ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 534/1935/21 Номер провадження 22-ц/814/436/24Головуючий у 1-й інстанції Солоха О.В. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя : Триголов В.М.,

судді: Дорош А.І., Лобов О.А.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 07 грудня 2021 року по справі за позовом Комунального виробничого підприємства «Теплоенерго» м.Горішні Плавні» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості , -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2021 року КВП «Теплоенерго» м. Горішні Плавні» звернулось до суду з позовом до відповідачки, в якому прохає стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за теплову енергію та гарячу воду у сумі 87 675 грн 99 коп. та судові витрати пов`язані з розглядом справи покласти на відповідачів.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що КВП «Теплоенерго» м. Горішні Плавні» є виконавцем послуг з постачання гарячої води і теплової енергії (опалення) споживачам м. Горішні Плавні. Позивач надає комунальні послуги відповідачам, які проживають за адресою: АДРЕСА_1 . , згідно особового рахунку № НОМЕР_1 . В результаті невиконання відповідачами зобов`язань щодо оплати наданих послуг станом на 01 жовтня 2021 року, за період з жовтня 2018 року по вересень 2021 року у відповідачів виникла заборгованість у сумі 87 675 грн 99 коп.

Заочним рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 07 грудня 2021 року позов КВП «Теплоенерго» м. Горішні Плавні» - задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь комунального виробничого підприємства «Теплоенерго» м. Горішні Плавні» заборгованість за теплову енергію та гарячу воду в сумі 87 675 (вісімдесят сім тисяч шістсот сімдесят п`ять) гривні 99 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 понесені судові витрати в сумі 567 грн 50 коп. з кожного.

У зв`язку із залишенням без задоволення заяви про перегляд заочного рішення ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою на заочне рішення.

Скарга мотивована тим , що ОСОБА_1 не проживала за адресою, за якою на неї нараховувалась заборгованість починаючи з 2017 року.

При прийнятті рішення суд керувався поданими позивачем доказами, а саме інформацією про зареєстрованих осіб , проте законом не встановлено презумпцію проживання за адресою реєстрації. Та саме на позивача покладено обов`язок із доведення факту проживання та споживання послуг відповідачем за адресою : АДРЕСА_1 .

Апелянт вказує, що у справі відсутні будь які докази , що ОСОБА_1 проживала за вказаною адресою та взагалі користувалася тепловою енергією за яку її зобов`язано сплатити.

ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 07 грудня 2021 року , та ухвалити нове про відмову у стягненні з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту теплову енергію та гарячу воду на користь КВП «Теплоенерго» м. Горішні Плавні»

Відповідно до ч. 13 ст. 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що КВП «Теплоенерго» м. Горішні Плавні» є виконавцем послуг з постачання гарячої води і теплової енергії (опалення) споживачам м. Горішні Плавні.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань КВП «Теплоенерго» м. Горішні Плавні, вид економічної діяльності зазначено, зокрема постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, інші будівельно - монтажні роботи.

Отже підприємство створено з метою задоволення потреб населення та інших споживачів, незалежно від форм власності, в послугах централізованого постачання теплової енергії та гарячої води, а також обслуговування всіх інженерних мереж, споруд, вузлів тепломереж.

З матеріалів справи вбачається, що КВП «Теплоенерго» м. Горішні Плавні надає комунальні послуги відповідачам, які проживають за адресою: АДРЕСА_2 , згідно особового рахунку № НОМЕР_1 , що підтверджується інформацією по нарахування суми заборгованості.

У результаті невиконання відповідачами зобов`язань щодо оплати наданих послуг станом на 01 жовтня 2021 року, за період з жовтня 2018 року по вересень 2021 року у виникла заборгованість у сумі 87 675 грн 99 коп.

Відповідно до статті 1 Законом України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідност.6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація; з послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води.

Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005«Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» та Законом України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що надання послуг централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється на підставі укладеного між виконавцем та споживачем відповідного договору.

Пунктом 8 Правил встановлюється, що послуги надаються споживачеві згідно договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Відповідно до ч. 2 ст.7, ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначений обов`язок саме споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послу підготовлений виконавцем на основі типового договору. Обов`язком виконавця згідно норм даного Закону є підготовка для укладання договору про надання відповідних послуг.

Згідно ч. 5ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відсутність укладеного між сторонами договору не позбавляє споживача обов`язку щодо оплати наданих їм послуг централізованого опалення, постачання гарячої води (підігріву питної води).

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Водночас, відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такі правові висновки наведені у постанові Верховного Суду від 15.03.2018 у справі № 401/710/15-ц.

Крім цього, у постанові Великої Палати Верховного суду у справі № 712/8916/17 (14-448цс19) від 07.07.2020 року висловлена правова позиція, відповідно до якої: "Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).

Позивач здійснював надання вказаних послуг за адресою відповідачів, які вони отримували та споживали, тому у них виник обов`язок по сплаті за надані послуги.

Відповідно до ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно статті 68 ЖК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) -ст. 610 ЦК України.

За змістом наведених норм вбачається, що цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню до виконання як договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Відповідно до п. 5 ч. 2ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи й підлягають установленню при ухваленні судового рішення (чч.1, 2 ст.77 ЦПК України ).

Згідно зі ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Апелянт , як на основну підставу для скасування судового рішення щодо стягнення з неї заборгованості , посилається на не проживання за адресою , за якою позивачем здійснено нарахування заборгованості за надані послуги.

Та апеляційний суд відхиляє вказані аргументи апеляційної скарги , оскільки факт проживання ОСОБА_1 за іншою адресою починаючи з 2017 , як про це вказує скаржник, матеріалами справи не підтверджується.

ОСОБА_1 посилається на договір оренди, як на підставу для зменшення розміру стягуваної з неї суми заборгованості , та колегія суддів зазначає, що вказаний договір оренди нерухомого майна некомерційного призначення від 10.02.2021 свідчить лише про наявність у ОСОБА_1 із орендодавцем цивільно-правових відносин щодо оренди квартири за адресою АДРЕСА_3 . Інших доказів на підтвердження факту проживання за вказаною адресою ОСОБА_1 суду не надано.

Крім того, апелянт не зверталася до КВП «Теплоенерго» м. Горішні Плавні» із заявою про тимчасову відсутність за адресою місця реєстрації: АДРЕСА_1 .

Що у свою чергу свідчить про невідповідність посилань апелянта на не надання позивачем всіх необхідних доказів з метою встановлення кола споживачів послуг КВП «Теплоенерго» м. Горішні Плавні», та безпідставне стягнення з ОСОБА_1 заборгованості. Адже з метою уникнення негативних наслідків , ОСОБА_1 змінюючи місце проживання була наділена правом повідомити про це позивача , проте не скористалась ним .

Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог є законними і обгрунтованими, відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 375 ЦІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 07 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 березня 2024 року.

Головуючий суддя: В.М.Триголов

Судді: А.І.Дорош

О.А.Лобов