Справа № 372/3380/23
Провадження № 2-191/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2024 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Сікорській М.А.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за договором позики (борговою розпискою) та просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість у розмірі 26 910,96 доларів США, яка складається із заборгованості за договором позики (борговою розпискою) у розмірі 25 000,00 доларів США та 3% річних у розмірі 1910,96 доларів США. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що 15.08.2020 року він передав відповідачу грошові кошти в сумі 25 000,00 доларів США, які останній отримав та зобов`язався повернути отримані кошти до 31.12.2020 року, договір позики був оформлений письмово розпискою, яка була написана власноручно відповідачем, оскільки відповідач свої договірні зобов`язання за договором позики не виконав в повному обсязі, та до теперішнього часу не повернув отримані ним кошти у сумі, визначеній договором (вказаній у розписці), хоча повинен був виконати своє зобов`язання до 31.12.2020 року, він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Також просив стягнути з відповідач витрати по сплаті судового збору.

27.07.2023 року винесено ухвалу про прийняття позовної заяви до розгляду, відкриття провадження та призначення справи до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

03.11.2023 року винесено ухвалу про закриття підготовчого провадження по справі та призначення до розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові 15.08.2020 року він передав відповідачу грошові кошти в сумі 25 000,00 доларів США, які останній отримав та зобов`язався повернути отримані кошти до 31.12.2020 року, договір позики був оформлений письмово розпискою, яка була написана власноручно відповідачем, оскільки відповідач свої договірні зобов`язання за договором позики не виконав в повному обсязі, та до теперішнього часу не повернув отримані ним кошти у сумі, визначеній договором (вказаній у розписці), хоча повинен був виконати своє зобов`язання до 31.12.2020 року, він вимушений звернутися до суду з даним позовом. Розписка була написано відповідачем власноручно, під час написання розписки вони перебували в салоні автомобіля, для чого відповідачу потрібні були ці кошти він не знає, відповідач йому не розповідав деталей, істотні умови були обговорені в усному порядку. Він виконав всі свої зобов`язання перед відповідачем.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав в повному обсязі та просив відмовити в задоволенні позову. Пояснив, що відносини з позивачем в нього виникли у 2018 році, їх познайомили в лютому місяці, оскільки позивач шукав допомогу по фізичному та юридичному захисту, оскільки в нього були судові спори щодо кредитних зобов`язань перед банком Форум, який передав своє право вимоги іншій фінансовій установі, в подальшому було звернуто стягнення на майно, а саме на будинок та земельну ділянку, яке він перереєстровував на себе. В нього з відповідачем були ділові стосунки і вони обумовили суму його послуг в 25 000,00 доларів США, він консультував його і в таку суму оцінив свої послуги. Коли позивач в квітні місяці привіз йому кошти, він почав працювати, він готував йому різні позови, вони вигравали деякі суди. 23.03.2019 року коли відбувся силовий штурм боргових відносин не існувало, відтоді був боржником сам. 15.08.2020 року він не отримував коштів від позивача, а розписку написав не для боргу, а як гарантію завершення роботи, яку позивач йому доручав. 07.01.2021 року він закінчив виконувати доручено позивачем роботу. Раніше він також брав з позивача кошти за виконану роботу. Розписку він писав в автомобілі. В судових засіданнях по судовим спорам позивача він участі не приймав, він тільки консультував позивача по судових спорах. В 2018 році він передав йому 25 000,00 доларів США на підставі усної домовленості.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив в повному обсязі та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, пояснив, що відповідач визнає факт передачі йому коштів позивачем, однак це не була борговим зобов`язанням це був інший вид правовідносин.

Вислухавши позивача, відповідача, представника відповідача, перевіривши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступні обставини.

В своєму позові позивач зазначив, що 15.08.2020 року він передав відповідачу грошові кошти в сумі 25 000,00 доларів США, які останній отримав та зобов`язався повернути отримані кошти до 31.12.2020 року, договір позики був оформлений письмово розпискою, яка була написана власноручно відповідачем, оскільки відповідач свої договірні зобов`язання за договором позики не виконав в повному обсязі, та до теперішнього часу не повернув отримані ним кошти у сумі, визначеній договором (вказаній у розписці), хоча повинен був виконати своє зобов`язання до 31.12.2020 року, тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Представник відповідача та відповідач під час судового розгляду заперечивши позовні вимоги в повному обсязі, просили зобов`язати позивача надати для огляду в судовому засіданні оригінал розписки від 15.08.2020 року, загалом пояснили, що позивач дійсно передавав відповідачу грошові кошти у визначеному позовом розмірі, однак вказані кошти відповідача не брав у боргу у позивача, а позивач сплати відповідача за надані ним послуги, який полягав у готування судового захисту та забезпеченні фізичного захисту.

