Справа № 180/1667/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 р. м. Марганець

Марганецький міський суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої - судді Хомченко С.І.

за участю секретаря Меньшиковою А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Марганець Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "Мегапромекологія" про стягнення заборгованості по заробітній платі,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Марганецького міського суду Дніпропетровської області з позовом до ТОВ "Мегапромекологія" про стягнення заборгованості по заробітній платі, у позові зазначив, що у період з 04 листопада 2021 року по 31 липня 2023 року, він знаходився у трудових відносинах з ТОВ «Мегапромекологія». Зазначене підтверджується записами у трудовій книжці серія НОМЕР_1 . Під час знаходження у трудових правовідносинах з Відповідачем, з боку останнього, з грудня місяця 2021 року по день звільнення (31.07.2023 року) йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата.

31 липня 2023 року він був звільнений за власним бажанням згідно 38 КЗпП України.

Розрахунку при звільненні з ним проведено не було.15 травня 2023 року, на адресу Відповідача, ним було направлено лист з проханням виплатити всі належні суми та компенсації та надати довідку про заборгованість по заробітній платі.Даний лист було повернуто за закінченням терміну зберігання, що підтверджується інформацією з сайту Укрпошти. З вини відповідача він не отримав свою заробітну плату за період з 01.12.2021 року по 31.07.2023 року. Невиплачену заробітну плату, необхідно стягнути з відповідача.

Зазначає, що у наданій відповідачем довідці про заборгованість вбачається, що з 24.02.2022 рік по 31.07.2023 рік заробітна плата позивачу не нараховувалась, при цьому відповідач посилається на воєнний стан та припинення з позивачем трудових відносин. Але, в даному випадку відповідач не припиняв та не призупиняв з ним трудові відносини, а звільнений з займаної посади він був тільки 31.07.2023 року, що підтверджується записом в трудовій книжці. 07.12.2023 року представник позивача надав уточнену позовну заяву в якій просив стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Мегапромекологія" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 220474 гривень 96 копійок та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 13673 гривень 52 копійок.

Представник відповідача надав відзив на позовну заяву, згідно якого зазначив, що заборгованість Відповідача перед Позивачем по заробітній платі становить 1732,91 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ч. 2 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута справи що виникають з трудових відносин.

Ухвалою суду від 11 вересня 2023 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без повідомлення (викликом) сторін.

Представник позивача надав до суду уточнену позовну.

Представник відповідача надав до суду відзив на позовну заяву, в якій визнав позовні вимоги частково та визнав заборгованість по заробітній платі в розмірі 1732,91 грн..

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Нормами ст. 129 Конституції України встановлено, що одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Судом встановлено, що у період з 04 листопада 2021 року по 31 липня 2023 року позивач ОСОБА_1 знаходився у трудових відносинах з ТОВ «Мегапромекологія». Зазначене підтверджується записами у трудовій книжці серія НОМЕР_1 .

Під час знаходження у трудових правовідносинах з Відповідачем, з боку останнього, з грудня місяця 2021 року по день звільнення (31.07.2023 року) йому була нарахована, але не виплачена заробітна плата.

31 липня 2023 року він був звільнений за власним бажанням згідно 38 КЗпП України.

Розрахунку при звільненні з ним проведено не було.

15 травня 2023 рок , на адресу Відповідача позивачем було направлено лист з проханням виплатити всі належні суми та компенсації та надати довідку про заборгованість по заробітній платі.

Даний лист було повернуто за закінченням терміну зберігання, що підтверджується інформацією з сайту Укрпошти.

З вини відповідача позивач не отримав свою заробітну плату за період з 01.12.2021 року по 31.07.2023 року. Невиплачену заробітну плату, необхідно стягнути з відповідача.

У наданій відповідачем довідці про заборгованість вбачається, що з 24.03.2022 рік по 31.07.2023 рік заробітна плата йому не нараховувалась, при цьому відповідач посилається на воєнний стан та припинення з ним трудових відносин.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів. Згідно з вимогами статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день його звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимог про розрахунки.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначенні суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Крім того, частинами 1, 2 ст. 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

З аналізу вказаної правової норми вбачається, що остаточний розрахунок при звільненні працівника проводиться в день його звільнення, з обов`язковим попереднім письмовим повідомленням працівника про розмір нарахованих сум.

Однак, в день звільнення позивача 31.07.2023 р., відповідач письмово не повідомив його про нараховані суми належні при звільненні, що є грубим порушенням ч.1 ст. 116 КЗпП України.

З наведених норм цивільного законодавства про працю України та фактичних обставин випливає таке. Позивач має право на отримання невиплаченої йому заробітної плати в день його звільнення. З вини відповідача позивач не отримав свою заробітну плату за період з 01.12.2021 року по 31.07.2023 року. Невиплачену заробітну плату, просить стягнути з відповідача.

У наданій відповідачем довідці про заборгованість вбачається, що з 23 лютого 2022 року заробітна плата позивачу не нараховувалась, виплата при звільненні в липні 2023 року нарахована та в серпні 2023 року виплачено 23140 грн., при цьому відповідач посилається на воєнний стан та припинення з позивачем трудових відносин.

З такими доводами відповідача погодитися не можна, оскільки припинення трудових відносин регулюється нормами КЗпП України, які відповідачем дотримані не були. Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану" передбачено призупинення трудових відносин. Так, ст.13 вказаного закону, Призупинення дії трудового договору може здійснюватися за ініціативи однієї із сторін на строк не більше ніж період дії воєнного стану. У разі прийняття рішення про скасування призупинення дії трудового договору до припинення або скасування воєнного стану роботодавець повинен за 10 календарних днів до відновлення дії трудового договору повідомити працівника про необхідність стати до роботи.

Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України, докази мають бути належними та допустимими. У відзиві на первісний позов позивач послався на те, що він начебто повідомив позивача про призупинення трудового договору та надав скрін-шоти з месенджера Вайбер.

Проте, такі доводи відповідача є надуманими та свідчать лише про намагання уникнути майнової відповідальності за невиплачену заробітну плату, оскільки відповідач не повідомляв позивача в установленому законом порядку про призупинення дії трудового договору.

Позивач категорично заперечує надходження будь-яких повідомлень від відповідача.

Крім того, як вбачається із наданих відповідачем скрін-шотів із месенджера Вайбер, останні були зроблені 09 травня 2022 року на невідомий номер і неможливо ідентифікувати одержувача даного повідомлення, його фактично направлення та отримання.

Відповідно до ст. 236 цпк України, зміст особистих паперів, листів, записів телефонних розмов, телеграм та інших видів кореспонденції фізичних осіб може бути досліджений у відкритому судовому засіданні або оголошений за клопотанням учасника справи лише за згодою осіб, визначених Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. 100 ЦПК, електронними доказами є інформація в електронній [цифровій] формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (в тому числі текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо], веб-сайти [сторінки], текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема, на портативних пристроях [картах пам`яті, мобільних телефонах тощо], серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі [в тому числі в мережі Інтернет].

Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України "Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.

Якщо подано копію [паперову копію] електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії [паперової копії] оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Суд не може взяти до уваги як належний доказ листування, оскільки згідно з практикою Верховного Суду, зокрема, постановою від 19 січня 2022 року у справі №202/2965/21, роздруківка електронного листування не може вважатись електронним документом [копією електронного документа] в розумінні положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»", тобто не може вважатися доказом, бо не містить електронного підпису, який є обов`язковим реквізитом електронного документа, оскільки в такому разі неможливо ідентифікувати відправника повідомлення і зміст такого документа не захищений від внесення правок і викривлення».

Отже, відповідач не повідомляв позивача у встановленому законом порядку про призупинення дії трудового договору та має виплати заборгованість по зарплаті в повному обсязі.

Долучена відповідачем до справи копія наказу №24/03 "Про призупинення дії трудового договору" також не є доказом призупинення дії трудового договору з позивачем, оскільки наказ не містить підпису позивача про його ознайомлення з останнім, а сам наказ є штучним доказом у справі та не може бути прийнятий судом до уваги.

Долучений відповідачем список працівників, які ознайомлені з наказом Товариства №2403 від 24.03.2022 р. про призупинення дії трудових договорів також не може бути прийнятий до уваги, оскільки "список" не містить інформації про дату ознайомлення кожного працівника з наказом, а також відсутні підписи на самому наказі, з яким начебто ознайомлювали працівників [всі підписи подані на окремому аркуші].

У даному випадку відповідач не припиняв та не призупиняв з позивачем трудові відносини, а звільнений з займаної посади позивач був тільки 31.07.2023 року, що підтверджується записом в трудовій книжці. А тому з відповідача потрібно також стягнути середній заробіток за період з 01.12.2021 року по 31.07.2023 року з урахуванням виплаченої суми, а саме 5040,01 грн. [лютий 2021 року] та 23140 грн. [серпень 2023 року] із розрахунку середнього заробітку за останні повні 2 місяці, а саме: 12521,76 грн. [грудень 2021 року] + 12546,58 грн. [січень 2022 року] / 2 = 12534,17 грн./22 роб/дні = 569,73 грн. - середньоденний заробіток.

Враховуючи викладене та довідку про розмір заборгованості за період з грудня 2021 року по 31 липня 2023 року з відповідача необхідно стягнути: за грудень 2021 року - 12521,76 грн.; за 2022 рік: січень - 12546,58 грн., лютий - 9937,88 грн. + лютий 5 днів, березень - 23 дні, квітень - 21 день, травень - 22 дні, червень - 22 дні, липень - 21 день, серпень - 23 дні, вересень - 22 дні, жовтень - 21 день, листопад - 22 дні, грудень - 22 дні; за 2023 рік: січень - 22 дні, лютий - 20 днів, березень - 23 дні, квітень - 20 день, травень - 23 дні, червень - 22 дні, липень - 21 день. Всього - 375 днів *569,73 = 213648,75 грн. + (12521,76+12546,58+9937,88)= 248654,97 грн. - 28180,01 (виплачені в лютому та серпні 2023 року) = 220474,96 грн.

Також з відповідача підлягає стягненню компенсація за невикористану відпустку в розмірі 13673,52 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли.

Оскільки, позивач при подачі позову звільнений від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 47,83,115 КЗпП України, ст. ст. 4,10, 12, 13 ,76, 81, 141, 259, 263-265,268,273,274-277,279, 352,354,355 ЦПК України, суд ,-

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ "Мегапромекологія" про стягнення заборгованості по заробітній платі задовільнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегапромекологія" (, вул. Спуск Набережний, 1, м. Марганець, Дніпропетровська область) на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у сумі 220474 гривень 96 копійок та компенсацію за невикористану відпустку в сумі 13673 гривень 52 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Мегапромекологія" (, вул. Спуск Набережний, 1, м. Марганець, Дніпропетровська область) на користь держави судовий збір в розмірі 1073 гривні 60 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: С. І. Хомченко