ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2024 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Кошари О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

29 листопада 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування доводів позовної заяви посилалась на те, що сторони перебували у шлюбі, який розірваний 05 жовтня 2022 року. Від шлюбу мають дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наразі позивач утримує сина, батько (відповідач) приймає участь, але нерегулярну та в обсязі, який визначає самостійно. На момент звернення із позовом до суду, між батьками не досягнуто згоди щодо способу виконання обов`язку утримувати дитину. Відповідач має змогу сплачувати частину доходів для утримання дитини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а.с.1-3).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/5 частки усіх видів заробітку (доходу) але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 29.11.2023 і до досягнення дитиною повноліття. В решті вимог відмовлено. Допущено негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (а.с.29-30).

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_4 звернулася з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просила, скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі (а.с.36-42).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 серпня 2017 року, який розірваний за рішенням суду від 05 жовтня 2022 року.

Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .

26 травня 2023 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_5 , свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 .

Дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою проживання відповідача АДРЕСА_1 та фактично проживав там з батьком. Проте наразі проживає з матір`ю позивачки, що не заперечується обома сторонами.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд 1 інстанції виходив із фактичних обставин справи, наданих суду доказів на підтвердження позивачем своїх вимог, беручи до уваги рівність батьків по утриманню дитини до досягнення ним повноліття, а також участь батька у вихованні та утриманні дитини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення та з відповідача на користь позивача на утримання сина необхідно стягувати аліменти у розмірі 1/5 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 18, ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 11 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року(з наступними змінами та доповненнями), передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних правна результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання має доводитися сторонами відповідно до правил ст.12,81 ЦПК України в контексті обов`язку батьків по утриманню дітей, поєднаного з презумпцією можливості батьків його забезпечувати, що витікає із свідомого рішення батьків народити дітей, яке нерозривно пов`язано з існуючою спроможністю батьків належним чином їх утримувати.

Встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований в НПУ і може надавати матеріальну допомогу своїй дитині.

Відповідно до змісту ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1,2 ст.76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до змісту ст. ст. 77-80 ЦПК України докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ст.80 ЦПК достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

ОСОБА_2 не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів про неможливість надання дитині визначений позивачем розмір аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 є молодим, здоровим, працездатним та спроможний належним чином виконувати свій батьківський обов`язок забезпечувати свою неповнолітню дитину. Посилання відповідача, що дитина не проживає з матір`ю, а проживає з бабусею, не виключає необхідності дитини в нормальному забезпечені. І у разі, визначення місця проживання дитини з батьком, відповідач має право подати відповідний позов про стягнення аліментів на утримання дитини.

Задовольняючи частково позов, місцевий суд правильно визначив обставини справи, та те що для забезпечення необхідного фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини необхідним є стягнення з відповідача аліментів на утримання сина, однак не вірно визначив їх розмір.

Враховуючи матеріальне становище платника аліментів, а також те, що відповідач має регулярний дохід, апеляційний суд прийшов до висновку, що розмір аліментів необхідно збільшити до 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Ураховуючи те, що суд першої інстанції, правильно встановивши характер спірних відносин, що виникли між сторонами, не врахував відсутність доказів обставин, що мають значення для розгляду справи, зокрема наявності у відповідача підстав для зменшення розміру аліментів, не вірно визначив розмір аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_2 . Відтак, ухвалене ним рішення підлягає зміні, а розмір аліментів збільшенню з 1/5 до 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття, що буде відповідати вимогам сімейного законодавства із врахуванням прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 24 січня 2024 року - змінити, збільшивши розмір стягнутих з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/5 до 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви до суду, а саме з 29 листопада 2023 року та проводити стягнення до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: