Справа № 204/3300/23
Провадження № 2/204/2007/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2024 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, в особі судді Приваліхіної А.І., розглянувши у приміщенні суду у м. Дніпрі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» та Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» про захист прав споживача природного газу, стягнення компенсації за порушення «Мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів та постачання природного газу», вчинення певних дій та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

07 березня 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідачів - АТ «ОГС «Дніпрогаз» та ТОВ «Дніпропетровськгаз збут», із вимогами про захист прав споживача природного газу, стягнення компенсації за порушення «Мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів та постачання природного газу», вчинення певних дій та відшкодування моральної шкоди (а. с. 1-16 та на звороті).

В обґрунтування позовної заяви зазначає, що вона є побутовим споживач природного газу за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки 05 серпня 2019 року вона купила 3/5 будинку за вказаною адресою. Стверджує, що ще в серпні 2019 року вона переоформила на себе всі особові рахунки з надання комунальних послуг, в тому числі і особовий рахунок з постачання природного газу побутовим споживачем № НОМЕР_1, однак примірник договору в газовій дільниці їй не дали, а дали лише рахунок за спожитий газ від 22 серпня 2019 року та додаток № 2 до Методики приведення об`єму природного газу до стандартних умов та пам`ятки про передачу показань лічильника та про зручні способи їх передачі. Вказує, що за вказаною адресою встановленого газовий лічильник мембранний «Самгаз» G 2.5 RS/2001-2, заводський номер 5246567, який за технічними характеристиками не обладнаний корекцією тиску та температури. Таким чином, вважає, що при проведенні нарахувань за спожитий газ, газорозподільне підприємство повинно керуватися показниками лічильника газу, а не «віртуальними об`ємами», що розраховані на підставі середньомісячних норм та показань із нарахуванням коефіцієнтів приведення газу до стандартних умов. Тому вважає, що газопостачальник невірно здійснював їй нарахування, у зв`язку з чим за нею тепер рахується заборгованість у сумі 732 гривні 16 копійок, яка виникла у зв`язку із нарахуванням коефіцієнтів приведення газу до стандартних умов та за розрахунковими даними, яку вона сплачувати не збирається та, прохає суд визнати безнадійною й списати її. Крім того, зазначає, що 01 травня 2022 року у неї змінився газопостачальник, відтак вважає, що відповідач 2 повинен був зробити перерахунок та провести двосторонні акти звірки взаєморозрахунків за фактично спожитий та розрахований/розрахунковий об`єм газу, однак останній вказаного не зробив. Тому вона неодноразово зверталася до відповідачів зі зверненнями щодо здійснення звірки та перерахунку нарахувань і заборгованості з підписанням відповідних актів, надання їй примірника договору постачання природного газу побутовими споживачами та договору розподілу природного газу тощо. Стверджує, що вказані звернення відповідачами або реєструвалися із запізненнями, або взагалі не реєструвалися, що є порушенням «Інструкції з діловодства за зверненнями громадян в органах державної влади і місцевого самоврядування, об`єднаннях громадян, на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності, в засобах масової інформації», а надані на них відповіді не є належними, повними та достатніми, оскільки надані без будь-яких доказів та документів. Разом з цим, зазначає про те, що даними відповідями вона дуже розчарована, вважає їх знущаннями та зневагою до неї, бо ані від ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут», ані від АТ «ОГС «Дніпрогаз», вона так і не отримала запитуваних документів та відомостей щодо обсягів/об`ємів, нарахувань, оплат і заборгованості, оскільки останні перекладають один з одного відповідальність щодо їх надання. Вважає зазначені нарахування незаконними, безпідставними, а дії відповідачів такими, що порушують її права та законні інтереси, як побутового споживача, в тому числі її право на свободу вибору продукції, свободу волевиявлення, порушення принципів рівності сторін договору тощо. Вказує, що відповідачами порушено Мінімальні стандарти та вимоги до якості обслуговування споживачів та постачання природного газу, а тому відповідно до вимог п. 3.4 цих стандартів, останні повинні сплатити їй компенсацію, зокрема АТ «ОГС «Дніпрогаз» - 12000 гривень, а ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» - 9000 гривень. Разом з цим, зазначає, що вищезазначеними неправомірними, безпідставними діями відповідачів їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 300000 гривень та, яку вона прохає стягнути з останніх по 150000 гривень з кожного. Стверджує, що вона впродовж тривалого періоду пристосовувалася до нормальних життєвих зв`язків, оскільки була позбавлена можливості жити нормальним життям, виборюючи свої права, які незаконно були порушені; витрачати додаткові зусилля для організації свого життя. Стверджує, що за вказаних обставин вона відчувала тільки негативні емоції: гнів, страх, злість, смуток, жах, незадоволення, недовірливість, розпач, тривогу, зневіру, які не кращим чином вплинули не тільки на її відносини з оточуючими, а і на її власний настрій та здоров`я. Так, стверджує, що після отримання двох телефонних дзвінків про існування вказаної заборгованості, вона взагалі ледь дожила до ранку, бо в неї сталося аж 5 серцевих нападів за одну ніч. Вказує, що звинувачення її в антисоціальній поведінці, принижують її честь, гідність та ділову репутацію, а використання та поширення недостовірної інформації про несплату нею спожитого природного газу завдає їй моральної шкоди та фізичних страждань. На підставі викладеного, прохає суд: визнати заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» у розмірі 732 гривні 16 копійок безнадійною дебіторською заборгованістю побутових споживачів та зобов`язати ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» списати її, а у разі не задоволення цих вимог - визнати об`єми/обсяги спожитого природного газу за особовим рахунком позивачки № НОМЕР_1 , не доведеними; стягнути з АТ «ОГС «Дніпрогаз» на її користь компенсацію за порушення Мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів природного газу та порядку надання компенсації споживачам за їх недоотримання у сумі 12600 гривень; стягнути з ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» на її користь компенсацію за порушення Мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів природного газу та порядку надання компенсації споживачам за їх недоотримання у сумі 10200 гривень; стягнути з відповідачів завдану їй моральну шкоду у сумі 300000 гривень, із розрахунку по 150000 гривень з кожного; зобов`язати АТ «ОГС «Дніпрогаз» здійснити перерахунок за розподіл/доставку природного газу з 01 січня 2021 року і по дату розгляду судом справи; визнати протиправним дії АТ «ОГС «Дніпрогаз» щодо неналежного розгляду претензії Кириленко Л.І. від 29 вересня 2022 року та визнати протиправними й неправомірними дії АТ «ОГС «Дніпрогаз» щодо не реєстрації та не розгляду претензії Кириленко Л.І. від 23 січня 2023 року; зобов`язати АТ «ОГС «Дніпрогаз» розглянути претензії Кириленко Л.І. від 29 вересня 2022 року та 23 січня 2023 року; зобов`язати АТ «ОГС «Дніпрогаз» провести звірку нарахованих об`ємів газу з підписанням відповідного акту; визнати неправомірними та протиправними дії ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» щодо неналежного розгляду претензії ОСОБА_1 від 22 вересня 2022 року, скарги від 21 жовтня 2022 року, заяви від 23 січня 2023 року та листа від 24 жовтня 2022 року; зобов`язати ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» розглянути претензію ОСОБА_1 від 22 вересня 2022 року, скаргу від 21 жовтня 2022 року та заяву від 23 січня 2023 року; просить ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» не враховувати в особовий рахунок позивачки № НОМЕР_1 борг колишньої власниці ОСОБА_2 у сумі 0 гривень 84 копійки; зобов`язати ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» провести звірку розрахунків з підписанням відповідного акту.

Ухвалою суду від 13 березня 2023 року у справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін (а. с. 92), копія якої надіслана учасникам справи 13 березня 2023 року за вихідним № 8082/23-вих/2/204/1623/23 (а. с. 93).

24 квітня 2023 року на електронну адресу Красногвардійського районного суд м. Дніпропетровська надійшов відзив представниці відповідача ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» - адвокатки Михайлішиної О.В. (а. с. 105-109), в якому вона позовні вимоги не визнає, проти задоволення позовних вимог заперечує.

В обґрунтування відзиву зазначає про те, що позивачка не погоджується із приведенням спожитого об`єму природного газу за період з серпня 2019 року по квітень 2021 року (включно) до стандартних умов та вважає дану заборгованість безнадійною та такою, що підлягає списанню відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу». Проте, відповідач з вказаним не погоджується, оскільки до 01 травня 2021 року ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» надавав послуги побутовим споживачам з постачання природного газу, тобто, забезпечував споживачів ресурсом природного газу. Натомість, інші послуги, зокрема, розподілу газу, його облік, своєчасне технічне обслуговування газопроводів, газових приладів, лічильників газу, та технічні види робіт з підключення, обмеження, локалізації і ліквідації аварійних ситуацій тощо, здійснює оператор ГРМ - АТ «Дніпрогаз». Разом з цим, зазначає, що нормами Кодексу ГРМ та положеннями Типового договору № 2498, які затверджені регулятором,встановлено обов`язок оператора ГРМ проводити розрахунки по вузлах обліку, які не обладнані корекцією тиску та температури, шляхом приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу, оскільки прямих вказівок на те, що ці норми поширюються лише на комерційних споживачів, у законодавстві немає, а така можливість стосовно побутових споживачів прями передбачена актами самого регулятора. Вказує, що аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 161/11800/19. Разом з цим, зазначає про те, що лише 06 листопада 2020 року НКРЕКП було прийнято постанову № 2033 «Про затвердження Методики визначення розмірів нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу при здійсненні розподілу природного газу та змін до деяких постанов НКРЕКП», яка набула чинності 07 листопада 2020 року та у якій було прямо зазначено, що проведення об`єму природного газу в точках комерційного обліку до стандартних умов поширюється виключно на випадки обліку природного газу, використаного споживачем, що не є побутовим. Зазначає про те, що ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» виставляв рахунки побутовим споживачам за об`ємами, приведеними до стандартних умов лише за період з 01 жовтня 2018 по 31 грудня 2019 роки. За інші періоди в рахунки, які надавали побутовим споживачам, приведення до стандартних умов було виключено. Натомість, об`єми природного газу, який закуповувався у АТ «НАК «Нафтогаз України» для подальшої реалізації побутовим споживачам, був приведений до стандартних умов. В результаті чого у ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» утворилася заборгованість перед АТ «НАК «Нафтогаз України» на різницю об`єму, приведеного до стандартних умов. Стверджує, що вказане стало підставою для прийняття Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу». Разом з цим, зазначає про те, що Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 23 листопада 2021 року у справі № 161/11800/19 підтвердила правомірність виставляння рахунків на об`єм газу, приведеного до стандартних умов за весь період з моменту набрання законної сили Кодексом ГРМ (27 листопада 2015 року) до внесення змін в цій частині (07 листопада 2020 року). стверджує, що ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» виставляло рахунки з приведенням до стандартних умов лише у період з 01 жовтня 2018 року по 31 грудня 2019 року, хоча мало право виставляти їх за період з 27 листопада 2015 року по 07 листопада 2020 року. Вказує, що вимогами Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» передбачено можливість списання лише несплаченої заборгованості, тобто заборгованості, яка не виставлялася в рахунках побутовим споживачам, але обліковувалася у фінансовій звітності, та яка фактично не сплачена. Натомість, зазначає, що об`єми, приведені до стандартних умов за період серпень 2019 року (з моменту купівлі позивачкою будинку) по 31 грудня 2019 року (завершення виставляння рахунків з приведенням до стандартних умов), станом на 30 квітня 2021 року, позивачкою сплачені. Стверджує, що заборгованість у розмірі 732 гривні 16 копійок є поточною заборгованістю та вже не включає об`єми, приведені до стандартних умов, оскільки охоплюють період після 31 грудня 2019 року. Разом з цим, зазначає про те, що Мінімальні стандарти та вимоги до якості обслуговування споживачів природного газу та постачання природного газу, які затверджені постановою НКРЕКП від 10 листопада 2022 року, набрали чинності 01 січня 2023 року, тоді як ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» з 01 травня 2022 року вже не є постачальником для побутових споживачів, в тому числі й для позивачки, тому вважає, що сказані стандарти на ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» не поширюються, а відтак останній не зобов`язаний їх дотримуватися, а також виплачувати компенсацію за їх недотримання. Також, зазначає про те, що позивачкою не надано доказів на завдання їй моральної шкоди, оскільки надані нею виписки з її історії хвороби свідчать про наявність в неї проблем зі здоров`ям починаючи з 2003 року, тобто задовго до виникнення спірних правовідносин. Крім того, вказує на те, що позивачкою не надано доказів причинного зв`язку між погіршенням її самопочуття та діями відповідача. Також, вважає, що позивачка не обґрунтувала, в чому саме полягає протиправність дій ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» по відношенню до неї, наявність шкоди, причинного зв`язку та вини. Щодо позовних вимог про виключення чи повернення боргу колишньої власниці у розмірі 0 гривні 84 копійки зазначає те, що позивачкою не надано жодних доказів ані сплати вказаного богу, ані того, що він взагалі існував на момент переоформлення нею договору. Разом з цим, зазначає про те, що позовні вимоги позивачки щодо порушення норм Закону України «Про звернення громадян» підлягають залишенню без розгляду, оскільки до суду вона звертається в порядку Закону України «Про захист прав споживачів» та на підставі цього звільнена від сплати судового збору, натомість за вимоги щодо оскарження та зобов`язати певні дії в порядку Закону України «Про звернення громадян» судовий збір нею не сплачено. При цьому, зазначає, що позовні вимоги пункту 2 окрім позовної вимоги містять мотивувальну частину, а пункт 4 суперечить пункту 2 і 3 та не містить жодних вимог до відповідачів. Вважає, що позивачкою не доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, не доведено наявність порушення будь-яких її прав чи законних інтересів зі сторони відповідачів та завдання їй моральної шкоди, що в свою чергу виключає задоволення позовних вимог. Тому, прохає суд у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

28 квітня 2023 року через підсистему «Електронний суд» позивачкою надано відповідь на відзив ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» (а. с. 110-117), в якій вона заперечує проти викладених у відзиві доводів відповідача, не визнає їх та прохає суд не брати їх до уваги, оскільки вважає, що вони жодним чином не спростовують її доводів та аргументів.

Так, в обґрунтування відповіді на відзив зазначає, що викладені нею у позові факти та обставини підтверджені належними, повними та допустимими доказами, натомість викладене у відзиві взагалі не підтверджується жодними доказами. Більш того, навіть не містить посилань на норми права. Стверджує, що вона не тільки не погоджуюся iз приведенням спожитого об`єму природного газу до стандартних умов, але також із здійсненням помилкових нарахувань на підставі середньомісячних норм та показань, які не відповідають тим, що вона передавала, а також з неправильними математичними розрахунками коштів за спожитий газ, бо в неї немає ні єдиного збігу з газопостачальником також щодо сум оплат за послуги з газопостачання. При цьому, стверджує, що не відповідають дійсності доводи ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» про те, що останній надавав їй послуги до 01 травня 2021 року, оскільки такі послуги останній їй надавав до 30 квітня 2022 року, бо з 01 травня 2022 року вона, а також усі інші побутові споживачі були автоматично передані до ГК «Нафтогаз». Вказує, що також не відповідають дійсності доводи відповідача 2 про те, що останнє виставляло рахунки з приведенням до стандартних умов лише у період з 01 жовтня 2018 року по 31 грудня 2019 року, оскільки його рахунки за пізніші періоди (07 червня 2020 року, 07 серпня 2020 року 07 січня 2021 року тощо) також мають коефіцієнт приведення до стандартних умов. Крім того, зазначає, що відповідачем 2 не надано жодних доказів того, що станом на 30 квітня 2021 року нею були сплачені об`єми, приведення до стандартних умов за період з серпня 2019 року до 31 грудня 2019 року. Стверджує, що вона, за весь період, взагалі не сплачувала об`єми приведення до стандартних умов, а сплачувала за показниками лічильника. Натомість, зазначає, що безнадійна дебіторська заборгованість - це поточна дебіторська заборгованість, щодо якої існує впевненість про її неповернення боржником або за якою минув строк позовної давності. При цьому, вважає, що «поточна» дебіторська заборгованість не означає, що довгострокова дебіторська заборгованість не може бути безнадійною, оскільки на дату (рік) її погашення довгострокова заборгованість має бути переведена у балансі підприємства до складу поточної, до якої належить уся заборгованість, яка має бути сплачена протягом 12 місяців з дати балансу. Таким чином, довгострокова заборгованість, з бухгалтерської точки зору, на очікувану дату погашення вже має бути поточною. Тобто, для списання такої заборгованості необхідно виконати хоча б одну з 2-х умов, які наведені у таблиці «Умови списання дебіторської безнадійної заборгованості», та які є невичерпними. При цьому, зазначає, що одночасно зі списанням безнадійної «дебіторки» підприємство ще й має відобразити таку суму на позабалансовому субрахунку 071 «Списана дебіторська заборгованість» - використовується один і той же субрахунок 944 «Сумнівні та безнадійні борги». Однак це якщо безнадійна дебіторська заборгованість списується вчасно, тобто у періоді спливу позовної давності або ж настання події, яка надає впевненості у її непогашенні. Вказує, що якщо ж дебіторська заборгованість була безнадійною уже давно, то тоді її списання здійснюємо за правилами виправлення помилок минулих звітних періодів, які визначені п. 4 НП(С)БО 6 «Виправлення помилок і зміни у фінансових звітах». Щодо спливу терміну позовної давності цілком достатньо для списання боргу. Стверджує, що термін позовної давності в 3 роки давно вже сплинув і щодо спірної заборгованості. Тому вважає, що її безнадійна дебіторська заборгованість за спожитий природній газ підлягає списанню, по-перше, через те, що минув строк позовної давності та термін у 180 днів, по-друге, через те, що наявні форс-мажорні обставини - військовий стан. Разом з цим, вважає, що питання проведення вiдповiдних взаєморозрахунків мiж суб`єктами ринку природного газу та їх реальне фінансування з державного бюджету щодо такої заборгованості (безнадійної) відноситься до Держави, бо саме вона взяла на себе відповідні обов`язки, отже повинна за них і відповідати. Вказує, що посилання відповідача 2 на те, що на нього не поширюється дія закону щодо «Мінімальних стандартів та вимого до якості обслуговування споживачів природного газу» не відповідає дійсності, бо у Постанові НКРЕКП від 21 вересня 2017 року № 1156 не зазначено, на якого саме постачальника (попереднього чи теперішнього) вона поширюється. Разом з цим, зазначає, що не відповідають дійсності доводи відповідача щодо неналежного обґрунтування завданої їй моральної шкоди, оскільки вона досить послідовно та детально обґрунтувала її та надала усі наявні у неї докази, а також квитанції терміналу з аптек. При цьому, вказує на те, що вона зі свого особистого кабінету «Лікарі 27/7» надала перелік візитів до лікарів з 21 грудня 2022 року по 06 січня 2023 року, а не 2003 року, як на те вказує відповідач. Також зазначає про те, що всі споживачі звільняються від сплати судового збору в судах усіх інстанцій відповідно вимог ч. 3 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» і, що тільки суд, а не представник ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут», має право вимагати позивача сплатити судовий збір. Стверджує, що вимога про повернення їй сплаченого боргу попередньої власниці є обґрунтованою, бо вона цей борг сплатила 04 вересня 2019 року під час переоформлення рахунку та вказане підтверджується відповідною квитанцією. Більш того, вказує на те, що відповідачами не надано жодного доказу і не доведено того, що використаний нею об`єм газу більший, ніж передані нею об`єми газу відповідачу 1, а відповідачем 2 не доведено того, що вона використала об`єм газу більший, ніж об`єм газу, за який нею сплачено кошти. Вважає, що всі «борги» є голослівними, бо жодних Актів звірки не було, а доказів їх наявності ані їй, ані суду не надано. Крім того, вважає, що нею було доведено усі обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, в тому числі доведено наявність численних порушень її прав та законних інтересів відповідачами та завдання їй моральної шкоди, а відповідачами вказане не спростовано, тому прохає суд не брати до уваги вказаний відзив на позовну заяву, оскільки він не спростовує її доводів та аргументів.

Станом на дату розгляду справи відповідачем 1 відзив на позовну та відповідачем 2 заперечення на відповідь на відзив не надано.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Судом встановлено, що позивачка на підставі договору-купівлі продажу від 05 серпня 2019 року є власницею 3/5 частки житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію власності № 176341/876 від 05 серпня 2019 року (а. с. 65).

За вказаною адресою встановлено лічильник газу мембранний Самгаз G2.5, RS/2001-2 заводський № 5246567, що підтверджується паспортом (а. с. 75) та історією показань в особистому кабінеті № НОМЕР_1 з офіційного сайту 104.ua (а. с. 49-51).

В серпні 2019 року позивачкою переоформлено на себе особовий рахунок на оплату комунальних послуг за споживання природного газу № НОМЕР_1, що підтверджується відповідним рахунком на оплату ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» від 22 серпня 2019 року (а. с. 60).

04 вересня 2019 року ОСОБА_1 здійснила першу оплату за поставлений природний газ в розмірі 41 гривня 69 копійок, що підтверджується копією квитанції 0.0..1 АТ «КБ «Приватбанк» (а. с. 20).

При цьому, судом встановлено, що ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» з 01 липня 2015 року по 30 червня 2020 року мало ліцензію на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, на території м. Дніпропетровська та Дніпропетровської області, с. Темирівка Гуляйпольського району Запорізької області та с. Радянське Кобиляцького району Полтавської області, видану на підставі постанови НКРЕКП від 21 травня 2015 року № 1588 та переоформлену на безстрокову відповідно до постанови НКРЕКП від 01 вересня 2015 року № 2247, що підтверджується інформацією з офіційного веб-сайту Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг:https://www.nerc.gov.ua/acts/pro-pereoformlennya-litsenziy-na-postachannya-prirodnogo-gazu-gazu-metanu-vugilnikh-rodovishch-za-regulovanim-tarifom-vidanikh-tov-dnipropetrovskgaz-zbut-tov-zakarpatgaz-zbut-to-616db2bd84396?id=17560 та є публічно відомою інформацією, яка не підлягає доведенню.

16 травня 2017 року Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг винесено постанову № 646 «Про анулювання ліцензії на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом, виданої ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут», що підтверджується інформацією з офіційного веб-сайту Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг: https://www.nerc.gov.ua/acts/pro-anulyuvannya-litsenzii-na-postachannya-prirodnogo-gazu-gazu-metanu-vugilnikh-rodovishch-za-regulovanim-tarifom-vidanoi-tov-dnipropetrovskgaz-zbut.

Крім того, судом встановлено, що АТ «ОГС «Дніпрогаз» є оператором газорозподільної системи на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з розподілу природного газу в межах території міст Дніпра та Підгороднього, селищ міського типу Слобожанське та Обухівка, сіл Новотаромське, Миколаївка, Дороге, Новоолександрівка, Сурсько-Литовське, Пашена Балка, Шевченко, Горького, Горянівське, Олександрівка, Братське, Волоське, Дніпрове, Кам`янка, Старі Кодаки, Ракшівка, Дослідне Дніпровського району Дніпропетровської області, де знаходиться газорозподільна система, що перебуває у власності, господарському віданні, користуванні чи експлуатації, АТ «ОГС «Дніпрогаз», виданої на підставі постанови НКРЕКП від 19 червня 2017 року № 816, із внесеними змінами постановою НКРЕКП від 03 березня 2021 року № 340, що підтверджується інформацією з офіційного веб-сайту Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг: https://www.nerc.gov.ua/acts/pro-vidachu-litsenzii-na-rozpodil-prirodnogo-gazu-pat-dniprogaz та є публічно відомою інформацією.

Таким чином, позивачка є споживачем послуг АТ «ОГС «Дніпрогаз» та ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» за адресою: АДРЕСА_1 .

З наданих позивачкою доказів, зокрема, зі скріншоту з особистого онлайн кабінету на сайті 104.ua (особовий рахунок НОМЕР_1 ), зазначено введені для передачі 28 травня 2022 року показання лічильника № 5246567 - 6981,00 м3 (а. с. 51), при цьому баланс на початок періоду (травень 2022) становить «-1195,58», здійснено платежів «463,42 грн», баланс на кінець періоду «-732,16 грн.»(а. с. 57).

З метою припинення дій по виставленню рахунків на оплату послуг постачання природного газу (плата за спожитий газ), об`єми якого приведені до стандартних умов, здійснення перерахунку вартості послуг постачання природного газу (плати за спожитий газ) відповідно до фактичних показань лічильника та визнання виставленого боргу безнадійним та його списання, позивачка неодноразово зверталася до відповідачів із заявами, претензіями та скаргами (а. с. 55-57, 59-61, 73-75).

Так, зокрема, позивачка звернулася до ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут»: із заявою/претензією від 22 вересня 2022 року (а. с. 17-19), скаргою від 21 жовтня 2022 року (а. с. 35-37), заявою від 23 січня 2023 року (а. с. 38-39), які були направлені нею на електронну пошту підприємства за адресою , , підтвердженням чого є відповідні роздруківки з її електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 (72, 72 на звороті, 74).

Натомість, ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» надало позивачці відповіді: від 05 жовтня 2022 року (а. с. 40) та від 24 жовтня 2022 року (а. с. 78).

Крім того, ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» неодноразово направляло на електронну адресу позивачки вимоги про необхідність сплати заборгованості у сумі 732 гривні 16 копійок (а. с. 81, 81 на звороті, 82, 82 на звороті, 83), рахунок на сплату за спожитий природний газ та претензію (досудове попередження) щодо сплати заборгованості (а. с. 85).

Також, позивачка зверталася із претензіями до АТ «ОГС «Дніпрогаз», зокрема 29 вересня 2022 року (а. с. 41-42) та 23 січня 2023 року (а. с. 43-44), які були направлені нею на електронну пошту підприємства за адресою , та , підтвердженням чого є відповідні роздруківки з її електронної пошти ІНФОРМАЦІЯ_1 (79, 80).

На вказані звернення АТ «ОГС «Дніпрогаз» надало позивачці відповідь № 491-Лв-10291-1022 від 06 жовтня 2022 року (а. с. 45-48).

Щодо позовних вимог про визнання заборгованості безнадійною та її списання, суд зазначає наступне.

Так, позивачка в обґрунтування вказаних вимог посилалася на те, що заборгованість у сумі 732 гривні 16 копійок, яка рахується за нею, утворилася у зв`язку із нарахуванням коефіцієнтів приведення газу до стандартних умов та за розрахунковими даними.

Суд зазначає, що взаємовідносини між газопостачальником, газорозподільним підприємством, газотранспортним підприємством та споживачами природного газу регулюються Законом України «Про ринок природного газу», Кодексом ГРМ, Правилами постачання природного газу, що затверджені постановою НКРЕКП № 2496 від 30 вересня 2015 року, Типовим договором розподілу природного газу, що затверджений постановою НКРЕКП № 2498 від 30 вересня 2015 року, Типовим договором постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджений постановою НКРЕКП № 2500 від 30 вересня 2015 року й іншими нормативно-правовими актами України.

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), затверджено Кодекс газорозподільних систем, який визначає взаємовідносини оператора газорозподільних систем із суб`єктами ринку природного газу, та визначає умови забезпечення комерційного, у тому числі приладового обліку природного газу в газорозподільній системі та визначення його об`ємів і обсягів передачі до газорозподільної системи, у тому числі в розрізі суб`єктів ринку природного газу.

Відповідно до вимог пп. 23, 37 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок природного газу» побутовий споживач - фізична особа, яка придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх жилих приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність; споживач - фізична особа, фізична особа-підприємець або юридична особа, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, а не для перепродажу, або використання в якості сировини.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу» визначено, що постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості в кількості та порядку, передбаченого договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Якість та інші фізико-хімічні характеристики природного газу визначаються згідно із встановленими стандартами та нормативно-правовими актами.

Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується регулятором та оприлюднюється в установленому порядку, за цінами, що вільно встановлюються між постачальником та споживачем, крім випадків, передбачених цим Законом.

Нормами ч. ч.1-3 ст. 18 З Закону України «Про ринок природного газу» передбачено, що приладовий облік природного газу здійснюється з метою отримання та реєстрації достовірної інформації про обсяги і якість природного газу під час його транспортування, розподілу, постачання, зберігання та споживання.

Приладовий облік природного газу здійснюється з метою визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягів його споживання та/або реалізації, на підставі яких проводяться взаєморозрахунки суб`єктів ринку природного газу.

Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у ч. 1 ст. 2Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу».

У пп. 1, 2, 3 гл. 1 розд. І Кодексу ГРМ вказано, що цей Кодекс розроблений відповідно до Закону України «Про ринок природного газу».

Цей Кодекс визначає взаємовідносини оператора ГРМ із суб`єктами ринку природного газу, а також визначає правові, технічні, організаційні та економічні засади функціонування газорозподільних систем.

Дія цього Кодексу поширюється на операторів ГРМ, замовників доступу та приєднання до газорозподільної системи, споживачів (у тому числі побутових споживачів), об`єкти яких підключені до газорозподільних систем, та на їх постачальників.

Відповідно до вимог п. 2 гл. 1 розд. VI Кодексу ГРМ доступ споживачів, у тому числі побутових споживачів, до ГРМ для споживання природного газу надається за умови та на підставі укладеного між споживачем та оператором ГРМ (до ГРМ якого підключений об`єкт споживача) договору розподілу природного газу, що укладається за формою Типового договору розподілу природного газу, що затверджений постановою НКРЕКП № 2498 від 30 вересня 2015 року, в порядку, визначеному цим розділом.

Так, пунктом 1 гл. 3 розд. VI Кодексу ГРМ передбачено, що договір розподілу природного газу має бути укладений оператором ГРМ з усіма споживачами, у тому числі побутовими споживачами, об`єкти яких в установленому порядку підключені до/через ГРМ, що на законних підставах перебуває у власності чи користуванні оператора ГРМ.

Споживачі, у тому числі побутові споживачі, для здійснення ними санкціонованого відбору природного газу з ГРМ та можливості забезпечення постачання їм природного газу їх постачальниками зобов`язані укласти договір розподілу природного газу з оператором ГРМ, до газорозподільної системи якого в установленому законодавством порядку підключений їх об`єкт.

Згідно з вимогами п. 1 гл. 6 розд. VI Кодексу ГРМ розрахунки споживача за послугу розподілу природного газу, що надається Оператором ГРМ за договором розподілу природного газу, здійснюються виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача та оплачуються споживачем рівномірними частками протягом календарного року.

Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.

При цьому, основні засади комерційного обліку природного газу в ГРМ врегульовані в пп. 1-5 гл. 1 розд. ІХ Кодексу ГРМ, в яких, з-поміж іншого, зазначено, що порядок комерційного обліку природного газу (визначення його об`ємів і обсягів) по об`єктах споживачів, у тому числі побутових споживачів, здійснюється згідно з договором розподілу природного газу, укладеним між споживачем та оператором ГРМ, та з урахуванням вимог цього Кодексу. Порядок укладання договору розподілу природного газу визначений розділом VІ цього Кодексу .

Крім того, у п. 3 гл. 1 розд. ІХ Кодексу ГРМ зазначено, що фактичний об`єм надходження природного газу до/з ГРМ (у тому числі по об`єктах споживачів) за певний період визначається в точках комерційного обліку (на межі балансової належності) на підставі даних комерційних вузлів обліку, встановлених в точках вимірювання, та інших регламентованих процедур у передбачених цим Кодексом випадках.

Об`єм природного газу в точках комерційного обліку має бути приведений до стандартних умов та переведений в одиниці енергії (обсяг) згідно з розділом XV цього Кодексу.

Обсяг переданої (спожитої) енергії визначається оператором ГРМ за трьома одиницями виміру в кВт·год/Гкал/МДж.

Главою 4 розд. ІХ Кодексу ГРМ врегульовано порядок комерційного обліку газу по об`єктах побутових споживачів (населення).

Так, у п. 1 цієї глави вказано, що визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу по об`єкту побутового споживача здійснюється на межі балансової належності між оператором ГРМ і побутовим споживачем на підставі даних лічильника природного газу з урахуванням вимог цього Кодексу та договору.

Для визначення фактичного об`єму споживання (розподілу) природного газу приймаються дані лічильника газу оператора ГРМ.

У разі відсутності лічильника газу в оператора ГРМ приймаються дані лічильника газу побутового споживача. При цьому оператор ГРМ має право протягом експлуатації лічильника газу та відповідно до вимог цього Кодексу здійснювати контрольне зняття показань ЗВТ (лічильника газу) для контролю та перевірки його показань.

Згідно з вимогами п. 2 гл. 4 розд. ІХ Кодексу ГРМ періодом, за який по об`єкту побутового споживача визначається об`єм та обсяг спожитого (розподіленого) природного газу, є календарний місяць.

При цьому, у п. 4 гл. 4 розд. ІХ Кодексу ГРМ зазначено, що побутовий споживач, який за умовами договору розподілу природного газу розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти діб (до 05 числа включно) надавати їх оператору ГРМ у спосіб, визначений договором розподілу природного газу.

Відповідно до вимог п. 5 гл. 4 розд. ІХ Кодексу ГРМ, після визначення за підсумками розрахункового періоду (газового місяця) об`єму розподіленого та спожитого природного газу по об`єкту побутового споживача оператор ГРМ в установленому законодавством порядку здійснює переведення величини об`єму природного газу в обсяг розподіленої (спожитої) енергії за трьома одиницями виміру: у кВт·год, Гкал, МДж.

