через 1 рік та 11 місяців роки після настання ДТП, тобто з пропуском річного строку на звернення з такою заявою. Проте, відповідач-1 вважає причини пропуску такого строку неповажними, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача-1 відшкодування у розмірі 130 000,00 грн. Також відповідач-1 покликався на те, що позивачем не було повідомлено відповідачу-1 всі відомі відомості та обставини про ДТП, а також не надано для огляду та копіювання усі наявні документи щодо ДТП.

14.03.2024 на виконання вимог ухвали суду від 28.02.2024 було надано витребувані документи.

01.04.2024 відповідачем-2 було подано клопотання про витребування доказів у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування».

Ухвалою суду від 02.02.2024 було задоволено клопотання відповідача-2 та витребувано у ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» інформацію чи здійснювався після огляду представниками позивача пошкодженого транспортного засобу, огляд відповідним експертом і чи складався Висновок експерта (спеціаліста) автотехнічного дослідження транспортного засобу CITROEN д.н.з. НОМЕР_1 на замовлення страхової компанії для визначення обсягу пошкоджень, що були спричинені транспортному засобу саме внаслідок ДТП за участю ОСОБА_1

04.04.2024 позивачем було подано до суду заяву у якій останнє зазначило, що звіт автотехнічного дослідження транспортного засобу CITROEN д.н.з. НОМЕР_1 не замовлявся у зв`язку установленим розміром відновлювального ремонту та визнання т/з за страховим випадком «повна загибель».

06.06.2024 відповідачем було подано до суду письмові пояснення до відзиву на позовну заяву у яких останній окрім викладеного у відзиві зазначив, що позивачем не додано до позовної заяви належних доказів на підтвердження розміру завданої шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 17.02.2021 між ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» та СП «Оптіма-Фарм, ЛТД» укладено договір страхування наземного транспорту № 97/21-Т/Ц5, відповідно до якого ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» взяло на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення автомобіля CITROEN д.н.з. НОМЕР_1 , його складових частин чи додаткового обладнання внаслідок ДТП (а.с. 7-19).

28.10.2021 сталася ДТП за участю автомобіля CITROEN д.н.з. НОМЕР_1 та автомобіля DAEWOO д.н.з. НОМЕР_2 під керування ОСОБА_1

28.10.2021 представник СП «Оптіма-Фарм, ЛТД» звернувся до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» з заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку (а.с. 21).

Постановою Макарівського районного суду Київської області від 03.12.2021 у справі № 370/2652/21 ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 24).

Згідно з Рахунком № ЕСеС-0023195 від 19.11.2021 вартість відновлювального ремонту т/з CITROEN д.н.з. НОМЕР_1 склала 602 717,32 грн. (а.с. 25-26), що перевищує 70 % дійсної вартості автомобіля на момент укладання договору і згідно з п.31.5 договору є конструктивною загибеллю. Відповідно до п. 27.8 Договору сума страхового відшкодування у такому випадку дорівнює розміру вартості т/з на момент настання страхового випадку, але не більше страхової суми за вирахуванням вартості залишків т/з та безумовної франшизи.

Вартість придатних залишків т/з склала 313 000 грн., що підтверджується інформацією з порталу Audatex (а.с. 27-28). Ринкова вартість, яка зазначена у заяві-анкеті на страхування, склала 632 568 грн. Безумовна франшиза складала 5 %, що дорівнює 31 628,40 грн.

Таким чином, позивачем здійснено розрахунок страхової виплати: ринкова вартість (632 568 грн.) вартість придатних залишків т/з (313 000 грн.) безумовну франшизу (31 628,40 грн.) = 287 939,60 грн. (а.с. 29).

30.11.2021 СП «Оптіма-Фарм, ЛТД» було надіслано до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» лист, відповідно до якого останнє не погодилося з класифікацією випадку як «повна загибель т/з» і мало намір повністю відновити т/з (а.с. 105).

