Постанова

Іменем України

13 березня 2024 року

м. Київ

справа № 753/21336/21-ц

провадження № 61-1111св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Київського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року в складі колегії суддів: Мостової Г. І., Березовенко Р. В., Лапчевської О. Ф.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

На обґрунтування позову зазначала, що 21 червня 2014 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зареєстровано шлюб. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 . Від початку лютого 2021 року дотепер дитина проживає з матір`ю. Відповідач належним чином не допомагає у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, ухиляється від її утримання.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд стягнути із ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 7 000,00 грн щомісяця починаючи з 20 жовтня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, з індексацією стягуваних сум відповідно до закону.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнено із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 5 000,00 грн щомісяця, починаючи з 22 жовтня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, з індексацією стягуваних сум відповідно до закону.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції мотивував його тим, що сторони проживають окремо, їхня дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, відповідач працює в ТОВ «Інформаційно-туристичний центр «Експедиція» на посаді директора, тому дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 5 000,00 грн щомісяця.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 грудня 2021 року змінено.

Стягнено із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1 255,00 грн щомісяця, починаючи з 22 жовтня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття, з індексацією стягуваних сум відповідно до закону.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд вважав, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина в розмірі 5 000,00 грн щомісяця, оскільки згідно з довідкою про доходи від 15 січня 2022 року, виданою ТОВ «Інформаційно-туристичний центр «Експедиція», ОСОБА_2 працює з 21 листопада 2018 року дотепер на посаді директора, його дохід за період з 01 червня 2021 року до 31 грудня 2021 року становив 22 400,74 грн. Визначаючи розмір аліментів у сумі 1 255,00 грн, апеляційний суд вважав, що така сума відповідатиме як інтересам дитини, так і можливостям його батька, такий розмір аліментів є розумним, не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом між захистом прав позивача та захистом прав відповідача. Саме такий розмір аліментів є доцільним для стягнення, що відповідає інтересам сторін у справі та чинному законодавству.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У січні 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року, у якій просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Аргументи учасників справ

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Підставою касаційного оскарження судового рішення представник заявника зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування в оскаржуваному рішенні норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 30 липня 2021 року в справі № 367/3084/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Разом з цим представник заявника вказує на порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У березні 2023 року ОСОБА_2 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому зазначив, що рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування немає, а тому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, постанову Київського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року - без змін.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Встановлені обставини справи

Встановлено, що 21 червня 2014 року ОСОБА_1 і ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .

У шлюбі у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04 жовтня 2021 року ОСОБА_2 належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою про доходи від 15 січня 2022 року, виданою ТОВ «Інформаційно-туристичний центр «Експедиція», ОСОБА_2 працює з 21 листопада 2018 року дотепер на посаді директора, його дохід за період з 01 червня 2021 року до 31 грудня 2021 року становить 22 400,74 грн.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії № НОМЕР_2 ОСОБА_5 належить автомобіль марки «Ford Tourneo Connect», державний номерний знак НОМЕР_3 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Статтею 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з частиною другою статті 3 Конвенції держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 81 СК України перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Результат аналізу СК України, зокрема положень статті 81, частини третьої статті 181, частини другої статті 182, статті 183 СК України, свідчить про

те, що законодавець ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», передбачаючи можливість стягнення на користь дитини мінімального рекомендованого розміру аліментів з обох джерел отримання грошових коштів. Аналогічна ситуація відображена і в положеннях ЦК України, який також ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», зокрема у відносинах щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.

Таким чином, законодавець гарантував можливість захисту прав та фактичного задоволення інтересів найменш захищених категорій осіб.

Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 року № 146 затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.

Разом з тим, з урахуванням системного способу тлумачення вищевказаний Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб є підзаконним нормативно-правовим актом, а тому тлумачення його положень має здійснюватися з урахуванням дійсного змісту норм закону, на розвиток та виконання якого він прийнятий (розширювальне тлумачення норм права).

Водночас положення статті 81 СК України та частини третьої статті 181 СК України вказують на необхідність визначення розміру аліментів від частки доходу платника, а не його заробітку. Звуження ж змісту норм закону

за допомогою положень підзаконних нормативно-правових актів є неприпустимим.

При цьому зміст положень Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб включає до поняття «заробітку» також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів, тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток», ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин.

Крім того, у пункті 13 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб вказується, що утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Вживання терміну «дохід» у дужках після поняття «заробіток» може розумітися як визнання цих понять синонімами в контексті приписів цього Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб. Отже, Перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів, не є вичерпним.

Відповідно до частини першої статті 189 ЦК України продукцією, плодами та доходами є все те, що виробляється, добувається, одержується з речі або приноситься річчю. Отже, згідно з положень ЦК України проценти за розміщення коштів на депозитних рахунках є доходом від майна.

Аналогічні висновки викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 вересня 2019 року у справі № 760/4569/18-ц.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Зменшуючи розмір аліментів до 1 255,00 грн, апеляційний суд, беручи до уваги довідку про доходи ТОВ «Інформаційно-туристичний центр «Експедиція» згідно з якою ОСОБА_2 є директором цього товариства, не врахував, що Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на дитину включає до поняття «заробітку» також і виплати, які заробітною платою не є, зокрема доходи від підприємницької діяльності, кооперативів, тощо, що свідчить про більш широке тлумачення змісту поняття «заробіток», ніж виплати, які виплачуються в межах трудових правовідносин.

Як встановили суди, ОСОБА_2 є засновником, директором і бенефіціарним власником ТОВ «Інформаційно-туристичний центр «Експедиція» зі статутним капіталом 65 000,00 грн, основними видами діяльності якого є надання туристичних послуг.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04 жовтня 2021 року ОСОБА_2 належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Визначений судом апеляційної інстанції розмір аліментів у 1 255,00 грн є недостатнім для утримання дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення.

З огляду на викладене суд першої інстанції правильно вирішив, що розмір аліментів (5 000,00 грн) на дитину буде відповідати найкращим інтересам дитини, а відповідач має змогу сплачувати аліменти в такому розмірі.

Отже, постанова апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Установивши, що апеляційний суд скасував судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині відповідно до статті 413 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного суду від 21 грудня 2022 року скасувати, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 грудня 2021 року залишити в силі.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
М. Ю. Тітов