Під час судового розгляду позивачем було надано оригінал розписки від 15.01.2020 року, на підставі якої, як стверджує позивач у відповідача виникло грошове зобов`язання перед позивачем, одна слід зазначити, що вказана розписка написана простим олівцем.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку що встановлені договором.

Стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на те, що між сторонами було укладено договір позики, внаслідок невиконання якого у відповідача перед ним виникли грошові зобов`язання.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем, відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов`язку перед особою, якій таке право належить, яка може вимагати виконання такого обов`язку від інших осіб.

Отже, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність, чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права, або відмовляє позивачу у захисті встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Частиною 1 статті 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Так під час судового розгляду встановлено, що відповідач дійсно знайомий з позивачем. Їхнє знайомство відбулося в скрутний для позивача час, коли вирішувалось питання про його виселення з будинку в зв`язку з несплатою кредитної заборгованості перед фінансовими установами. На той час позивач міг бути позбавлений свого нерухомого майна за місцем проживання, а тому він звернувся до відповідача за допомогою. При їхній спільній розмові відповідач пояснив позивачу, можливі шляхи для врегулювання його скрутного становища, але при цьому роз`яснив, що робота по його захисту підлягає оплаті, що позивачем не було заперечено. Виходячи з цього вони визначили фінансування витрат в розмірі 25 000 доларів США, в межах даних коштів відповідач був зобов`язаний консультувати позивача, готувати його судовий та забезпечувати фізичний захист. Діючи в межах даної домовленості відповідачем було здійснено ряд заходів в суді, внаслідок яких фінансові претензії до позивача припинились, що підтверджується копіями рішень судів по справі № 372/2268/18, які долучено до матеріалів справи.

Вказані обставини покладені в основу заперечень проти позову, суд вважає відповідні доводи відповідача переконливими, послідовними і такими, що узгоджуються із сукупністю наявних у справі доказів.

Позивач наполягав на тому, що між сторонами виникли виключно позикові правовідносини, однак під час судового розгляду фактично визнав, що відповідач дійсно на оплатній основі надавав йому послуги із організацією правової допомоги, організацією фізичної охорони під час спорів та конфліктів з колекторами, однак посилався на те, що такі послуги він оплатив у повному обсязі і позикові зобов`язання за розпискою виникли окремо від іншого роду правовідносин між сторонами.

При цьому позивач в судовому засіданні об`єктивно не спростував тверджень відповідача щодо істотних розбіжностей у даті написання розписки та даті фактичної передачі коштів, обставин і місця написання розписки, передумов і попередніх усних домовленостей сторін перед написанням розписки, дійсних правових наслідків, які сторони ставили за мету досягнути внаслідок написання цієї розписки.

Істотні протиріччя у доводах сторін щодо дійсного правового змісту правовідносин між сторонами, дійсного змісту волевиявлення сторін при написання розписки і передачі коштів, відсутність у матеріалах справи належних і допустимих доказів, які б об`єктивно і безсумнівно підтверджували правову позицію позивача й одночасно спростовували правову позицію відповідача, унеможливлюють обґрунтований висновок про те, що між сторонами дійсно виникли саме такі правовідносини, які покладені в основу позовних вимог, а саме те, що між сторонами було укладено договір позики на умовах повернення кощтів у певний строк та за певних обставин.

Таким чином, кошти вказані позивачем, як позика такими по суті справи не є, що свідчить про безпідставність вимог до відповідача.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою, кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови, що позивачем ігнорується.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України: від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17, та у постановах Верховного Суду: від 25 березня 2020 року у справі № 569/1646/14-ц, від 14 квітня 2020 року у справі № 628/3909/15, від 21 липня 2021 року у справі № 758/2418/17.