Дані про об`єм (м куб.) та обсяг (кВт·год, Гкал, МДж) розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за розрахунковий період (газовий місяць) зазначаються оператором ГРМ в особистому кабінеті споживача на сайті оператора ГРМ (за наявності) та/або в рахунку про сплату послуги за договором розподілу природного газу.

Визначені за умовами цієї глави та договору розподілу природного газу об`єми та обсяги розподілу та споживання природного газу є обов`язковими для їх використання у взаємовідносинах між побутовим споживачем та його постачальником.

Розбіжності у частині визначення об`єму та/або обсягу розподіленого та спожитого природного газу врегульовуються договором розподілу природного газу, а в разі недосягнення згоди - в судовому порядку. До вирішення цього питання величина об`єму та обсягу розподіленого та спожитого природного газу встановлюється відповідно до даних оператора ГРМ.

Крім того, у розділі Х Кодексу ГРМ вказано особливості приладового обліку природного газу.

Так, у п.п. 1, 2 гл. 1 цього розділу Кодексу ГРМ зазначено, що приладовий облік природного газу в ГРМ організовується та здійснюється з метою отримання та реєстрації за допомогою комерційного ВОГ інформації про об`єми передачі (розподілу, споживання) природного газу в точках вимірювання та подальшого її використання при забезпеченні комерційного обліку природного газу між суб`єктами ринку природного газу.

Передача (розподіл, споживання) природного газу до/з газорозподільної системи здійснюється за умови наявності комерційного вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності лічильника газу споживають природний газ за нормами споживання, встановленими законодавством, до термінів, передбачених Законом України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», та з урахуванням вимог цього Кодексу.

Для визначення об`єму спожитого (розподіленого) природного газу по об`єкту споживача використовуються дані комерційного вузла обліку оператора ГРМ. У разі відсутності комерційного ВОГ у оператора ГРМ використовуються дані комерційного ВОГ споживача. Споживач не може відмовитись від встановлення комерційного ВОГ з ініціативи та за кошти оператора ГРМ. В іншому випадку розподіл природного газу такому споживачу припиняється в порядку, визначеному розділом VІ цього Кодексу.

У розд. XV кодексу ГРМ закріплено порядок перерахунку об`єму природного газу в його обсяг, визначений в одиницях енергії, а в главі 1 - порядок розрахунку обсягу енергії.

Так, обсяг енергії виміряного об`єму газу за певний період розраховують шляхом перемноження цього об`єму, приведеного до стандартних умов, на середньозважене значення вищої теплоти згоряння газу за цей період (п. 1 гл. 1 розд. ХV Кодексу ГРМ).

При цьому, у п. 3 гл. 1 розд. ХV цього Кодексу зазначено, що обсяг енергії природного газу, що проходить через комерційний ВОГ, який не обладнаний потоковими ЗВТ з визначенням ФХП, розраховується з використанням середньозваженої вищої теплоти згоряння природного газу за певний період, що визначається в певній точці (ділянці) газопроводу через аналіз компонентного складу проби природного газу, та розраховують за формулою вказаною в цьому пункті.

У п. 6 гл. 1 розд. ХV Кодексу ГРМ вказано, що за відсутності корекції тиску та температури у ЗВТ, виміряний об`єм газу має бути приведений до стандартних умов за визначеною в цьому пункті формулою.

Для проведення розрахунків по вузлах обліку, які не обладнані корекцією тиску та температури, коефіцієнт приведення до стандартних умов (k) необхідно визначати за відповідними додатками до Методики приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу, затвердженої наказом Міністерства палива та енергетики України від 26 лютого 2004 року № 116, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 19 березня 2004 року за № 346/8945.

Оператор ГРМ зобов`язаний розмістити на власному сайті інформацію про розміри коефіцієнтів приведення об`ємів природного газу до стандартних умов, у разі якщо вузли обліку природного газу споживачів не забезпечують такого приведення.

При цьому, в розділі 1 вищевказаної Методики №116, зазначено, що вона призначена для приведення об`єму природного газу, який вимірюється побутовими лічильниками газу в робочих умовах, до стандартних умов за результатами вимірювання об`єму газу низького тиску лічильниками, що не мають спеціальних пристроїв для автоматичного приведення до стандартних умов їх показів у разі зміни температури та тиску газу.

Розрахунки об`єму газу, приведеного до стандартних умов, здійснюються з урахуванням коефіцієнтів коригування показів лічильників, визначених у цій Методиці. Такі розрахунки виконуються споживачами газу самостійно.

Оплата за газ у період, визначений у договорі на постачання газу, здійснюється за об`єми газу, які приведено до стандартних умов.

Газопостачальна організація має право здійснювати контроль за правильністю розрахунків об`єму спожитого газу.

У розд. 2 Методики № 116 вказано про її галузь використання, а саме що дія цієї Методики поширюється на суб`єктів господарювання, які у господарсько-виробничій діяльності для вимірювання об`єму спожитого газу використовують лічильники, крім випадків використання газу за показами лічильників громадянами-підприємцями для власних потреб.

Крім того, у розділі 6 даної Методики закріплено порядок розрахунку об`єму газу, який приведено до стандартних умов, та наведено формулу, за якою визначається об`єм спожитого газу за показами лічильника у визначений період (місяць), який приведено до стандартних умов (п. 6.2).

Також, суд зазначає, що відповідно до вимог пп. 1, 2 розд. І Правил постачання природного газу, що затверджені постановою НКРЕКП № 2496 від 30 вересня 2015 року, ці Правила розроблені на виконання п. 17 ч. 3 ст. 4 Закону України «Про ринок природного газу» та регулюють відносини, які виникають між постачальниками та споживачами природного газу, з урахуванням їх взаємовідносин з операторами газорозподільної системи/газотранспортної системи. Дія цих Правил поширюється на постачальників, споживачів природного газу - фізичних осіб (побутових споживачів), фізичних осіб-підприємців, юридичних осіб та операторів ГРМ/ГТС.

Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється за договором, який має відповідати типовому договору постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджується регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

Розділом ІІІ цих Правил врегульовано порядок постачання природного газу побутовим споживачам.

Так, у п. 2 розд. ІІІ даних Правил зазначено, що постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого регулятором, які є однаковими для всіх побутових споживачів України.

У пп. 1.1, 1.3 розд. І Типового договору розподілу природного газу, що затверджений постановою НКРЕКП № 2498 від 30 вересня 2015 року зазначено про те, що цей Типовий договір розподілу природного газу (далі - Договір) є публічним та регламентує порядок і умови забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи, розподіл (переміщення) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача та переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи.

Цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст. ст. 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання споживача до умов цього договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір, зокрема надання підписаної споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього договору, яку в установленому порядку оператор ГРМ направляє споживачу інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього договору, та/або сплата рахунка оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу.

У п. 1.4 розд. І Типового договору розподілу природного газу, що затверджений постановою НКРЕКП № 2498 від 30 вересня 2015 року вказано, що терміни, що використовуються в цьому договорі, мають такі значення, зокрема: норми споживання - об`єм та вид споживання природного газу, установлені згідно із законодавством для проведення побутовими споживачами розрахунків за спожитий природний газ у разі відсутності лічильників газу; підтверджений обсяг природного газу - об`єм (обсяг) природного газу, виділений постачальником для потреб споживача, з яким укладено договір постачання природного газу на відповідний розрахунковий період, підтверджений оператором ГТС (включений до підтвердженої номінації) та доведений оператору ГРМ у порядку, визначеному Кодексом ГТС, затвердженим постановою регулятора від 30 вересня 2015 року № 2493; споживач - фізична або юридична особа чи фізична особа - підприємець, об`єкт якої підключений до газорозподільної системи оператора ГРМ.

За цим договором оператор ГРМ зобов`язується надати споживачу послугу з розподілу природного газу, а споживач зобов`язується прийняти зазначену послугу та сплатити її вартість у розмірі, строки та порядку, визначені цим договором (п. 2.1 розд. ІІ Типового договору розподілу природного газу, що затверджений постановою НКРЕКП № 2498 від 30 вересня 2015 року).

Розділом V Типового договору розподілу природного газу, врегульовано порядок обліку природного газу, що передається споживачу.

У п. 5.1 цього розділу вказано, що облік (у тому числі приладовий) природного газу, що передається оператором ГРМ та споживається споживачем на межі балансової належності об`єкта споживача, здійснюється відповідно до вимог Кодексу ГРМ.

У п. 5.3 розд. V Типового договору розподілу природного газу передбачено, що за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр (куб. м) природного газу, приведений до стандартних умов, визначених у Кодексі ГРМ.

Порядок визначення об`єму розподіленого споживачу і спожитого ним природного газу та надання звітності щодо спожитих об`ємів газу за розрахунковий період визначається відповідно до вимог Кодексу ГРМ та з урахуванням вимог цього договору (п. 5.4).

Відповідно до п. 5.5 розділу V Типового договору розподілу природного газу споживач, що є побутовим, який за умовами цього договору розраховується за лічильником газу, зобов`язаний щомісяця станом на 01 число місяця знімати фактичні показання лічильника газу та протягом п`яти календарних днів (до 05 числа включно) надавати їх оператору ГРМ в один із таких способів: через особистий кабінет на сайті оператора ГРМ; за телефоном; шляхом зазначення показань у сплаченому рахунку (квитанції абонентської книжки) оператора ГРМ; на електронну адресу.

У разі неотримання до 06 числа місяця, що настає за розрахунковим, показань лічильника та за умови, що лічильник газу не оснащений засобами дистанційної передачі даних, фактичний об`єм розподілу та споживання природного газу по споживачу за розрахунковий період визначається оператором ГРМ на рівні планового місячного об`єму споживання на відповідний період, що розраховується виходячи з групи споживання споживача та його середньорічного об`єму споживання природного газу за останні 12 календарних місяців. Якщо за підсумками наступного місяця споживач своєчасно надасть показання лічильника газу, формування об`єму розподілу та споживання природного газу за період зазначеного місяця здійснюється з урахуванням наданих показань.

Оператор ГРМ має право здійснювати контрольні зняття показань лічильника природного газу споживача.

У п. 5.6 розділу V Типового договору розподілу природного газу зазначено, що після визначення загального об`єму розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу, приведеного до стандартних умов, оператор ГРМ в установленому порядку здійснює переведення величини об`єму природного газу в обсяг розподіленої (спожитої) енергії, що має визначатись за трьома одиницями виміру: кВт·год, Гкал, МДж.

Дані про об`єм (м куб.) та обсяг (кВт·год, Гкал, МДж) розподіленого споживачу (спожитого ним) природного газу за розрахунковий період (місяць) зазначаються оператором ГРМ в особистому кабінеті споживача (після його запровадження) та/або в рахунку про сплату послуги за цим договором.

Крім того, розділом VІ Типового договору розподілу природного газу врегульовано порядок розрахунків.

Відповідно до вимог п. 6.1 цього розділу оплата вартості послуги оператора ГРМ з розподілу природного газу здійснюється споживачем за тарифом, встановленим регулятором для оператора ГРМ, що сплачується як плата за потужність (абонентська плата), з урахуванням вимог Кодексу ГРМ.

Тариф, установлений згідно з вимогами п. 6.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою регулятора щодо його встановлення. До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини приєднаної потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу ГРМ, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими регулятором для оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу (п. 6.2 розд. VІ Типового договору розподілу природного газу).

Разом з цим, п.п. 6.3, 6.4 розділу VІ Типового договору розподілу природного газу визначено, що розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць. Оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим договором здійснюється споживачем, який є побутовим, до 05 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка оператора ГРМ.

Також, суд зазначає про те, що у розділі І Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, що затверджений постановою НКРЕКП № 2500 від 30 вересня 2015 року, містяться загальні положення постачання природного газу побутовим споживачам..

Так, п. 1.1 вказаного договору визначено, що цей Типовий договір постачання природного газу побутовим споживачам є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу споживачу як товарної продукції постачальником.

При цьому, умови цього договору розроблені відповідно до вимог Закону України «Про ринок природного газу» і Правил постачання природного газу та є однаковими для всіх побутових споживачів України (п. 1.2).

Разом з цим, у п. 1.3 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам зазначено, що цей договір є договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст. ст. 633, 634, 641, 642 ЦК України на невизначений строк шляхом приєднання споживача до умов цього договору. Фактом згоди споживача про приєднання до умов цього договору є отримання постачальником поданої споживачем заяви-приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам (далі - заява-приєднання) за формою, встановленою у додатку 1 до цього договору, та/або сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника, на якого в установленому чинним законодавством порядку покладені спеціальні обов`язки з постачання природного газу побутовим споживачам, - факт споживання природного газу відповідно до вимог Правил постачання природного газу та за умови, що у споживача відсутній інший діючий постачальник (для забезпечення приєднання до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам усіх діючих побутових споживачів, об`єкти яких знаходяться в межах закріпленої території постачальника зі спеціальними обов`язками, останній в установленому порядку надсилає кожному побутовому споживачу заяву-приєднання разом із супровідним листом за формою, встановленою у додатку 2 до цього договору).

У п. 1.4 розд. І Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам надано визначення споживача, яким є фізична особа, об`єкт якої фізично підключений до газорозподільної системи оператора ГРМ.

Розділом ІV Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам врегульовано питання ціни, порядку обліку та оплати природного газу.

Так, у п.п. 4.1, 4.2, 4.3 розділу ІV Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам вказано на те, що споживач розраховується з постачальником за природний газ за ціною, яка передбачена базовою річною пропозицією або комерційною пропозицією Постачальника, яку обрав Споживач у порядку, визначеному законодавством (у тому числі за фіксованою ціною на річний період (12 місяців), який продовжується після 01 травня 2021 року, - до закінчення зазначеного періоду). Ціна на газ має зазначатися постачальником у платіжних документах (рахунках та/або квитанціях абонентської книжки) про сплату послуг за цим договором, у тому числі у разі її зміни. У випадках застосування до споживача диференційованих цін на природний газ суми, вказані в рахунках, відображають кожну таку диференційовану ціну окремо. Розрахунковим періодом за цим договором є календарний місяць.

Пунктом 4.6 розд. ІV Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам визначено, що усі платіжні документи, що виставляються постачальником споживачу, мають містити чітку інформацію про суму платежу, порядок та строки оплати, що погоджені сторонами цього договору.

Відповідно до вимог п. 4.11 розд. ІV Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, якщо споживач не погоджується з рахунком постачальника (не згоден із розрахованою сумою тощо) та має намір оскаржувати його, споживач сплачує рахунок у тій частині, що ним не оспорюється.

При цьому, споживач у зручний для нього спосіб (за телефоном, визначеним на сайті постачальника, через особистий кабінет або письмово) має звернутися до постачальника за відповідними роз`ясненнями.

У разі отримання такого звернення постачальник зобов`язується невідкладно та у термін, достатній для його аналізу (не перевищуючи терміни, встановлені законодавством), надати відповідне роз`яснення чи здійснити перерахунок споживачу.

Як вже було встановлено судом, 04 вересня 2019 року ОСОБА_1 здійснила першу оплату за поставлений природний газ в розмірі 41 гривня 69 копійок, що підтверджується копією квитанції 0.0..1 АТ «КБ «Приватбанк» (а. с. 20), що підтверджує факт її споживання природного газу та фактичну її згоду, як споживача послуг, щодо приєднання до умов Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року № 2500 та, Типового договору розподілу природного газу, що затверджений постановою НКРЕКП № 2498 від 30 вересня 2015 року.

Більш того, як вбачається з матеріалів справи, зокрема, з паспорту на лічильник газу мембранний Самгаз, який встановлений за її адресою (а. с. 75), останній не обладнаний корекцією тиску та температури .

Отже, відповідно до законодавства, яке діяло на час виникнення спірних відносин, а саме п. 6 гл. 1 розд. ХV Кодексу ГРМ передбачалося, що за відсутності корекції тиску та температури у ЗВТ, виміряний об`єм газу має бути приведений до стандартних умов за визначеною в цьому пункті формулою.

Пунктом 5.3 розд. V Типового договору розподілу природного газу передбачалося, що за розрахункову одиницю розподіленого та спожитого природного газу береться один кубічний метр (куб. м) природного газу, приведений до стандартних умов, визначених у Кодексі ГРМ.

Таким чином, нормами Кодексу ГРМ та положеннями Типового договору розподілу природного газу, які затверджені регулятором, встановлено обов`язок оператора ГРМ проводити розрахунки по вузлах обліку, які не обладнані корекцією тиску та температури, шляхом приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу. Прямих вказівок на те, що ці норми поширюються лише на комерційних споживачів, у вказаних нормативних акта немає.

Тобто на час виникнення спірних правовідносин діюче законодавство не передбачало жодних виключень щодо приведення об`єму природного газу спожитого побутовим споживачем до стандартних умов.

Саме такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 23 листопада 2021 року в справі № 161/11800/19 .

Крім того, в цій же постанові Велика Палата Верховного Суду зробила висновки, що наказом Міненергетики від 25 грудня 2015 року № 847 не були затверджені та не ввійшли до встановленого НКРЕКП тарифу розподілу природного газу обсяги питомих втрат природного газу при його вимірюванні побутовими лічильниками у разі неприведення об`єму газу до стандартних умов та обсяги природного газу на виробничо-технологічні витрати та нормативні витрати. Тому вказані втрати були скомпенсовані шляхом приведення об`ємів природного газу, облікованих побутовими лічильниками у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу до стандартних умов.

Тобто, на час виникнення спірних правовідносин чинним законодавством не було належно врегульовано питання обчислення об`ємів спожитого природного газу побутовими споживачами, а регулятором та відповідним міністерством не було вчинено дій з належного урегулювання спірних правовідносин.

Лише 06 листопада 2020 року НКРЕКП прийняло постанову № 2033 «Про затвердження Методики визначення розмірів нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат природного газу при здійсненні розподілу природного газу та змін до деяких постанов, яка набрала чинності 07 листопада 2020 року, у якій прямо зазначено, що приведення об`єму природного газу в точках комерційного обліку до стандартних умов поширюється виключно на випадки обліку природного газу, використаного споживачем, що не є побутовим.

Отже, саме з набранням постановою НКРЕКП № 2033 чинності визначено, що приведення спожитого об`єму природного газу до стандартних умов здійснюється виключно у випадку обліку природного газу, використаного споживачем, що не є побутовим.

Таким чином, нормами Кодексу ГРС та положеннями Типового договору, які затверджені Регулятором, встановлено обов`язок оператора ГРМ проводити розрахунки по вузлах обліку, які не обладнані корекцією тиску та температури, шляхом приведення об`єму природного газу до стандартних умов за показами побутових лічильників у разі відсутності приладів для вимірювання температури та тиску газу, оскільки прямих вказівок на те, що ці норми поширюються лише на комерційних споживачів, у законодавстві немає, а така можливість стосовно побутових споживачів прямо передбачена відомчими актами самого Регулятора.

Разом з цим, суд зазначає, що приписами ч. 1 ст. 4 Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» встановлено, що взаєморозрахунки в цілях погашення заборгованості, визначеної статтею 1 цього Закону, здійснюються за рахунок видатків державного бюджету для врегулювання, зокрема, неоплаченої суми сумнівної та безнадійної дебіторської заборгованості побутових споживачів перед постачальниками природного газу, внаслідок та за рахунок якої утворилася кредиторська заборгованість постачальників природного газу за договорами купівлі-продажу природного газу для побутових споживачів; різниці між фактичною обґрунтованою вартістю послуг з розподілу природного газу, що надаються операторами газорозподільних систем, та тарифами на розподіл природного газу, затвердженими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, станом на розрахункову дату - в цілях погашення заборгованості операторів газорозподільних систем, у тому числі підтвердженої судовими рішеннями та/або реструктуризованої, не сплаченої станом на розрахункову дату: за договорами транспортування природного газу, укладеними з особою, що здійснювала функції оператора газотранспортної системи до 31 грудня 2019 року, особою, що здійснює функції оператора газотранспортної системи з 01 січня 2020 року, а також за договорами купівлі-продажу природного газу для виробничо-технологічних та власних потреб, укладеними з НАК «Нафтогаз України».

Отже, відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу» держава взяла на себе питання врегулювання заборгованості побутових споживачів у розмірі вартості обсягів приведення обсягів споживання до стандартних умов.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 15 грудня 2021 року в справі № 761/26279/19.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, зокрема рахунком ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» № НОМЕР_1 від 22 серпня 2019 року (а. с. 60) та рахунком АТ «Дніпрогаз» № НОМЕР_1 від 07 серпня 2020 року (а. с. 101), що вказані розрахунки здійснені із застосовувався коефіцієнтів приведення до стандартних умов (безпосередньо в серпні 2019 року - 0,980, в серпні 2020 року - 0,970).

З рахунку № НОМЕР_1 АТ «Дніпрогаз» від 08 жовтня 2020 року (а. с. 101 на звороті) вбачається, що відповідно до вимог Кодексу ГРМ р.VI гл.6, р. IX гл. 4, р. ХІ гл. 3 фактичний обсяг споживання за газовий рік (01.10.2019-30.09.2020) склав 838,12 м.3, і саме цей обсяг буде використано для визначення розміру величини річної замовленої потужності на 2021 рік.

Натомість, з рахунку № НОМЕР_1 АТ «Дніпрогаз» від 07 лютого 2021 року та №031366468 від 08 травня 2021 року (а. с. 102 на звороті, 98) вбачається, що з 01 січня 2021 року коефіцієнти приведення до стандартних умов не застосовуються при визначенні об`єму спожитого газу, із зазначеної дати вартість обсягів приведення газу до стандартних умов для побутових споживачів врахована в тарифі Оператора ГРМ.

При цьому, суд зазначає, що з розрахунків № НОМЕР_1 від 07 березня 2022 року (а. с. 98 на звороті), від 08 квітня 2022 року (а. с. 99) та від 06 травня 2022 року (а. с. 99 на звороті) вбачається, що рядок до сплати (грн., у т. ч. ПДВ20 %) не враховує заборгованість, що виникла за рахунком позивачки у зв`язку з тим, що за період з 01 грудня 2015 року по 30 вересня 2018 року розрахунки за поставлений природний газ виконувались без врахування різниці в об`ємах спожитого природного газу в стандартних і робочих умовах.

Разом з цим, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, зокрема розрахунками № НОМЕР_1 від 07 лютого 2021 року (а. с. 102 на звороті), від 07 січня 2021 року (а. с. 102), від 08 жовтня 2020 року (а. с. 101 на звороті), від 01 липня 2020 року (а. с. 101), від 08 травня 2021 року (а. с. 98), що різниця в об`ємах спожитого газу в стандартних та робочих умовах за особовим рахунком позивачки за період з 01 грудня 2015 року по 30 вересня 2018 року, що не виставлялися в рахунок через рішення органів влади становить 172,29 куб.м та, товариство з розумінням ставиться до даної ситуації й сподівається, що найближчим часом Урядом будуть розроблені відповідні механізми врегулювання цієї заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку про те, що за особовим рахунком № НОМЕР_1 за спожитий природний газ, за період з 01 грудня 2015 року по 30 вересня 2018 року, тобто той період, коли позивачка не була власницею даного домоволодіння, різниця в об`ємах спожитого газу в стандартних та робочих, які не виставлялися в рахунок через рішення органів влади, становить 172,29 куб. м, тобто саме ця заборгованість і є безнадійною, але вона, по-перше, до стягнення з позивачки відповідачами не заявляється та не стягується, по-друге, до позивачки не відноситься, оскільки набута за попереднього власника, тому підстав для визнання її безнадійною немає.

Натомість, суд зазначає про те, що заборгованість за спожитий природний газ у сумі 732 гривні 16 копійок, за особовим рахунком № НОМЕР_1 утворилася накопичувальним підсумком з серпня 2020 року, тобто тоді, коли коефіцієнти приведення до стандартних умов не застосовуються при визначенні об`єму спожитого газу та, коли позивачка вже була власницею будинку, а отже є її поточною заборгованістю за спожитий природний газ.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що підстави для визнання вказаної заборгованості безнадійною та зобов`язання ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» списати її як таку, відсутні, через що у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Щодо позовних вимог про зобов`язання здійснити перерахунок за розподіл/доставку природного газу з 01 січня 2021 року та визнання об`ємів/обсягів спожитого природного газу недоведеними, суд зазначає наступне.

Так, приписами ст. ст.12, 13, 14, 15, 16, 20 ЦК України визначено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду у визначений спосіб або інший спосіб, що встановлений договором або законом.

Вирішуючи спір, суд надає об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Серед способів захисту виділяються способи, які застосовуються судом, та способи, які можуть бути використані сторонами правовідносин самостійно.

Суб`єкт права вільний у виборі способу захисту своїх прав, але це означає, що, вибираючи певний спосіб захисту, особа приймає на себе ризик його неефективності.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30.01.2003 № 3-рп/2003).

Відповідно до вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а відповідно до ст. 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правовідношення.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачкою способу захисту, необхідно також зважати й на його ефективність з точки зору ст. 13 Конвенції.

У своєму рішенні «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Суд указав на те, що за деяких обставин вимоги ст. 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом.

Стаття 13 Конвенції вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за ст. 13 Конвенції також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року).

При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.

Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

У кінцевому результаті ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 905/2260/17 (провадження № 12-173гс18) вказано, що «як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин та забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинене порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18) вказано, що «належний спосіб або способи захисту обумовлюються змістом порушеного права та характером його порушення».

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18).

Крім того, у своїй постанові від 06 квітня 2021 року по справі № 910/10011/19 Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на зміст правовідносин, що склалися між сторонами, враховуючи обраний позивачкою спосіб захисту цивільних прав, який полягає у визнанні об`ємів/обсягів спожитого природного газу, визначених споживачу ОСОБА_1 за особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , в період з серпня 2019 року по 30 квітня 2022 року, не доведеними; зобов`язання АТ «ОГС «Дніпрогаз» здійснити перерахунок за розподіл/доставку природного газу з 01 січня 2021 року і по дату розгляду судом справи, із урахуванням того, що з 01 січня 2021 року вартість обсягів приведення газу до стандартних умов для побутових споживачів враховується у тарифі Оператора ГРМ, суд доходить висновку про те, що позивачкою обрано неналежний спосіб захисту права.

Разом з цим, суд зазначає про те, що АТ «ОГС «Дніпрогаз» і є оператором ГРМ, яким здійснюється позивачці розподіл/доставка природного газу за її адресою, та в тарифі на послуги якого вже врахована вартість обсягів приведення газу до стандартних умов для побутових споживачів.

З огляду на викладене, враховуючи те, що позивачка, реалізуючи своє право на судовий захист в цій частині позовних вимог, при зверненні до суду в позовній заяві висловила власне суб`єктивне уявлення про порушення відповідачами її права як споживача послуг та, зважаючи на те, що позивачкою в цій частині позовних вимог обрано неналежний спосіб їх захисту, що є самостійно підставою для відмови в їх задоволені, суд доходить переконливого висновку, що у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Щодо вимог про стягнення компенсації та моральної шкоди, визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії, суд зазначає наступне.

Так, позивачка в обґрунтування вказаних позовних вимог посилається на те, що вона зверталася до ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» із: заявою/претензією від 22 вересня 2022 року (а. с. 17-19), скаргою від 21 жовтня 2022 року (а. с. 35-37), заявою від 23 січня 2023 року (а. с. 38-39) та, із претензіями до АТ «ОГС «Дніпрогаз», зокрема 29 вересня 2022 року (а. с. 41-42) та 23 січня 2023 року (а. с. 43-44), в яких, з-поміж іншого, прохала відповідачів: провести перерахунок нарахувань та звірку розрахунків з підписанням відповідних актів, надати інформацію про фактичні нарахування та примірник договору. Однак, відповідачами, надано відповіді не на всі її звернення, а на ті, що надані - є неналежними, бо по суті поставлені питання не вирішені: перерахунки не здійснені, звірка рахунків не проведена, інформація про фактичні нарахування та примірники договорів не надані. Тому, вважає, що оператором ГРМ - АТ «ОГС «Дніпрогаз» було порушено 4 пункти (п. п. 11, 13, 20, 23 п. 2.2), а ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» відповідно 3 пункти (п. п. 1, 7, 9 п. 3.2) Мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів та постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 10 листопада 2022 року № 1415, а відтак останні, відповідно до вимог цих стандартів, повинні сплатити їй, як споживачу послуг, компенсацію, (АТ «ОГС «Дніпрогаз» - 12600 гривень, а ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» - 10200 гривень), розглянути її звернення та провести звірку спожитих об`ємів/обсягів та розрахунків.

Суд зазначає, що постановою НКРЕКП від 10 листопада 2022 року № 1415 « Про внесення змін до Мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів та постачання природного газу» внесено зміни до Мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів та постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 21 вересня 2017 року № 1156, виклавши їх у новій редакції. Вказана постанова НКРЕКП від 10 листопада 2022 року № 1415 набрала законної чинності з 01 січня 2023 року.

Так, п. 1.1 гл. 1 цих Стандартів визначено, що стандарти та вимоги визначають перелік мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів природного газу, що регулюють відносини, пов`язані з розподілом та постачанням природного газу відповідно до мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів, захистом прав споживачів та наданням оператором газорозподільної системи або постачальником природного газу компенсації за недотримання мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів при наданні послуг розподілу та постачання природного газу споживачам або замовникам (у випадку недотримання мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів під час приєднання до газових мереж).

Відповідно до вимог п. 2.2 гл. 2 вказаних Стандартів, до мінімальних стандартів якості при наданні Оператором ГРМ послуг розподілу природного газу, з-поміж іншого, належить: надання письмової форми договору розподілу природного газу, підписаного уповноваженою особою Оператора ГРМ, - у строк до 10 робочих днів з дати отримання відповідного письмового звернення споживача; укладання договору розподілу природного газу з новим власником (надання (підтвердження) сформованої заяви-приєднання до умов договору розподілу природного газу) у строк 10 робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви про укладання договору розподілу природного газу (дати отримання уточнених документів та даних на письмовий запит Оператора ГРМ щодо уточнення даних); звіряння фактично використаних об`єктом побутового споживача об`ємів природного газу із складанням відповідного акта у строк протягом 15 робочих днів з дня отримання відповідного письмового звернення побутового споживача; розгляд письмового звернення споживача (у тому числі електронного звернення побутового споживача) з дня надходження звернення у строк: до 30 днів; до 5 робочих днів для звернень щодо правильності рахунка/нарахувань за послуги розподілу природного газу; до 15 днів для звернень щодо припинення/обмеження газопостачання (розподілу природного газу) на об`єкт споживача.

Приписами п. 2.4 гл. 2 цих Стандартів визначено, що у разі недотримання мінімальних стандартів якості послуг розподілу природного газу, зазначених у п. 2.2 цієї глави, Оператор ГРМ надає споживачу або замовнику (у разі недотримання мінімальних стандартів якості під час приєднання до газових мереж) компенсацію у розмірах, наведених у додатку 1 до цих Стандартів та вимог.

При цьому, п. 2.5 гл. 2 даних Стандартів визначено, що оператор ГРМ надає споживачу або замовнику (у разі недотримання мінімальних стандартів якості під час приєднання до газових мереж за необхідності реконструкції чи технічного переоснащення вже підключеного до ГРМ об`єкта) компенсацію за недотримання мінімальних стандартів якості послуг розподілу природного газу шляхом врахування суми відповідної компенсації в рахунку за послуги розподілу природного газу у строк не більше 45 днів з дня недотримання мінімального стандарту якості (у разі недотримання мінімального стандарту, визначеного п. п. 15 п. 2.2 цієї глави, - з дати складання акта про припинення розподілу природного газу).

Згідно з вимогами п. 3.2 гл. 3 цих Стандартів, до мінімальних стандартів якості при наданні постачальником послуг постачання природного газу, з-поміж іншого, належить: надання письмової форми договору постачання природного газу, підписаного уповноваженою особою постачальника, на вимогу побутового споживача - у строк не більше 10 робочих днів з дати отримання відповідного письмового звернення побутового споживача; усунення порушення або надання обґрунтованої відмови побутовому споживачу у випадку отримання постачальником претензії від побутового споживача про порушення постачальником умов Правил постачання природного газу та договору постачання природного газу - у строк не більше 5 робочих днів з дня отримання претензії побутового споживача, складеної у довільній формі; розгляд письмового звернення споживача (у тому числі електронного звернення побутового споживача) з дня надходження звернення у строк: до 30 днів; до 5 робочих днів для звернень щодо правильності рахунка/нарахувань за спожитий природний газ.

Відповідно до вимог п. 3.4. гл. 3 вищевказаних Стандартів, у разі недотримання мінімальних стандартів якості послуг постачання природного газу, зазначених у п. 3.2 цієї глави, постачальник сплачує споживачу компенсацію у розмірах, наведених у додатку 3 до цих Стандартів та вимог.

Крім того, приписами п. 3.5 гл. Мінімальних Стандартів, постачальник надає споживачу компенсацію за недотримання мінімальних стандартів якості послуг постачання природного газу шляхом врахування суми відповідної компенсації у рахунку за спожитий природний газ у строк не більше 45 днів з дня недотримання мінімального стандарту якості (у разі недотримання мінімального стандарту, визначеного п. п. 2 п. 3.2 цієї глави, - з дати зміни умов договору постачання природного газу для непобутових споживачів).

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а сторонами не заперечується той факт, що з серпня 2019 року й дотепер позивачка є споживачем послуг АТ «ОГМ «Дніпрогаз».

Разом з цим, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, а сторонами не заперечується той факт, що позивачка з серпня 2019 року по 30 квітня 2022 року (включно) була споживачем послуг ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут», а тому на дату набрання постановою НКРЕКП від 10 листопада 2022 року № 1415 законної сили - 01 січня 2023 року, їхні правовідносини були припинені, а відтак її посилання на вказану постанову як обґрунтування позовних вимог в частині стягнення з ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» компенсації є безпідставними.

Натомість, суд зазначає, що обов`язок щодо надання правової кваліфікації відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначення, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу «jura novit curia» («суд знає закони»).

Аналогічна позиція викладене в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19.

Таким чином, правовідносин позивачки з ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» в частині стягнення компенсації регулюються Мінімальними стандартами та вимогами до якості обслуговування споживачів та постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 21 вересня 2017 року № 1156, які діяли до 31 грудня 2022 року.

Так, приписами п. 3.2 розділу 3 Стандарту № 1156 визначено, що до мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів при наданні постачальником послуг постачання природного газу, з-поміж іншого, належать: надання договору постачання природного газу, підписаного постачальником, на вимогу побутового споживача - у строк не більше 10 робочих днів з дати отримання письмового звернення побутового споживача; усунення порушення або надання обґрунтованої відмови побутовому споживачу у випадку отримання постачальником претензії від побутового споживача про порушення постачальником умов Правил постачання природного газу та договору постачання природного газу - у строк не більше 5 робочих днів; розгляд письмового звернення споживача - у строк до одного місяця з дня надходження звернення.

При цьому, приписами п. 3.3 та 3.4 Стандартів № 1156 визначено, що у разі недотримання мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів при наданні послуг постачання природного газу, зазначених у п. 3.2 цієї глави, постачальник сплачує компенсацію у розмірах, наведених у додатку 3 до цих стандартів. Постачальник сплачує споживачу компенсацію за недотримання мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів при наданні послуг постачання природного газу шляхом врахування суми відповідної компенсації як авансової плати за спожитий природний газ на наступний розрахунковий період.

Щодо позовних вимог в цій частині до ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут», суд зазначає наступне.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивачка звернулася до ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» із: заявою/претензією від 22 вересня 2022 року (а. с. 17-19), скаргою від 21 жовтня 2022 року (а. с. 35-37), заявою від 23 січня 2023 року (а. с. 38-39), в яких, з-поміж іншого, прохала ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут»: провести перерахунок нарахувань та звірку розрахунків з підписанням відповідних актів, надати інформацію про фактичні нарахування та примірник договору тобто поза мажами.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, з вказаними заява/претензіями/скаргами позивачка звернулася до ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут», після того, як їхні правовідносини припинилися (01 травня 2022 року) та вона перестала бути споживачем їхніх послуг, а тому Мінімальні стандарти та вимогами до якості обслуговування споживачів та постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 21 вересня 2017 року № 1156, на їхні правовідносини вже не розповсюджувалися, а відтак ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» перестало нести відповідальність за їх недотримання.

Разом з цим, судом встановлено, що 05 жовтня 2022 року ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» надало позивачці відповідь № 497-Лв-10251-1022 (а. с. 40) на її претензію від 28 серпня 2022 року, з якої вбачається, що товариство не здійснює діяльність із розподілу природного газу газорозподільною системою на користь третіх осіб (замовників), а отже, не є суб`єктом, до функцій якого діючим законодавством віднесено ведення обліку природного газу, надання детальних роз`яснень щодо визначення об`ємів природного газу, оскільки це відноситься до компетенції оператора ГРМ. Вказано, що станом на дату надання відповіді за особовим рахунком позивачки рахується заборгованість у сумі 732 гривні 16 копійок. При цьому зазначено, що з 01 травня 2022 року побутові споживачі природного газу проводять розрахунки з новим постачальником ТОВ «ГК «Нафтогаз України» і саме він повинен повідомити населення про всі умови постачання природного газу з 01 травня 2022 року.

24 жовтня 2022 року ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» надіслало на електронну пошту позивачки повідомлення щодо не прийняття її звернення, оскільки воно не оформлене належним чином та не має кваліфікованого електронного підпису (а. с. 78 на звороті).

22 лютого 2023 року ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» надало позивачці відповідь №47-Лв-1369-0223 (а. с. 97) на її звернення від 24 січня 2023 року, з якої вбачається, що на основі даних про обсяги споживання природного газу, які були визначені оператором ГРМ, ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» за особовим рахунком позивачки зафіксовано заборгованість за природний газ станом на 30 квітня 2022 року у сумі 732 гривні 16 копійок.

З огляду на викладене, враховуючи те, що позивачка, у період часу з серпня 2019 року по 30 квітня 2022 року, була споживачем послуг ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут», правові відносини з яким були визначені Мінімальними стандартами та вимогами до якості обслуговування споживачів та постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 21 вересня 2017 року № 1156, однак із заявами/претензіями/скаргами до останнього звернулася вже після припинення між ними відносин й, відповідно, відповіді на них отримала також після припинення відносин, суд доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог в цій частині та відсутність підстав для стягнення з ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» на користь позивачки компенсації за порушення Мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів та постачання природного газу, а відтак в задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що позивачкою не доведено порушення ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» її прав як споживача послуг з газопостачання, суд доходить висновку, що позовні вимоги про визнання неправомірними та протиправними дій ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» щодо неналежного розгляду заяви-претензії від 22 вересня 2022 року, скарги від 21 жовтня 2022 року та заяви від 23 січня 2023 року та зобов`язання останнього щодо їх розгляду, а також щодо проведення звірки розрахунків з підписанням відповідних актів, не підлягають задоволенню.

Оскільки позовні вимоги про стягнення з відповідача ТОВ «Дніпропетровськгаз Збут» моральної шкоди є похідними від основних вимог, то вони також не підлягають задоволенню.

Щодо позовних про в цій частині до АТ «ОГС «Дніпрогаз», суд зазначає наступне.

Як вже встановлено судом, позивачка із серпня 2019 року й дотепер є споживачем послуг АТ «ОГМ «Дніпрогаз».

29 вересня 2022 року позивачка звернулася до АТ «ОГМ «Дніпрогаз» із претензією (а. с. 41-42), в якій прохала здійснити перерахунок обсягів/об`ємів газу, перерахунок за розподіл/доставку природного газу; надати інформацію про нараховані обсяги газу та їх складову, дані про структуру тарифу на розподіл газу та примірник договору на розподіл природного газу.

23 січня 2023 року позивачка звернулася до АТ «ОГМ «Дніпрогаз» із претензією (а. с. 41-42), в якій прохала зарахувати на її особовий рахунок в рахунок майбутніх платежів за розподіл (доставку) газу різницю сум нарахованої плати оператором ГРМ та тією сумою, яка повинна була бути нарахована оператором, що становить 4 гривні 69 копійок та, в майбутньому не порушувати законодавство України та не нараховувати їй плату за розподіл (доставку) газу у сумі 100 гривень 78 копійок, а нараховувати 96 гривень 09 копійок.

06 жовтня 2022 року АТ «Дніпрогаз» надало позивачці відповідь № 491-Лв-10291-1022 на її звернення від 29 вересня 2022 року (а. с. 45-48), з якої вбачається, що для здійснення нарахування обсягів природного газу у відповідності до фактичних показань лічильника газу позивачці необхідно дотримуватися умов п. 4 гл. 4 розділу ІХ Кодексу ГРМ. Зауважено, що оскільки позивачкою було надано покази лічильника, які занесені на особовий рахунок НОМЕР_1 , то нарахування обсягу спожитого природного газу здійснено з урахуванням наданих показань, які були зафіксовані у базі даних АТ «Дніпрогаз». Також роз`яснено порядок передачі показів лічильника та підстави й порядок приведення об`єму природного газу в точках комерційного обліку до стандартних умов до та після набрання постановою НКРЕКП № 2033 від 06 листопада 2020 року чинності. Вказано, що на сьогоднішній день норми законодавства не передбачають приведення обсягів спожитого природного газу до стандартних умов для побутових споживачів, тому обсяг природного газу визначається відповідно до Методики визначення розмірів нормативних та виробничо-технологічних втрат/витрат, та без приведення до стандартних умов, як це передбачалося до внесення змін постановою НКРЕКП № 2033 від 06 листопада 2020 року. Наголошено, що АТ «Дніпрогаз» на даний момент не застосовує коефіцієнт приведення до стандартних умов об`ємів використаного природного газу побутовими споживачами. При цьому, вказано, які групи коефіцієнтів застосовувалися раніше. Разом з цим, зазначено, що питання нарахувань за послугу постачання природного газу, оплат, надання інформації стосовно наявності або відсутності заборгованості по особовому рахунку стосується безпосередньої діяльності постачальника та не входить до повноважень АТ «Дніпрогаз». Надано інформацію про застосування тарифів у конкретні періоди. Роз`яснено, що з 01 січня 2020 року кожен споживач сплачує окремо за постачання газу та за послугу його розподілу. Вказано, що за адресою позивачки вартість послуги доставки (розподілу) природного газу розраховано згідно з вимогами Кодексу ГРМ, а тому підстави для здійснення перерахунку відсутні. Окремо роз`яснено порядок укладання договорів зі споживачами. Так, вказано, що фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунку Оператора ГРМ та/або документальне підтверджене споживання природного газу, при цьому, зазначено, що сам договір не потребує двостороннього підписання письмової форми, бо він є ОСОБА_3 для всіх і розміщений на офіційному веб-сайті регулятора та оператора ГРМ та надано письмову форму договору розподілу природного газу (додаток 1).

Таким чином, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що порушені позивачкою в претензії від 29 вересня 2022 року питання вирішені АТ «ОГМ «Дніпрогаз» в повному обсязі, про що останню повідомлено в письмовому вигляді шляхом надання їй відповіді № 491-Лв-10291-1022 від 06 жовтня 2022 року (а. с. 45-48), а отже обставини, якими позивачка обґрунтовує порушення АТ «ОГС «Дніпрогаз» вимог п. п. 11, 13, 20 п. 2.2 гл. Стандартів та зобов`язання відповідача провести здійснити перерахунок за розподіл/доставку природного газу та звірку нарахованих об`ємів газу з відповідним підписанням акту, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

Більш того, суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання протиправними дій АТ «ОГМ «Дніпрогаз» щодо неналежного розгляду претензії Кириленко Л.І. від 29 вересня 2022 року та зобов`язання останнього щодо її розгляду, тому позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

Водночас судом встановлено, що відповідь на претензію позивачки від 23 січня 2023 року АТ «ОГМ «Дніпрогаз» не надано.

З огляду на викладене, враховуючи те, що позивачка є споживачем послуг АТ «ОГС «Дніпрогаз», правовідносини з якою до 31 грудня 2022 року були визначені Мінімальними стандартами та вимогами до якості обслуговування споживачів та постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 21 вересня 2017 року № 1156, а з 01 січня 2023 року - Мінімальними стандартами та вимогами до якості обслуговування споживачів та постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 10 листопада 2022 року № 1415, приймаючи до уваги те, що її претензія від 29 вересня 2022 року розглянута АТ «ОГМ «Дніпрогаз», а поставлені в ний питання останнім вирішені в повному обсязі, зважаючи на те, що її претензія від 23 січня 2023 року АТ «ОГМ «Дніпрогаз» не розглянута, суд доходить висновку, що АТ «ОГМ «Дніпрогаз», як оператором ГРМ дійсно порушено п. п. 23 п. 2.2 гл. 2 Стандартів № 1415, а відтак позивачка має право на компенсацію відповідно до вимог Стандартів.

Натомість, суд зазначає, що вимогами п. 2.7 гл. 2 Мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів та постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 10 листопада 2022 року № 1415, визначено, що оператор ГРМ самостійно визначає факт недотримання мінімальних стандартів якості послуг розподілу природного газу, визначає споживача/замовника, якому він має надати компенсацію за недотримання мінімальних стандартів якості, та надає таку компенсацію без додаткового звернення зі сторони споживача/замовника.

При цьому, приписами п. 2.10 гл. 2 цих Стандартів визначено, що у разі ненадання оператором ГРМ компенсації за недотримання мінімальних стандартів якості послуг розподілу природного газу в порядку, визначеному пунктом 2.4 цієї глави, споживач (замовник) має право самостійно звернутися до Оператора ГРМ із заявою за формою, наведеною в додатку 2 до цих Стандартів та вимог, а у разі необґрунтованої відмови у наданні компенсації або залишення заяви без розгляду споживач (замовник) має право звернутись до НКРЕКП та її територіальних органів або до суду.

Тобто, обов`язковою обставиною, яка передує перед зверненням до суду щодо відшкодування компенсації за недотримання Стандартів, є факт звернення споживача до Оператора ГРМ із заявою за формою, наведеною в додатку 2, не залежно від отриманої (необґрунтованої відмови у наданні компенсації або залишення заяви без розгляду) чи не отриманої відповіді.

Однак, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивачка з такою заявою до АТ «ОГС «Дніпрогаз» не зверталася, бо вважає це даремною тратою часу.

З огляду на викладене, враховуючи те, що позивачка не зверталася до АТ «ОГС «Дніпрогаз» із заявою за формою визначною у додатку 2 до Мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів та постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 10 листопада 2022 року № 1415 щодо надання їй компенсації, натомість АТ «ОГС «Дніпрогаз» у наданні їй такої компенсації не відмовляло/не, розглядало/не, залишало без розгляду, суд доходить висновку, що позивачка своє право на отримання компенсації від оператора ГРМ в добровільному порядку не реалізувала, а відтак її право в цій частині АТ «ОГС «Дніпрогаз» не порушено, у зв`язку з чим суд доходить висновку про те, що вказана вимога позивачкою була заявлена передчасно, а тому не вбачає підстав для її задоволення.

Водночас, суд зазначає про те, що претензія позивачки від 23 січня 2023 року відповідачем АТ «ОГС «Дніпрогаз» не розглянута.

Натомість, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно з вимогами ст. 3 Закону України «Про звернення громадян» під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.

Пропозиція (зауваження) це звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.

Заява (клопотання) це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання це письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.

Скарга звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.

У частині 1 ст. 5 Закону України «Про звернення громадян» зазначено, що звернення адресуються органам державної влади і органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненнях питань.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» звернення, оформлені належним чином і подані у встановленому порядку, підлягають обов`язковому прийняттю та розгляду.

Відповідно до вимог ст. 14 Закону України «Про звернення громадян» органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.

Приписами ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» визначено, що органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, засоби масової інформації, їх керівники та інші посадові особи в межах своїх повноважень зобов`язані об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; забезпечувати поновлення порушених прав, реальне виконання прийнятих у зв`язку з заявою чи скаргою рішень; письмово повідомляти громадянина про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення; вживати заходів щодо відшкодування у встановленому законом порядку матеріальних збитків, якщо їх було завдано громадянину в результаті ущемлення його прав чи законних інтересів, вирішувати питання про відповідальність осіб, з вини яких було допущено порушення; у разі визнання заяви чи скарги необґрунтованою роз`яснити порядок оскарження прийнятого за нею рішення; не допускати безпідставної передачі розгляду заяв чи скарг іншим органам.

При цьому, нормами статті ст. 20 Закону України «Про звернення громадян» встановлено, що звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.

Суд звертає увагу, що реалізація права на звернення має наслідком виникнення кореспондуючого обов`язку органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів його розглянути і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

З огляду на припис ст. 40 Конституції України цей обов`язок незалежно від того, чи він конкретизується як відповідне повноваження органу державної влади в Основному Законі, чи в інших нормативно-правових актах, має виконуватися в порядку, визначеному законом.

Таким чином, вказаним законом на відповідача АТ «ОГС «Дніпрогаз» покладено обов`язок письмово повідомляти громадянина (споживача) про результати перевірки заяви чи скарги і суть прийнятого рішення.

Отже, позивачка відповідно до приписів Закону України «Про звернення громадян» має право одержати від АТ «ОГС «Дніпрогаз» письмову відповідь про результати розгляду її заяви (претензії) від 23 січня 2023 року.

З огляду на викладене, враховуючи те, що позивачка звернулася до АТ «ОГС «Дніпрогаз» із претензією 23 січня 2023 року, однак відповіді від останнього на неї не отримала, суд доходить висновку про неправомірність бездіяльності відповідача та його зобов`язання надати відповідь на претензію ОСОБА_1 від 23 січня 2023 року.

Разом з цим, суд зазначає, що не приймає до уваги та вважає надуманими доводи позивачки про те, що неправомірними діями та бездіяльністю відповідача АТ «ОГС «Дніпрогаз» їй завдана моральна шкода, з огляду на наступне.

Так, відповідно до вимог ч. 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При цьому, пунктом 4 цієї Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачу, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до роз`яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди» , обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до вимог п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин, зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили та керуючись принципом розумності, справедливості.

Так, позивачка в позові стверджувала, що вона в продовж тривалого періоду пристосовувалася до нормальних життєвих зв`язків, оскільки вона була позбавлена можливості жити нормальним життям, виборюючи свої права, які незаконно були порушені; витрачати додаткові зусилля для організації свого життя, через що вона відчувала тільки негативні емоції: гнів, страх, злість, смуток, жах, незадоволення, недовірливість, розпач, тривогу, зневіру, які не кращим чином вплинули не тільки на її відносини з оточуючими, а і на її власний настрій та здоров`я. При цьому, вказує, що після отримання двох телефонних дзвінків із повідомленням їй про існування в неї заборгованості, вона ледь дожила до ранку, бо в неї сталося аж 5 серцевих нападів за одну ніч. Вказує, що звинувачення її в антисоціальній поведінці, принижують її честь, гідність та ділову репутацію, а використання та поширення недостовірної інформації про несплату нею спожитого природного газу завдає їй моральної шкоди та фізичних страждань. На підтвердження вказаних обставин позивачкою надано суду виписки з її медичних карт та записи реєстрації на прийом до лікарів з її електронного кабінету пацієнта.

Однак, суд не приймає до уваги вказані докази та вважає їх неналежними оскільки вони надані за період часу з 2003 року по 06 січня 2023 року, тоді як із претензією до АТ «ОГС «Дніпрогаз» (на яку останнім не надано їй відповіді) позивачка звернулася 23 січня 2023 року, натомість інших належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння їй діями чи бездіяльністю відповідача АТ «ОГС «Дніпрогаз» моральної шкоди останньою суду не надано, так само, як і доказів на підтвердження причинно-наслідкового зв`язку між такими діями/бездіяльністю і завданою шкодою.

З огляду на викладене, враховуючи те, що позивачкою не надано суду жодних доказів на підтвердження як самого факту заподіяння їй діями чи бездіяльністю відповідача моральної шкоди, так і причинно-наслідкового зв`язку між такими діями/бездіяльністю і завданою шкодою, суд доходить переконливого висновку про те, що позовні вимоги в цій частині не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, а відтак є необґрунтованими та безпідставними, через що не підлягають задоволенню.

Щодо прохання позивачки до ТОВ Дніпропетровськгаз Збут не враховувати борг попередньої власниці, виключити або повернути його, суд зазначає наступне.

Так, приписами ст. ст.12, 13, 14, 15, 16, 20 ЦК України визначено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду у визначений спосіб або інший спосіб, що встановлений договором або законом.

Так, зміст позовних вимог, зазначених у п. 14, викладено у наступній редакції: «Прошу Товариство з обмеженою відповідальність «Дніпропетровськгаз Збут» не враховувати в особовий рахунок № НОМЕР_1 ОСОБА_1 борг колишньої власниці будинку ОСОБА_2 , у сумі 0,84 грн., тобто, виключити його з мого особового рахунку (з мого боргу) або повернути мені».

Натомість, ані вимог до відповідача, ані способів захисту її права судом вказаний пункт позовних вимог не містить, так само як і позовна заява не містить обґрунтування порушення відповідачем її права в цій частині, тому суд вказаний пункт прохальної частини позовної заяви, не вважає позовною вимогою та його не розглядає.

За статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, матиме найбільший ефект. Таким чином, метою ефективного способу захисту є забезпечення поновлення порушеного права, адекватність наявним обставинам.

У справі «East/WestAllianceLimited» проти України» (№ 19336/04) Європейський суд з прав людини вказує, що дія статті 13 вимагає надання національного засобу юридичного захисту у спосіб, який забезпечує вирішення по суті поданої за Конвенцією «небезпідставної скарги» та відповідне відшкодування, хоча договірним державам надається певна свобода дій щодо вибору способу, в який вони виконуватимуть свої конвенційні зобов`язання за цим положенням. Межі обов`язків за статтею 13 різняться залежно від характеру скарги заявника відповідно до Конвенції.

Не зважаючи на це, засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці (Kudla v. Polandа, № 30210/96).

ЄСПЛ, ухвалюючи рішення у справі «Буланов та Купчик проти України» від 09 грудня 2010 року, яке набуло статусу остаточного 09 березня 2011 року, вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутій проти Хорватії» (Kutit v Croatia), № 48778/99, пункт 25, ЕCHR 2002-II).

Крім того, Європейський суд з прав людини в своїй практиці, у рішеннях від 13 травня 1980 року в справі «Артіко проти Італії» (пункт 35), від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) зазначає, що Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Однак, згідно із п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «RuizTorija v. Spain» від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.

Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим.

Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях, а тому, виходячи із вищевикладеного, суд дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України, суд стягує з АТ «ОГС «Дніпрогаз» на користь Держави судовий збір у розмірі 1073 гривні 60 копійок

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) до Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» (49101, м. Дніпро, вул. О. Кониського, буд. 5; ) та Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпропетровськгаз збут» (49000, м. Дніпро, вул. О. Поля, буд. 2, літ. А-2; ), про захист прав споживача природного газу, стягнення компенсації за порушення «Мінімальних стандартів та вимог до якості обслуговування споживачів та постачання природного газу», вчинення певних дій та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» розглянути претензію ОСОБА_1 від 23 січня 2023 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпрогаз» на користь Держави судовий збір у розмірі 1073 гривні 60 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи його копії.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи його копії, якщо не буде оскаржено у встановленому законом порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна