Справа № 302/1182/24
Провадження № 2/302/358/24
Номер рядка звіту 61
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 вересня 2024 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Повідайчика О.І., за участі секретаря судового засідання Митряк І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Міжгірського районного суду Закарпатської області в селищі Міжгір`я Хустського району Закарпатської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно за законом

ВСТАНОВИВ:

19 серпня 2024 року ОСОБА_1 (далі ОСОБА_1 , позивачка, спадкоємиця) та ОСОБА_3 (далі ОСОБА_3 , позивач, спадкоємець) через представницю адвокатку Гренджа Вікторію Юріївну, звернулись до суду з вказаним позовом до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області (далі Міжгірська селищна рада, рада, відповідач), який обґрунтовували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі Міжгір`я Хустського району Закарпатської області помер ОСОБА_4 (далі ОСОБА_4 , спадкодавець), ІНФОРМАЦІЯ_2 , який доводився позивачці ОСОБА_1 чоловіком, а позивачу ОСОБА_3 батьком. У зв`язку з смертю ОСОБА_4 за ним відкрилась спадщина. До складу спадщини увійшов житловий будинок з господарськими будівлями й спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який ОСОБА_4 , успадкував за своєю матір`ю ОСОБА_5 , проте за життя не оформив права власності на спадкове майно. Позивачі прийняли спадщину, проте нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину їм було відмовлено через неподання спадкоємцями правовстановлюючих документів на майно та через відсутність інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності на зазначене вище нерухоме майно. Обґрунтовуючи позов зазначеними вище обставинами та посилаючись на відповідні норми цивільного законодавства позивачі просили визнати за ними право власності в рівних частках по 1/2 на згаданий житловий будинок в порядку спадкування за законом за померлим ОСОБА_4

23 серпня 2024 року ухвалою судді було відкрито провадження в справі та призначено підготовче засідання.

Позивачі в підготовче засідання не з`явились.

Представниця позивачів адвокатка Гренджа В.Ю. подала суду заяву від 03 вересня 2024 року, в якій просила розглянути справу без участі позивачів та їх представниці, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні.

Відповідач Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області явку представника в судове засідання не забезпечила, подала суду заяву від 29.08.2024 в якій просила розглянути справу без участі представника відповідача. З поданої заяви слідує визнання позову Міжгірською селищною радою Хустського району Закарпатської області.

Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки відповідач визнав позов й таке визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи законних інтересів третіх осіб, з врахуванням характеру спірних правовідносин, суб`єктного складу сторін і обставин справи, відповідно до наведених норм процесуального закону суд доходить висновку про наявність законних підстав для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні.

За наявними доказами суд встановив такі фактичні обставини справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який доводився позивачці ОСОБА_1 чоловіком та позивачу ОСОБА_3 батьком. Зазначені обставини доводяться свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 8), свідоцтвом про укладення шлюбу між ОСОБА_4 , 1961 р.н., та ОСОБА_6 , 1964 р.н. серії НОМЕР_2 (а.с. 16) та свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , 1998 р.н. серії НОМЕР_3 (а.с. 17).

Відповідно до статті 1220 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) у зв`язку з смертю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за ним відкрилася спадщина. До спадкової маси увійшов житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , який ОСОБА_4 успадкував після смерті матері ОСОБА_5 , проте за життя не встиг оформити право власності на це майно. Зазначений будинок був побудований за час перебування в шлюбі батьками позивача в 1970-1986 роках, та обліковувався як за власником, за матір`ю ОСОБА_4 ОСОБА_5 , що підтверджується рішенням Виконавчого комітету Міжгірської селищної ради № 61 від 22.05.1986 (а.с. 20). Земельна ділянка площею 0,13 га виділена під будівництво та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_5 безоплатно у приватну власність рішенням Міжгірської селищної ради народних депутатів «Про передачу у приватну власність земельних ділянок та постійне користування» від 25.01.1996 за № 5 (а.с. 21).

Батько ОСОБА_4 ОСОБА_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 (а.с. 11), а мати ОСОБА_4 ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 (а.с. 12).

Родинні відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 (а.с. 15).

Правовідносини щодо права власності до 01 січня 2004 року регламентувались розділом ІІ Цивільного кодексу УРСР. Верховним Судом України в постанові від 18.12.2013 у справі № 6-137цс13 було висловлено правову позицію, що право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинним на час завершення його будівництва.

Питання набуття права власності, зокрема й на житловий будинок, у 1973 році регламентувались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» і прийнятою відповідно до цього Указу постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків», які, зокрема, визначали умови та правові наслідки зведення й завершення будівництвом об`єкта.

Відповідно до вказаних нормативних документів громадяни вправі були, зокрема, придбати або побудувати для себе на праві особистої власності житлові будинки. Тобто законодавче регулювання на час будівництва ОСОБА_8 житлового будинку в 1973 році передбачало набуття права особистої власності на житловий будинок внаслідок його будівництва.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час завершення будівництвом житлового будинку регулювалася підзаконними нормативними актами, а саме Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року N 56. Вказаним нормативним актом було передбачено реєстрацію права власності на житло тільки в містах та селищах і не встановлювалась можливість такої в сільських населених пунктах. Відповідно до практики правозастосування діючого законодавства, викладеної в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України "Про власність", Законом України від 07 грудня 1990 року N 553-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25 грудня 1974 року "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року N 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за N 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року N 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року N 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року N 1/5, та іншими нормативними актами».

З врахуванням наведеного, суд доходить висновку, що ОСОБА_5 набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням Виконавчого комітету Міжгірської селищної ради № 61 від 22.05.1986 (а.с. 20) та рішенням Міжгірської селищної ради народних депутатів «Про передачу у приватну власність земельних ділянок та постійне користування» від 25.01.1996 за № 5 (а.с. 21).

За життя ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , склала заповітне розпорядження, яким розпорядилася на випадок своєї смерті все належне їй майно і на що вона за законом матиме право передати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 13). Цей заповіт не було змінено та не скасовано, що доводиться витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № витягу 27749150 від 09.08.2011 (а.с. 14).

ОСОБА_4 прийняв спадщину за заповітом за померлою матір`ю ОСОБА_5 , позаяк постійно проживав із спадкодавицею на час її смерті (ст. 1233, 1268 та 1270 ЦК України), що підтверджується довідкою Міжгірської селищної ради за № 5501 від 19.11.2013 (а.с.18).

ОСОБА_4 мав намір зареєструвати право власності на спадкове майно для чого в 2023 року замовив технічний паспорт в КП «Міжгірське БТІ», але не встиг оформити свої спадкові права за померлою ОСОБА_5 внаслідок раптової смерті (а.с. 22-34).

На час смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який був постійним мешканцем АДРЕСА_1 разом з ним були зареєстровані та проживали: ОСОБА_1 , 1964 р.н., дружина померлого, ОСОБА_3 , 1998 р.н. син померлого, що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області 15.02.2024 за № 268 (а.с. 19). З вказаної довідки також слідує, що більше ніхто, окрім позивачів, зі спадкодавицею на час відкриття спадщини не проживав. Відповідно до статті 1221 ЦК України зазначене місце є місцем відкриття спадщини за ОСОБА_4 .

За життя ОСОБА_4 заповітного розпорядження не залишав.

Відповідно до вимог ст. 1222, 1223, 1261, 1268 ЦК України позивачі є єдиними спадкоємцями першої черги за законом, які прийняли спадщину за померлим ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_4 , оскільки на час смерті спадкодавця були зареєстрованими та спільно з ним проживали фактично й протягом шестимісячного строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не відмовилися від прийняття спадщини.

Інші спадкоємці першої черги за законом до майна померлого ОСОБА_4 відсутні. Ніхто інший із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини у встановлений законом строк не звертався, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, державного нотаріуса Дунаєвої О.І. від 12.06.2024 (а.с. 10).