Оцінюючи доводи сторін, суд приймає до уваги, що копія розписок від 15.08.2020 року надана до матеріалів справи містить неповні і суперечливі відомості про дійсний зміст спірних правовідносин, а сама копія розсипки не містить підтверджень факту дійсної передачі коштів, що спростовує доводи позивача. Інших підтверджень факту передачі коштів ОСОБА_1 ОСОБА_2 окрім самої копії розписки, матеріали справи не містять, під час судового розгляду належних і допустимих доказів, які б підтверджували дійсний зміст спірних правовідносин суду також не подано.

Поряд із тим, сам документ, на основі якого пред`явлено позов, містить істотні недоліки у оформленні, що не дозволяють із достатнім ступенем вірогідності ідентифікувати його як договір позики у формі розписки. Так, документ не містить буд-якої назви, наприклад розписки, договір, угода тощо. У документі не зазначено правову природу коштів та сутності правовідносин, зокрема не зазначено про передачу коштів на умовах позики чи на іншій правовій основі, не зазначено умови і порядок повернення коштів, суму коштів, що підлягає поверненню, а також інші істотні умови договору, притаманні договору позики.

Відповідач під час судового розгляду категорично заперечив наявність свого вільного волевиявлення на укладення договору позики, внаслідок чого у нього б виникли грошові зобов`язання перед позивачем на суму 25 тисяч доларів США. Позивач це об`єктивно не спростував, а його доводи суд оцінює як непереконливі, оскільки доводи відповідача є більш вірогідними з огляду на надані докази існування іншого роду правовідносин між сторонами, що опосередковано підтверджено навіть самим позивачем у судовому засіданні.

Проаналізувавши вищевикладене, суд погоджується із твердженнями відповідача про те, що зміст розписки містить неповні і суперечливі відомості про дійсний характер спірних правовідносин.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Обставини, які покладені в основу позовних вимог суд вважає невстановленими під час судового розгляду, оскільки всупереч принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства позивачем не подано суду належні і допустимі докази на підтвердження існування таких обставин, об`єктивності та достовірності відповідних тверджень.

Протирічливість, непослідовність і неконкретизованість правової позиції позивача у цій справі не були усунуті під час судового розгляду.

Також при наданні правової оцінки суті спірних правовідносин суд приймає до уваги наступне.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Оскільки позивачем не доведено достатність правових і фактичних підстав для покладення в судовому порядку на відповідача сплатити кошти позивачу на підставі саме того правочину, який покладений в основу позову, на думку суду, його вимоги не ґрунтуються на законі та матеріалах справи.

Виходячи з вищенаведеного, позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження обставин зазначених у позові, вимоги є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню.

Суд оцінює позовні вимоги на засадах диспозитивності цивільного судочинства в межах пред`явлених позовних вимог, тому вважає недоведеним факт укладення між сторонами правочину, на умовах якого ґрунтуються позовні вимоги.

Судом не встановлено фактичні обставини, покладені в основу позову, а саме сукупністю досліджених судом доказів не підтверджується факт наявності укладеної між сторонами відповідно до вимог законодавства розписки, з якої б виникали саме такі цивільно-правові зобов`язання, на які посилається позивач в обґрунтування позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Сукупність описаних вище обставин вказує на необґрунтованість поданого позивачем позову, оскільки суд не вбачає порушень прав чи законних інтересів позивача, які б підлягали судовому захисту у передбачений позовом спосіб.

Таким чином, обставини, що покладені в основу позову не знайшли об`єктивного підтвердження під час судового розгляду.

Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний

розсуд.

Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Суд вважає, що позивачем не доведено обставин, які б породжували правові наслідки у виді виникнення зобов`язання сплатити визначені позовом кошти, тому достатніх підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Згідно ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 76 - 81 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спір на засадах змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, на підставі поданих сторонами доказів, суд вважає, що позовні вимоги не ґрунтуються на зібраних по справі і досліджених судом письмових доказах, не узгоджуються із чинним законодавством України, позивач всупереч вимогам ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України не довів позовні вимоги належними і допустимими доказами, тому достатніх правових і фактичних підстав для задоволення позову суд не вбачає, а відтак позов не підлягає задоволенню в повному обсязі з підстав недоведеності.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 76, 259, 264-265, 268, 273, 365 ЦПК України, ст.ст. 16, 509, 525, 526, 625, 1046, 1049 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В.Кравченко