17.04.2023 ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» складено страховий акт № 006.01369823-1 згідно з яким розмір страхової виплати склав 287 939,60 грн. (а.с. 30-31).

17.04.2023 ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» здійснено виплату на корить ТОВ ЦВІДІ Кузовий Сервіс» коштів у розмірі 287 391,70 грн. та 547,90 грн., що підтверджується платіжними інструкціями № 18619190 та № 18619260 (а.с. 32, 33).

Станом на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 було застрахована у ПАТ «НАСК «Оранта» згідно полісу № 203906792, за яким ліміт відповідальності складає 130 000,00 грн., франшиза 0 грн.

20.09.2023 ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було надіслано на адресу ПАТ «НАСК «Оранта» претензію на суму 287 939,60 грн. (а.с. 35).

Листом від 25.09.2023 № 09-02-20/7285 ПАТ «НАСК «Оранта» повідомило ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» про відмову у здійсненні виплати, оскільки позивачем було пропущено річний строк на подання заяви про виплату страхового відшкодування (а.с. 36).

Між сторонами склалися відносини, які регулюються нормами ЦК України, Закону України «Про страхування» та Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до положень ст. 979 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про страхування» за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно з п. 22.1. ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Відповідно до змісту положень Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик за договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів несе обмежену відповідальність, та при настанні страхового випадку відшкодовує оцінену у встановленому цим Законом порядку шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди відповідно до лімітів відповідальності з урахуванням зносу автомобіля, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а також за вирахуванням франшизи, якщо вона була встановлена договором. Обов`язок щодо сплати всіх інших сум, якщо страхове відшкодування не покрило завданої шкоди, покладається на винну особу.

Враховуючи, що ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на підставі договору добровільного страхування здійснило виплату страхового відшкодування потерпілому, тому до нього на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» перейшло право вимоги до відповідачів в межах фактичних затрат (виплаченого страхового відшкодування).

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач-1 посилався, що позивачем пропущено річний строк на звернення з заявою про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» підставою для відмови страховиком (страховою компанією) у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання потерпілою особою заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Закон передбачає, що потерпілий, який володіє правом на майнове відшкодування заподіяної йому шкоди, повинен вчинити ряд активних дій, які б свідчили про його волевиявлення щодо здійснення цього права. Вказані активні дії потерпілого закон пов`язує, зокрема, із поданням заяви про страхове відшкодування впродовж визначеного законом строку (підпункт 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), зі сприянням у визначенні характеру та розміру збитків (пункт 33-1.1статті 33-1 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відтак право потерпілого на отримання відшкодування завданої йому шкоди шляхом виконання страховиком узятих на себе зобов`язань не є безумовним, а пов`язується з поданням до такого страховика заяви про здійснення страхової виплати (відшкодування), що у свою чергу законодавець обмежує річним строком з моменту скоєння відповідної ДТП (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17 (провадження № 12-104гс18)).

Водночас, вирішуючи позовні вимоги у цій частині, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 14.12.2021 у справі № 147/66/17, у якій Велика Палата вирішувала правову проблему щодо розміру відшкодування шкоди та особи, яка зобов`язана відшкодувати таку шкоди у випадку пропуску потерпілим річного строку звернення до страхової компанії та відмови у зв`язку із цим, страховою компанією у відшкодуванні.

Так, у постанові від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 Велика Палата Верховного Суду сказала, що сплив строку, протягом якого потерпіла особа може реалізувати своє регулятивне суб`єктивне право (у цьому випадку протягом одного року) за рахунок страховика (страхової компанії), призводить до неможливості отримання страхового відшкодування від особи, що застрахувала відповідальність винної в ДТП особи в позасудовому порядку. Однак, законодавством не передбачено в цьому випадку припинення взагалі права на відшкодування шкоди, ані у повному обсязі, ані в обсязі страхового відшкодування. Тоді як згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявила сторона у спорі, є підставою для відмови в позові.

Крім того, немає підстав вважати, що річний строк звернення з заявою про виплату страхового відшкодування є спеціальним строком позовної давності, передбаченим статтею 258 ЦК України, оскільки це суперечить змісту зазначеної норми, яка не передбачає встановлення спеціальної позовної давності в інших випадках, ніж випадки, передбачені в цій норми.

Також Велика Палата Верховного Суду виснувала, що з огляду на те, що пропуск річного строку звернення із заявою до страховика (страхової компанії) не зазначений у законодавстві (стаття 12 ЦК України) як підстава для припинення матеріального права, цей строк не може бути розцінений як преклюзивний і такий, що припиняє існуюче право на отримання відшкодування шкоди в розмірі регламентних виплат взагалі.

Аналізуючи норми законодавства стосовно добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин (стаття 13 ЦПК України) та принципу повного відшкодування шкоди (стаття 1166 ЦК України), Велика Палата Верховного Суду з огляду на відсутність норми закону, що передбачає припинення в цьому випадку цивільного права на відшкодування, та з урахуванням із загального права особи на захист права в суді (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод) дійшла висновку, що при добросовісній поведінці потерпілої особи та доведеності, що річний строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, особа може отримати таке відшкодування, пред`явивши вимогу до страховика (страхової компанії) в судовому порядку протягом строку позовної давності.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, крім зазначених вище випадків, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Відтак, аналізуючи зазначене законодавство в сукупності з загальними принципами цивільного права, як то добросовісність поведінки та спрямованість на відновлення порушеного права, слід дійти висновку, що потерпіла особа при відмові страховика (страхової компанії) у виплаті регламентних платежів у зв`язку з пропуском річного строку, має право на пред`явлення вимоги до страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи про відшкодування шкоди в межах страхової суми протягом строку позовної давності.

У випадку, якщо потерпіла особа звернеться до страховика (страхової компанії) за відшкодуванням шкоди з пропуском встановленого річного строку, однак доведе, що нею здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та строк пропущено через незалежні від потерпілої особи причини, вона має право на відшкодування шкоди в межах страхової суми за рахунок страховика (страхової компанії) винної у спричиненні шкоди особи, у тому числі у судовому порядку.

У цій справі страхова компанія (позивач), яка у порядку суброгації замінила потерпілу особу у правовідносинах з відшкодування шкоди, звернулася до страховика винної у спричиненні шкоди особи (відповідача-1) з пропуском річного строку для звернення з заявою про виплату страхового відшкодування, проте подала позов до суду у межах трирічного строку позовної давності, а тому для відповіді на питання: чи наявні підстави для стягнення з відповідача-1 частини страхової виплати (130 000 грн.) суду необхідно встановити: чи здійснено позивачем розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика, та чи строк пропущено через незалежні від позивача особи причини.

Мотивуючи причини пропуску однорічного строку позивач посилався на те, що лише 17.04.2023 ним було здійснено виплату страхового відшкодування, а тому саме із цієї дати у нього виникло право на звернення до відповідача-1 та вважає, що однорічний строк пропущено з поважних причин.

Дослідивши матеріали справи та встановивши фактичні обставини, суд не погоджується із цим твердженням позивача з огляду на таке.

Як установлено судом, ДТП сталася 28.10.2021 та того ж дня представник СП «Оптіма-Фарм, ЛТД» звернувся до ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» з заявою про настання події, що має ознаки страхового випадку.

Надалі, 19.11.2021 було складено рахунок № ЕСеС-0023195 від 19.11.2021 та установлено вартість відновлювального ремонту т/з CITROEN д.н.з. НОМЕР_1 , яка склала 602 717,32 грн.

У період з 25.11.2021 по 30.11.2021 за допомогою сервісу Audatex було проведено торги під час яких установлено вартість придатних залишків т/з.

03.12.2021 Макарівським районним судом Київської області було прийнято постанову, яка набра законної сили 15.12.2021 та якою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Водночас, страховий акт № 006.01369823-1, яким було визначено розмір страхового відшкодування, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» було затверджено лише 17.04.2023.

