Єдиний унікальний номер 725/7520/23
Номер провадження 2/725/893/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2024 року м. Чернівці

Першотравневий районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді Федіної А.В.,

за участю секретаря судового засідання Кочут М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2023 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом та просила стягнути з відповідача на її користь борг в сумі 35000 євро, що станом на 13.09.2023 року еквівалентно 1154904,50 грн., а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Позивач в судові засіданні у даному жодного разу не з`являлась, не зважаючи на те, що повідомлялась судом про час та місце розгляду справи за адресою її місця проживання, яка вказана у позовній заяві підписаній особисто позивачкою. Відповідні поштові відправлення повертались до суду із відмітками АТ «Укрпошта» за закінченням терміну зберігання та у зв`язку із відсутністю адресата за вказаною адресою (а/с 52, 59,102, 112).

З урахуванням наведеного слід звернути на наступне.

Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).

У своїй постанові від 29 січня 2020 року у справі № 5015/1763/12 Верховний Суд вказав на те, що сам факт неотримання стороною справи кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав судові повістки за належною адресою, самостійно зазначеною стороною у справі, та яка повернулася в суд у зв`язку з неотриманням адресатом, не може вважатися неналежним повідомленням сторони про час та місце судового розгляду, оскільки зумовлена не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на його адресу.

Про причини своєї неявки позивач суд не повідомляла та не зверталась з відповідними клопотаннями про розгляд справи без її участі чи про відкладення судового засідання.

Слід також зазначити, що інтереси позивача у даній справі представляли троє адвокатів, зокрема ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які неодноразово звертались до суду з клопотаннями про відкладення судового розгляду справи та в судові засідання систематично не з`являлись, при цьому в судові засідання призначені на 21.02.2024 року та 13.03.2024 року останні не з`явились, не зважаючи на те, що були належним чином повідомлення про час та місце розгляду справи (а/с 105, 110, 111) та про причини своєї неявки суд не повідомили.

У відповідності до вимог п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до правової позиції, сформованої Верховним судом у справі №658/1141/18 системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його незалежно користуватися своїми правами.

Як відзначив ЄСПЛ у рішенні у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» (1989), сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань. Особа, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

У рішенні ЄСПЛ у справі "Пономарьов проти України" від 03.04.2008, сторони мають вживати заходи, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження;

Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (рішення ЄСПЛ у справі "Юніон Аліментарія Сандерс С. А. проти Іспанії" від 07.07.1989);

Крім того, у рішенні ЄСПЛ у справі "Тойшлер проти Германії" від 04.10.2001 року наголошено, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Також Суд зазначає, що Держава Україна, витративши значні ресурси, створила інформаційне поле, де зацікавлена особа може знайти інформацію про судову справу. Функціонує ЄДРСР. На сайті судової влади доступні персоналізовані відомості про автоматичний розподіл справ та розклад засідань. Працює підсистема "Електронний кабінет" ЄСІТС. Використання цих інструментів та технологій забезпечує добросовісній особі можливість звертатися до суду, брати участь у розгляді справи у зручній формі. Тобто держава Україна забезпечила можливість доступу до правосуддя і право знати про суд.

Слід зазначити, що позивачу та її представникам була забезпечена можливість додатково отримати інформацію щодо вказаної справи як в приміщенні суду так і з контактними номерами телефону суду та в мережі Інтернет за наступною веб-адресою сторінки: http://ptr.cv.court.gov.ua/sud2408/ , де в розділі «Громадянам» містяться відомості щодо стадії розгляду та дати призначення судового засідання.

Отже, за наслідками розгляду справи встановлено, що позивач та її представники, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судових засідань призначених на 21.02.2024 року та 13.03.2024 року, повторно, без повідомлення поважних причин, не забезпечили свою особисту явку в судові засідання.

З урахуванням вище наведених обставин, наявності відомостей про те, що позивач та її представники двічі були належним були повідомлені про час та місце розгляду справи як засобами поштового зв`язку так і телефонограмами, інформація про розгляд даної справи була загальнодоступною та містилась на офіційному сайті суду, про можливість ознайомитись із інформацією у даній справі та процесуальними рішеннями у ній в мережі Інтернет сторони повідомлялись в ухвалі про відкриття провадження у справі, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду.

21.02.2024 року представник відповідача звернувся до суду із заявою про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правову допомогу в сумі 8000 грн. та про розгляд справи без його часті.

Так, ч.5 ст.142 ЦПК України передбачено право відповідача заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок саме необґрунтованих дій позивача.

Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

Аналогічні правові висновки викладено в постановах ВС від 18.06.2019 у справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 у справі № 922/592/17, від 24.03.2021 у справі № 922/2157/20, від 21.01.2020 у справі № 922/3422/18, від 26.04.2021 у справі № 910/12099/17, від 19.04.2021 у справі № 924/804/20, від 15.09.2021 у справі № 902/136/21.

Така ж позиція висловлена у п.38 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», а саме, що в разі залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач. При цьому саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що позовна заява була залишена без розгляду внаслідок необґрунтованих дій позивача.

З системного тлумачення положень ч.ч.5,6 ст.142, ч.9 ст.141 ЦПК України вбачається, що необґрунтовані дії позивача, як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом в постанові від 26 вересня 2018 року по справі №148/312/16-ц, у постанові від 12 листопада 2020 року у справі № 359/9512/17, у постанові від 14.01.2021 року у справі №521/3011/18.

Аналізуючи процесуальну поведінку позивача та її представників, які систематично не з`являлись в судові засідання, зокрема судове засідання призначене на 22.01.2024 року судом було відкладене, при цьому від представника позивача ОСОБА_5 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та останній вказав на його зайнятість в іншому судовому засіданні, при цьому будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин не надав, а інші представники - ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про причини неявки суд не повідомили, також позивач та її представники не з`явились в судове засідання призначене на 06.02.2024 року, хоча останнім була забезпечена можливість отримати інформацію про час та місце розгляду справи, а на їх поштові адреси направлялись судові повістки, а в подальшому позивач та її представники, будучи належним чином повідомлені, двічі поспіль в судове засідання не з`явились, таким чином з моменту закриття підготовчого судового засідання 11.12.2023 року і станом на 13.03.2024 року, тобто протягом трьох місяців, позивач та її троє представників в судові засідання у даній справі не з`являлись, а тому суд приходить до висновку про наявність підстав для вирішення питання про стягнення з позивача на користь відповідача понесених останнім судових витрат на підставі ч.5 ст.142 ЦПК України.

ЄСПЛ у рішенні від 26.02.2015 року у справі «Баришевський проти України» зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим, а у рішенні від 28.11.2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» звернув увагу на те, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Дослідивши матеріали справи в сукупності із наданими представником відповідача доказами, а саме: договором про надання правової допомоги, актом виконаних робіт, квитанцією до прибуткового касового ордеру, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно поніс витрати на правову допомогу в сумі 8000 грн., розмір яких є співмірним з складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, зокрема представник відповідача дійсно знайомився з матеріалами справи в суді, долучив до матеріалів справи відзив, з`являвся в судові засідання у справі, які були відкладені з підстав неявки позивача та її представників, у зв`язку з чим з позивача на користь відповідача слід стягнути судові витрати на правову допомогу.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 4, 13, 257, 258, 260, 272, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення заборгованості - залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачу, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , витрати на правову допомогу в сумі 8000 грн. (вісім тис. грн.)

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів безпосередньо до Чернівецького апеляційного суду.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна