ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/3090/21

Провадження № 22-ц/4820/1004/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю: представника позивача, відповідача та його представника

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/3090/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2024 року у складі судді Козак О.В. у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в:

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 81 353, 70 доларів США, з яких: за договором позики від 26 червня 2017 року 70 000,00 доларів США - основний борг, 6294,25 долари США - 3 % річних; за договором позики від 26 червня 2020 року 5000,00 доларів США - основний борг, 59,45 доларів США - 3 % річних та судові витрати.

На підтримання заявлених позовних вимог позивач вказував, що 26 червня 2017 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 70 000 доларів США та зобов`язався повернути вказані кошти до 30 січня 2018 року, що підтверджується відповідною розпискою. В подальшому, 26 червня 2020 року між сторонами укладено новий договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 отримав ще 5 000 доларів і зобов`язався повернути грошові кошти у строк до 05 вересня 2020 року. Однак відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконав, отримані кошти у строк визначений договорами позики не повернув. Тому позивач просив задовольнити позовні вимоги і стягнути з відповідача позичені суми коштів та 3% річних за неналежне виконання зобов`язання.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2024 року, позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 81353,70 доларів США, з яких: за договором позики від 26.06.2017 року - 70000,00 доларів США основний борг, 6294,25 доларів США 3% річних; за договором позики від 26.06.2020 року - 5000, 00 доларів США основний борг, 59,45 доларів США 3% річних, вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

ОСОБА_1 не погодився з таким рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, вважає його незаконним, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Договір позики від 26 червня 2017 року виконаний ним належним чином шляхом повернення позичених коштів в сумі 70 000 доларів США, про що свідчить наявний у нього оригінал розписки, який був отриманий від ОСОБА_2 після повернення коштів і доданий до матеріалів справи. Натомість ОСОБА_2 , надав суду наявний у нього примірник розписки і заперечив справжність розписки, яку надав відповідач, хоча в ході розгляду справи позивач неодноразово зазначав, що копії розписок не виготовлялися, тому з метою виявлення, яка з розписок є справжньою судом призначено у справі судову технічну експертизу і суду було надано відповідний висновок від 08 червня 2022 року № 15239/21-34/151/29/15130/22-34. Однак на думку апелянта вказаний висновок містить досить багато неточностей. Так, аналізуючи дослідницьку частину експертизи, встановлено що експертами не зазначено висновку за результатами первинного візуального (зорового)дослідження без застосування вимірювальних та технічних засобів ( лупи криміналістичної, лупи відео спектральної, відео спектрального компаратора, мікроскопів), отже це виключає можливість встановлення обставин, що мають істотне значення при вирішенні справи, а саме чи міг ОСОБА_1 при візуальному, зоровому огляді розписки, яка йому була повернута ОСОБА_2 , встановити її підробку, виготовлену за допомогою багатофункціонального пристрою з лазерним кольоровим способом друку. Також незрозумілим є яким чином експерти дійшли до висновку, що розписка від 26 червня 2017 року виконана пишучим приладом, спорядженим селевим чорнилом синього кольору, при цьому не зазначають про наявність у цій розписці таких характерних ознак для документів виконаних пишучим приладом як наявність рельєфу на лицьовій та зворотній стороні аркушів. Тому було заявлено клопотання про виклик експерта в судове засідання, який пояснив, що для встановлення способу виготовлення тексту розписок, використовувалося спеціальне обладнання, яке вказано у висновку і без використання якого надати безумний висновок щодо способу виготовлення тексту документа неможливо. При цьому експерт зазначив, що наявна у матеріалах справи копія розписки виготовлена саме шляхом одночасного сканування та друку на лазерному кольоровому багатофункціональному приладі, тобто шляхом фотографування та подальшого друку і така копія розписки не могла бути виготовлена. Під звукозапис в судовому засіданні, ОСОБА_2 підтвердив, що відповідачем надавалася розписка в кабінеті приватного нотаріуса Романішина Я. та відразу була передана йому після отримання коштів, іншим особам вказану розписку він не передавав і сторонні особи до неї доступу не мали. Також апелянт вказує, що у нотаріуса був відсутній кольоровий лазерний багатофункціональний прилад, який надавав би можливість виготовити таку розписку, отже ОСОБА_2 після отримання коштів на виконання договору позики, передав позичальнику не оригінал розписки, а її кольорову копію, проте вказані обставини залишені поза увагою суду. Таким чином, вказує апелянт, що він повернув отримані в позику грошові кошти у повному обсязі, а ОСОБА_2 повернув йому борговий документ, однак позивач при повернені розписки обманув його і передав підроблену розписку, ввівши в оману, вказані обставини спростовують презумпцію правомірності правочину. При ідентичних обставинах були повернуті кошти і по іншій розписці від 26 червня 2020 року, на виконання якої 5 000 доларів США також були повернуті позивачу, при цьому він був впевнений, що ОСОБА_2 повернув йому оригінали розписок.

З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її слід залишити без задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що між ОСОБА_2 як позикодавцем та ОСОБА_1 як позичальником 26 червня 2017 року було укладено договір позики в формі розписки, яка була підписана позичальником.

Відповідно з умовами вказаного договору позики у формі розписки ОСОБА_1 26 червня 2017 року отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 70 000 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 30 січня 2018 року.

Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується розпискою ОСОБА_1 від 26 червня 2017 року, підписання якої та отримання коштів ним не заперечується.

Також 26 червня 2020 року між ОСОБА_2 як позикодавцем та ОСОБА_1 як позичальником було укладено ще один договір позики в формі розписки, яка була підписана позичальником.

Відповідно з умовами вказаного договору позики у формі розписки від 26 червня 2020 року ОСОБА_1 26 червня 2017 року отримав від ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 5 000 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 05 вересня 2020 року.

Факт отримання відповідачем грошових коштів підтверджується розпискою ОСОБА_1 від 26 червня 2020 року, підписання якої та отримання коштів ним не заперечується.

Однак свої зобов`язання за вищевказаними договорами позики відповідач не виконав та грошові кошти ОСОБА_2 в строк як до 30 січня 2018 року та 05 вересня 2020 року, так і на даний час не повернув.

Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги, оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру у вигляді розписки про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, та є доказом не лише факту укладення договору, а й передання грошової суми позичальнику.

Зазначений правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц, постановах Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже три проценти річних від простроченої суми підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, ці проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання.

Сторони визначили строк виконання зобов`язання за договором позики від 26 червня 2017 року до 30 січня 2018 року та за договором позики від 26 червня 2020 року до 05 вересня 2020 року, судом стягнуто 3% річних, які нараховано та визначено позивачем за договором позики від 26 червня 2017 року за період з 31 січня 2018 року по 29 січня 2021 року, за договором позики від 26 червня 2020 року за період з 06 вересня 2020 року по 29 січня 2021 року, день подачі позову до суду.

Відповідачем жодним чином такі розрахунки не спростовано.

Таким чином судом правильно встановлено, що між сторонами укладено два договори позики від 26 червня 2017 року та 26 червня 2020 року у письмовій формі розписок, які є не лише підтвердженням факту укладення договору, а й доказом передачі позикодавцем грошової суми позичальнику в загальній сумі 75 000 доларів США, які у визначений строк позичальнику повернуті не були, в зв`язку з чим суд правомірно стягнув на користь позивача 75 000 доларів США позики, а також 3% річних в загальній сумі 6353,7 доларів США.

Заперечуючи проти позову в суді першої інстанції, відповідач зазначав, що грошові кошти позики в сумі 70000 доларів ним було повернуто позивачу, який в свою чергу йому повернув його розписку. Через пару років він позичив у позивача ще 5000 доларів США, які також повернув позивачу, і той повернув йому розписку, але цю розписку він порвав.

При цьому відповідач в судовому засіданні 08 квітня 2021 року надав суду розписку від 26 червня 2017 року про отримання ним від позивача 70000 доларів США, яку він вважає оригіналом та яка була долучена до матеріалів справи під номером аркушу справи в правому верхньому куті - 214.

Позивач в свою чергу також надав суду розписку від 26 червня 2017 року про отримання відповідачем від нього 70000 доларів США та розписку від 26 червня 2020 року про отримання відповідачем від нього 5000 доларів США, які він вважає оригіналами та яка була долучена до матеріалів справи під номерами аркушів справи в правому верхньому куті 139, 140 відповідно.

Вимогами частин 1, 2, 3, 5 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може перешкоджати учасникам справи у поданні доказів і зобов`язаний сприяти у поданні (забезпеченні) відповідних доказів, якщо їх подання є утрудненим або неможливим.

Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

В силу ч. 1 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

З усією очевидністю вбачається, що для встановлення, які з наданих сторін розписок є оригіналами, а які копіями необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити вказані обставини неможливо.

В зв`язку з цим судом першої інстанції за клопотанням представника відповідача ухвалою суду від 12 квітня 2021 року було призначено судову технічну експертизу документів.

За висновком судової технічної експертизи документів від 08.06.2022 року № 15239/21-34/151/29/15130/22-34 записи та підпис від імені ОСОБА_1 у розписці, датованій 26.06.2017 (з позначенням 139), виконані пишучим приладом, спорядженим гелевим чорнилом синього кольору; записи та підпис від імені ОСОБА_1 у копії розписки датованої 26.06.2017 з позначенням 214, нанесені електрофотографічним способом з використанням друкуючого багатофункціонального пристрою (пристроїв) з лазерним кольоровим способом друку; копія розписки, датованої 26.06.2017 (з позначенням 214), виконана за допомогою багатофункціонального пристрою з лазерним кольоровим способом друку з розписки, датованої 26.06.2017 (з позначенням 139), встановити тип, карку, модель принтера, не виявилось можливим, у зв`язку із не формативними ознаками, які виявились на аркуші та в знаках друкованих записів, підпису.

Отже за даним висновком експертизи оригінал розписки від 26.06.2017 року був у позивача ОСОБА_2 , а у ОСОБА_1 знаходилась копія розписки від 26.06.2017 року, виконана за допомогою багатофункціонального пристрою з лазерним кольоровим способом друку з розписки, датованої 26.06.2017.

Також ухвалою суду від 29 липня 2022 року по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу.

За висновком судової почеркознавчої експертизи від 19.06.2023 року № 25530/25531/22-32: 1. Рукописний текст, що починається зі слів: «Розписка Я, ОСОБА_1 ..» та закінчується словами: «... ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 » у розписці від 26.06.2017, складеній від імені ОСОБА_1 (примірник з цифровим записом у верхньому правому куті аркуша «139»), виконаний ОСОБА_1

- Рукописний текст, що починається зі слів: «Розписка Я ОСОБА_1 ...» та закінчується словами: «... ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 » у розписці від 26.06.2020, складеній від імені ОСОБА_1 (матеріали цивільної справ: № 686/3090/21 том № 1 а.с. 140), виконаний ОСОБА_1 .

2. Рукописний текст, що починається зі слів: «Розписка Я, ОСОБА_1 ...» та закінчується словами: «... ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 » у розписці від 26.06.2017, складеній від імені ОСОБА_1 (примірник з цифровим записом у верхньому правому куті аркуша «139») та рукописний текст, що починається зі слів: «Розписка Я ОСОБА_1 ...» та закінчується словами: «... ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 » у розписці від 26.06.2020 складеній від імені ОСОБА_1 (матеріали цивільної справи № 686/3090/21 том № 1 а.с. 140), виконані однією особою.

З врахуванням вказаних висновків експерта суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що відповідачем суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження його заперечень проти заявлених позовних вимог, а також виконання ним договорів позики від 26.06.2017 року та від 26.06.2020 року, повернення грошових коштів позивачу, в зв`язку з чим правомірно задовольнив позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги, що вказані висновки експерта є неповними, необґрунтованими, а тому не можуть бути взяті до уваги як належні та достатні докази, на що суд першої інстанції уваги не звернув, слід відхилити.

Вказані вище експертизи були проведені саме за клопотанням представника відповідача.

При цьому відповідно ст. 113 ЦПК України якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Однак відповідач та його представник жодних клопотань суду першої інстанції про призначення додаткової чи повторної експертизи не заявляли, інших висновків експерта чи спеціалісті, що спростовують, проведені судом першої інстанції судову технічну експертизу документів та почеркознавчу експертизу, суду не надали, а тому вищевказані доводи апеляційної скарги жодним чином не підтверджено.

Інших доводів на спростування висновків суду першої інстанції в апеляційній скарзі не наведено.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 09 вересня 2024 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова