Справа № 525/265/24
Провадження №2-н/525/14/2024

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2024 року селище Велика Багачка Суддя Великобагачанського районного суду Полтавської області Прасол Я.В., вивчивши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ», представник заявника Микола Варавський, про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію та понесених судових витрат,

у с т а н о в и л а:

Представник ТОВ «ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ» звернувся до Великобагачанського районного суду Полтавської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію та понесених судових витрат з ОСОБА_1 .

Згідно ч. 3 ст. 19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, електронних комунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додається копія договору, укладеного в письмовій (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості.

Таким чином, наявність договору про надання послуг є обов`язковою умовою для розгляду справи в порядку наказного провадження, оскільки на підставі нього може бути встановлено, чи виникло у заявника право на грошову вимогу до боржника.

У даному випадку зазначених вимог заявником не виконано. Заява про видачу судового наказу не підписана представником заявника. У заяві заявник посилається на те, що ТОВ «ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ» надає ОСОБА_1 послуги з постачання теплової енергії на підставі договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № від 01.01.2019, проте копії даного договору до заяви про видачу судового наказу додано не було. Натомість заявником до заяви додано письмовий договір, який укладений між ОСОБА_1 та іншою юридичною особою, ніж та, яка звернулась до суду із заявою про видачу судового наказу, який датований 21.08.2018. Дані обставини унеможливлюють встановлення у порядку наказного провадження факту наявності або відсутності у заявника безспірного права на грошову вимогу до боржника.

Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до п. п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу в разі, якщо заява подана з порушенням вимог статті 163 ЦПК України.

Відповідно до Узагальнення Верхового Суду України "Практики розгляду судами цивільних справ у наказному провадженні" поняття та характеристика письмової форми правочину регламентується нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК). Суди по різному розуміють зміст поняття «правочин, вчинений у письмовій формі». Деякі суди помилково вважають достатнім доказом наявності правочину будь-які письмові дані про наявність боргу. Трапляються випадки, коли власник (наймач) квартири або будинку фактично проживає у квартирі або будинку, споживає послуги з тепло-, водопостачання, водовідведення тощо, але письмового договору з ним постачальники цих послуг не укладали. Фактично заборгованість утворюється, але її не можна вважати такою, що ґрунтується на правочині, вчиненому у письмовій формі. Її розміри та підстави виникнення повинні встановлюватися судом у позовному провадженні. Тому суди в таких випадках правильно відмовляють у видачі судового наказу. Правильною вбачається практика тих судів, що, передусім, вимагають надання заявником власне договору, підписаного сторонами.

З урахуванням викладеного, вважаю, що у видачі судового наказу слід відмовити.

Наведене не позбавляє права заявника повторно звернутися до суду з такою самою заявою після усунення її недоліків (зокрема, долучення договору про надання житлово-комунальних послуг, укладеного з боржником), або ж подати позовну заяву в порядку позовного провадження. Заявнику слід врахувати правову позицію, висловлену у Постанові Верховного Суду по справі N216/5756/15-ц, згідно якої факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг в повному обсязі. Таким чином, у разі відсутності укладеного договору між сторонами, для доведення фактичного користування боржником житлово-комунальними послугами, обсягу споживання таких послуг, їх вартості, розміру боргу, заявнику слід звертатися з позовом до боржника в порядку Розділу III ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 161-166, 354, 355 ЦПК України,

п о с т а н о в и л а:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ПОЛТАВАЕНЕРГОЗБУТ», представник заявника Микола Варавський, про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту електричну енергію та понесених судових витрат.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до ч. 1 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, зазначених в цій ухвалі, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою, після усунення її недоліків.

Копію цієї ухвали для відому направити заявнику.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя Я.В. Прасол