Постановою державного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєвої О.І., при зверненні позивачки ОСОБА_1 за оформленням свідоцтва про право на спадщину, було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.06.2024 року за вих № 89/02-31 (а.с. 10). Цією постановою державним нотаріусом було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку у праві власності на ж/будинок з господарськими будівлями, за майном померлого ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Постанова обґрунтована пунктом 4.16 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 (далі Порядок № 296/5) відповідно до якого видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна документи, на підставі яких вчинено нотаріальну дію, та документи або копії (витяги) з них, необхідні для вчинення нотаріальної дії, обов`язково долучаються до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. У разі коли державну реєстрацію права власності на земельну ділянку та об`єкт нерухомого майна проведено без видачі документа, що посвідчує таке право або у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса. Державний нотаріус постановила відмовити у видачі позивачці свідоцтва про право на спадщину позаяк остання не подала оригінали документів (на підтвердження права власності на майно) та через відсутність відповідної інформації про зареєстроване право власності на зазначене нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності.

Право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстровано, що підтверджується довідкою за № 122, виданою 21.06.2024 Комунальним підприємством «Міжгірське бюро технічної інвентаризації». Факт будівництва зазначеного житлового будинку в 1970 році та його наявність, адреса розташування і технічні характеристики підтверджуються витягом з Реєстру будівельної діяльності (а.с. 22), наказом відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та інфраструктури Виконавчого комітету Міжгірської селищної ради від 03.11.2023 за № 58 «Про присвоєння адреси закінченому будівництвом об`єкту по АДРЕСА_1 » (а.с. 23) та технічним паспортом виготовленим 29.10.2023 КП «Міжігрське бюро технічної інвентаризації» Міжгірської селищної ради (а.с. 25-34).

Відповідно до підпункту 4.19 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку № 296/5 якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Згідно з положеннями наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19.03.2013 року № 95, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 15.04.2013 року за № 612/23144 «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж» документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Суд встановив, що позивачі позбавлені можливості оформити в нотаріальному порядку право на спадщину за законом на спадковий житловий будинок, який предметом позову через відсутність правовстановлюючих документів на нього на ім`я спадкодавця - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 . Водночас матеріалами справи доводиться, що позивачі, з врахуванням статті 1268 ЦК України є єдиними спадкоємцями першої черги за померлим ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_4 , які прийняли спадщину та набули право на спадкування майно, котре увійшло до її складу, зокрема житловий будинок з обслуговуючими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 та відповідно до приписів статей 1296-1298 ЦК України мають право й обов`язок отримати свідоцтво про право на спадщину щодо нерухомого майна.

Суд не встановив обставин, передбачених статтею 1244 ЦК України, які мали б наслідком усунення позивачів від спадкування за ОСОБА_4 .

Суд не встановив обставин, які б свідчили, що спадкування позивачами за ОСОБА_4 порушує права чи законні інтереси третіх осіб.

Відтак суд встановив, що у позивачів виникло право на набуття у власність зазначеного об`єкта нерухомого майна в порядку спадкування за законом. Водночас суд встановив наявність формальних перешкод для нотаріального оформлення переходу права власності від спадкодавця до спадкоємиці, які не впливають на зміст цього права.

Згідно з положеннями ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до приписів частин 1, 2 і 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Зміст права власності виявляється у праві: володіння, користування, розпорядження (ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Суд враховує, як сталу практику правозастосування (елемент правової визначеності) зазначеної норми, позицію викладену в п. 3.1. листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до якої визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Частиною першою статті 1267 ЦК України встановлено, що частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Враховуючи встановлені обставини та відповідно до вказаних вище норм законодавства суд доходить висновку, що матеріалами справи доводиться наявність законних підстав на набуття ОСОБА_1 та ОСОБА_3 права власності в рівних частках на нерухоме майно в порядку спадкування за законом та існування підстав для судового захисту такого права в установлений законом спосіб визнання права.

Відтак суд уважає позовні вимоги обґрунтованими й такими, що підлягають до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 3, 11, 16, 316-319, 321, 328, 392, 1216, 1218, 1222, 1223, 1258, 1261, 1267, 1268, 1296 Цивільного кодексу України, ст. 2-5, 10-13, 19, 76-81, 200, 206, 258, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ

Позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно за законом задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під реєстраційним номером АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Визнати за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами під реєстраційним номером АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повне найменування учасників:

Позивачі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_7 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП НОМЕР_8 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області, ; місцезнаходження: вул. Шевченка, 77, селище Міжгір`я, Хустський район, Закарпатська область, 90000.

Головуючий суддя О.І. Повідайчик