Таким чином установлено, що усі необхідні докази та матеріали для виплати страхового відшкодування позивачем було зібрано протягом жовтня-грудня 2021 року, тобто протягом трьох місяців після ДТП, проте рішення про виплату страхового відшкодування позивачем було ухвалено лише у квітні 2023 року, тобто через 18 місяців після настання ДТП та через 16 місяців після збору усіх необхідних для цього матеріалів.

Разом із цим, будь-яких відомостей про те, що рішення про виплату страхового відшкодування позивачем було ухвалено лише у квітні 2023 року з незалежних від нього причин або у зв`язку з існуванням об`єктивних підстав, позивна заява не містить.

Суд звертає увагу, що ухвалюючи рішення про виплату страхового відшкодування лише у квітні 2023 року позивач об`єктивно усвідомлював, що він у майбутньому буде звертатися до відповідача-1 із заявою про відшкодування частини понесених витрат, а тому, за таких обставин, позивач усвідомлював усі можливі наслідки виплати страхового відшкодування лише у квітні 2023 року та, як наслідок, пропуск річного строку звернення із заявою до відповідача-1.

Тому, посилання позивача на обставини пропуску строку через набуття ним права вимоги лише у квітні 2023 року суд вважає не поважними та такими, які могли бути усунуті позивачем.

Будь-яких інших об`єктивних обставин про те, що такий строк позивачем пропущено через незалежні від нього особи причини останнім не наведено, а тому суд приходить до висновку, що позивачем у цьому випадку не здійснено розумних заходів для отримання відшкодування за рахунок страховика протягом річного строку.

З огляду на наведене, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до відповідача-1.

Згідно з статтею 3 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до статті 5 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих унаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14.12.2021 у справі № 147/66/17 послідовно наголошує, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Закону України «Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі №147/66/17).

Позивачем пред`явлено позовні вимоги до відповідача-2, як особи яка завдала шкоди, у частині, що перевищує ліміт відповідальності відповідача-1.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач-2 посилався на не визначення позивачем у цьому випадку розміру завданої шкоди потерпілій особі. Також позивач категорично не погоджувався з наданим позивачем Рахунком № ЕСеС-0023195 від 19.11.2021, оскільки у п. 16 та 36, 14 та 67 міститься подвійне значення заміненого товару, що, на переконання відповідача-2, свідчить про внесення до рахунку кожної одиниці товару подвійно, загальною вартістю 62 854,28 грн.

Разом із тим, розмір страхового відшкодування у цьому випадку не залежав від розміру спричиненої шкоди потерпілій особі, чи розміру відновлювального ремонту т/з.

Так, у цьому випадку позивачем було встановлено конструктивну загибель транспортного засобу, що жодною стороною не оспорювало ся.

Водночас, у разі конструктивної загибелі транспортного засобу, потерпілій особі відшкодовується не вартість завданої шкоди чи вартість відновлювального ремонту, а страхова виплата складалася з різниці між вартістю непошкодженого т/з на момент ДТП, вартістю залишків т/з та франшизою.

Суд звертає увагу, що визначені позивачем вартість непошкодженого т/з на момент ДТП та вартість залишків т/з сторони не оспорювали.

З огляду на це, суд приходить до висновку, що позивачем вірно визначено розмір страхової виплати та вірно визначено розмір шкоди, відшкодування якої має здійснюватися відповідачем-2.

З огляду на це, вимоги до відповідача-2 підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст.141 ЦПК України, з відповідача-2 на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 369,08 грн.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 2, 76-81, 83, 95, 141, 247, 265, 268, 354-355, 430 ЦПК України суд,

у х в а л и в:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» страхове відшкодування у розмірі 157 939,60 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» понесені витрати зі сплати судового збору у сумі 2 369,08 грн.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту, через Макарівський районний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 09.09.2024 року.

Реквізити сторін:

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Арсенал Страхування»: 03056, м. Київ, вул. Борщагівська, 154, ;

Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»: 02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д,

ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Суддя Л.В. Білоцька