ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1601/24 Справа № 208/9275/23 Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С.М. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,

розглянувши без повідомлення учасників справи в м. Дніпро апеляційну скаргу Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Центральні тепломережі» на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 жовтня 2023 року про відмову у видачі судового наказу у цивільній справі за заявою Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Центральні тепломережі» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за теплопостачання (суддя першої інстанції Похваліта С.М.),

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року Комунальне підприємство Кам`янської міської ради «Центральні тепломережі» звернулось до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості послуги централізованого опалення у розмірі 47426,22 грн.

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 жовтня 2023 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Центральні тепломережі» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за теплопостачання.

Із вказаною ухвалою суду не погодився директор КП КМУ «Центральні тепломережі» ОСОБА_2 та подав апеляційну скаргу, вважає, що вона постановлена з порушення норм матеріального права, оскільки заявник набув право вимоги від боржника належного виконання грошових зобов`язань щодо оплати з надання послуг централізованого опалення. Право вимоги у заявника для звернення до ОСОБА_1 виникло 02 листопада 2020 року, коли було підписано договір відступлення.

ОСОБА_2 просив ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 жовтня 2023 року скасувати та направити справу для продовження розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду щодо відмови у видачі судового наказу.

Згідно ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки, в даній справі оскаржується ухвала про відмову у видачі судового наказу, то справа підлягає розгляду без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що в поданій до суду заяві про видачу судового наказу стягувач зазначає період виникнення боргу з листопада 2020 року по серпень 2023 року, однак з доданого до суду Розрахунку за послуги з централізованого опалення КП КМР «Центральні тепломережі», вбачається, що нарахування боргу починається не з нульового показника, а з суми 47 626,22 грн. станом на листопад 2020 року.

Відмовляючи у видачі судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що він позбавлений можливості встановити, за який саме період утворився борг.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до положень ч. 3 ст.19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, зокрема, про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати (п. 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України).

Стаття 163 ЦПК України містить вимоги до форми і змісту заяви про видачу судового наказу, недодержання яких, як передбачено ч. 1 ст. 165 ЦПК України, є безумовною підставою для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються також інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Між тим, п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановленому законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З матеріалів справи вбачається, що Комунальним підприємством до заяви про видачу судового наказу було надано розрахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення з листопада 2020 року по серпень 2023 року, згідно якого ОСОБА_3 має заборгованість у розмірі 47626,22 грн. та сплачена ним сума становить 200 грн. ( а.с.6).

З наданого розрахунку не можливо встановити з якого саме періоду у боржника почала зростати заборгованість, оскільки, як правильно вказав суд першої інстанції відсутні нульові показання за для визначення періоду заборгованості.

Крім того, слід зазначити, що у наданому розрахунку заборгованість з грудня 2020 року по серпень 2023 року взагалі не збільшувалась, докази про відключення споживача від централізованого опалення відсутні, а тому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку відмовляючи у видачі судового наказу, оскільки у даному відсутні безпідставні докази того, що дана заборгованість утворилась в межах позовної давності.

Доводи скарги стосовно того, що до заявника перейшло право вимоги до споживача, висновку суду першої інстанції щодо неналежного розрахунку не спростовує.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованим та мотивованим висновок суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відмови у видачі судового наказу з тих підстав, що вимогу пред`явлено за період, що виходить за межі загального строку позовної давності.

Як правильно зазначено судом в мотивувальній частині ухвали пропуск строку позовної давності свідчить про наявність спору між заявником та боржником, а тому підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

Більш того, за приписами ч. 2 ст. 166 ЦПК України відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному провадженні.

Таким чином, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 165 ЦПК України, не позбавляє заявника права звернутися з такими самими вимогами в порядку позовного провадження, та відповідно доводити факт переривання строку позовної давності, у разі подання боржником заяви про застосування строку позовної давності.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що питання щодо відмови у видачі судового наказу судом першої інстанції вирішено з дотриманням норм процесуального права.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства Кам`янської міської ради «Центральні тепломережі» залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 жовтня 2023 року про відмову у видачі судового наказу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: О.В. Халаджи

О.Д. Канурна

Т.В. Космачевська