ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1586/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" листопада 2024 р.

Суддя Петриківського районного суду Дніпропетровської області Караул О.А., за участю секретаря судового засідання Пелих І.Ю., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справуза позовною заявою Акціонерного Товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

До Петриківського районного суду Дніпропетровської області через свого представника ОСОБА_2 звернувся позивач Акціонерне Товариство «Райффайзен Банк» із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

У позові йдеться про те, що АТ «Райффайзен Банк» розмістив на власному офіційному сайті в мережі Інтернет «www.raiffeisen.ua» публічну пропозицію про надання громадянам банківських послуг на умовах, що викладені у Правилах банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Райффайзен Банк». У Публічній пропозиції визначено, що фізична особа, яка виявила намір прийняти (акцептувати) цю публічну пропозицію, підписує Заяву про акцепт публічної пропозиції/Угоду, за встановленою формою. В Публічній пропозиції вказано, що вона сама, разом із Заявою про акцепт, Правилами, Тарифами, усіма заявами, змінами, доповненнями та додатковими угодами, утворюють єдиний Договір банківського обслуговування. Такий договір вважається укладеним з моменту, коли банк або кредитний посередник отримує Заяву про акцепт, підписану клієнтом.

АТ «Райффайзен Банк» є правонаступником за всіх юридичними правами та обов`язками АТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідно до Статуту Банку.

Тож, банк і Відповідач уклали Заяву-Договір про відкриття Поточного рахунку та надання Кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-115282926 від 22.11.2021 згідно з яким Банк видав Відповідачу кредит у розмірі 121 000,00 грн. строком на 72 місяця під 39,90% річних. Відповідач зобов`язався використати кредит відповідно до умов, повернути його, сплатити проценти та виконати інші зобов`язання відповідно до договору та тарифів Банку.

Згідно умов Кредиту, Відповідач має повернути суму кредиту та сплатити нараховані проценти. Кредит може бути наданий на поточний рахунок Відповідача або через кредитний рахунок з подальшим відображенням на поточному рахунку в день видачі кредиту або на наступний робочий день, залежно від часу видачі. Факт отримання Відповідачем грошових коштів за Кредитом підтверджується наданою суду копією виписки по рахунку, що підтверджує переказ та зарахування грошових коштів на рахунок Відповідача.

Відповідно до п. 1.5 статті 1 Р. 6 Правил, Банк має право проводити реструктуризацію зобов`язань Відповідача за Кредитом (зміну умов Кредиту). Реструктуризація проводиться Банком відповідно до внутрішніх документів Банку з рахуванням рівня платоспроможності і кредитоспроможності Відповідача, стану виконання Відповідачем визначених Заявою зобов`язань за Кредитом, а також інших обставин, які впливають на виконання Відповідачем зобов`язань за Кредитом. Сторони дійшли згоди, що реструктуризація (капіталізація, кредитні канікули та інші види реструктуризації) може бути здійснена Банком без підписання між Банком та Відповідачем додаткових договорів/угод до Заяви. Реструктуризація може бути проведена за ініціативою Банку, а також на підставі звернення Відповідача з запитом щодо надання реструктуризації (зокрема на підставі поданої Відповідачем на Сайті Банку заяви, яка є акцептом оферти Банку на зміну умов Кредиту).

За ініціативою Банку реструктуризація здійснюється в односторонньому порядку, у разі настання будь-яких надзвичайних обставин, що не залежать від волі Банку та знаходяться поза сферою його контролю (у тому числі, але не обмежуючись, у період введення надзвичайного стану, військового стану, карантинного режиму в Україні, чи на її окремих територіях тощо) та ще, за оцінкою Банку, можуть потенційно збільшити обсяг кредитного ризику та потенційно впливати на можливість Відповідача своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов`язання за Кредитом згідно графіку погашення.

Здійснена за ініціативою Банка реструктуризація може бути відмінена повністю або частково (зокрема, можлива відміна одного або декількох способів реструктуризації, що були у комплексі застосовані) у разі якщо за оцінкою Банка відбулися зміни обставин та зменшилися потенційні ризики, що впливають на фінансові можливості Відповідача своєчасно та у повному обсязі виконувати зобов`язання за Кредитом згідно графіку погашення. Підтвердженням зміни умов Кредиту, у т.ч. по причині відміни реструктуризації є направлення Банком Відповідачу SMS- повідомлення із зміненими умовами Кредиту. Відповідач зобов`язаний виконувати свої зобов`язання за Кредитом в порядку та на умовах, визначених Заявою та з урахуванням зазначених в SMS-повідомленні змін.

Також Відповідач в будь-який Робочий день після отримання SMS-повідомлення із зміненими умовами Кредиту має звернутися до відділення Банку і підписати новий графік погашення Кредиту (для Кредита за програмою кредитування «Кредиту готівкою»). У випадку невиконання Відповідачем зазначеного обов`язку, Сторони домовились, що розрахований Банком самостійно новий графік погашення Кредиту вважається складеним належним чином, є невід`ємною частиною Заяви та підставою для визначення розміру зобов`язань Відповідача за Кредитом.

У разі проведення реструктуризації зобов`язань Відповідача за Кредитом (зміну умов Кредиту), Сторони погоджуються, що вимога про дострокове погашення заборгованості за Кредитом (якщо така була направлена на адресу Клієнта), втрачає чинність.

У зв`язку із несплатою Відповідачем платежів за кредитом було проведено реструктуризацію у порядку встановленому п. 1.5 Розділу 6 Правил (деталі операцій наведено в розрахунку заборгованості, який йде додатком №2 до цієї позовної заяви).

Відповідач сплачує проценти за кредит щомісяця у складі ануїтегного платежу, визначеного графіком, згідно з процентною ставкою, встановленою у заяві. Проценти нараховуються на залишок заборгованості за кредитом від дня його отримання до повного погашення, використовуючи метод факт/факт. У разі затримки платежу, проценти нараховуються на залишок заборгованості після закінчення терміну кредиту до дня його погашення. Щомісячний ануїтетний платіж включає частину основної суми кредиту і проценти, розраховані за формулою, що враховує процентну ставку і термін кредитування.

Відповідач зобов`язаний здійснювати погашення Кредиту та процентів за користування Кредитом ануїтетними платежами у валюті Кредиту кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем надання Кредиту у визначену Заявою та Графіком дату. Якщо дата сплати ануїтетного платежу не є Робочим днем, ануїтетний платіж має бути сплачений Клієнтом не пізніше останнього Робочого дня, що передує даті сплати ануїтетного платежу.

Відповідно до умов Кредиту та Заяви сторони встановили, що у разі настання передбачених підпунктом 3.6.2. пункту 3.6. Статті 3 Розділу 6. Правил обставин Дефолту, Банк має право відмовити в наданні Кредиту (з припиненням зобов`язання Банка надати Кредит) та/або вимагати дострокового виконання зобов`язань за Кредитом, включаючи повернення суми Кредиту, сплату Процентів, пені та інших платежів за Кредитом, про що направляє письмову вимогу. У разі невиконання цієї вимоги, Банк має право вжити заходи для стягнення заборгованості за Кредитом, які не суперечать законодавству України.

У зв`язку з невиконанням Відповідачем умов Кредиту на адресу Відповідача було направлено вимогу про дострокове виконання боргових зобов`язань за вих. №114/5-600958 від 05.07.2024 року, надавши можливість останньому добровільно (в позасудовому порядку) врегулювати заборгованість протягом 30 днів. Дана вимога була направлена Позивачем засобами поштового зв`язку AT «Укрпошта», однак у визначені у вимозі строки Відповідачем не виконана.

Станом на 01.07.2024 заборгованість Відповідача перед Позивачем за Кредитом складає 159 980,42 грн., у тому числі: заборгованості за кредитом 143 655,43 гривень, у тому числі прострочена заборгованість 3 448,90 гривень; заборгованість за відсотками 16 324,99 гривень, у тому числі прострочена заборгованість 14 915,52 гривень.

Враховуючи те, що Відповідач не виконує умови Кредиту та вимогу Банку щодо врегулювання заборгованості, тим самим нівелюючи приписи чинного законодавства України Банк змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

За наведеного, позивач просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача достроково заборгованість за договором № 014-RO-82-115282926 від 22.11.2021 у сумі 159 980,42 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі - 143 655,43 грн.; заборгованість за відсотками у сумі - 16 324,99 грн. Стягнути відповідача на користь позивача витрати, понесені у зв`язку зі сплатою судового збору за подачу позову у розмірі 3 028,00 гривень.

Ухвалою Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 17.09.2024 справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

В ухвалі про відкриття провадження відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Копію зазначеної ухвали та позовну заяву з додатками надіслано на зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача.

Відповідачу відправлення вручене 02.10.2024, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

17.10.2024 до суду подано відзив на позовну заяву про стягнення заборгованості.

Тож, відповідач зазначив, що позивачем не надано пояснення щодо суми заборгованості відповідача, тобто: тіла, відсотків та комісії за обслуговування кредиту. Іншого належного розрахунку, який би узгоджувався із матеріалами справи, умовами кредитного договору, позивач не представив, хоча в цій частині саме на ньому лежить процесуальний обов`язок доказування, а тому даний позов, на думку відповідача, не може бути задоволений, оскільки він є необгрунтованим, а позовні вимоги - недоведені.

Надані позивачем виписка та розрахунок заборгованості за кредитом, є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідних сум та не може слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог позивача до відповідачів. Сама позовна заява не містить таких даних, а лише констатує наявність недоказаного розміру всієї суми непогашеного кредиту.

Документами ж, які можуть підтвердити наявність або відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості, можуть бути виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені згідно нормам ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», оскільки лише первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій та складені під час здійснення господарської операції - є правовою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій.

При цьому, матеріали справи також не містять відомостей, що підтверджують факт наявності заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 159 980 ,42 гривень. Доведеність наявної суми заборгованості за кредитним договором, є обов`язком позивача, який він не виконав, оскільки не довів належними та допустимими доказами її розмір.

Більше того, відповідач вважає, що Договір, укладений між нею та відповідачем є таким, що порушує її права як споживача, та підлягає визнанню недійсним в частині нарахування процентів за користування кредитом з наступних підстав.

Так, відповідно до положень Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб`єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості (ст.ст. 6,627 ЦК України). Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, що визначено ч. 1 ст.202 ЦК України. Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Частиною 1 ст. 628 ЦК України встановлено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін та погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є укладений, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.І ст. 638 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України). Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до постанови Національного банку України від 10.05.2007 року № 168 «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» в разі письмового звернення споживача, банк зобов`язаний надати повну, необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про сукупну вартість споживчого кредиту, з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язаннях споживача, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, які повинні бути сплачені за кредитним договором. Крім того, обов`язок надати особі інформацію, яка її стосується, закріплена нормами Законів України «Про звернення громадян», «Про інформацію», «Про захист прав споживачів» та ін.

Відповідно ст. 56 Закону України «Про банки та банківську діяльність», клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов`язані на вимогу клієнта надати таку інформацію.

Відповідно ст. 62 Закону України, інформація щодо юридичних та фізичних осіб, яка містить банківську таємницю, розкривається банками: 1) на письмовий запит або з письмового дозволу відповідної юридичної чи фізичної особи.

Згідно пункту 3.2. Постанови Національного банку України « Про затвердження Правил зберігання, захисту, використання та розкриття банківської таємниці» від 14.07.2006 № 267, під час роботи з позичальником, який потрапив у скрутне фінансове становище, банкам рекомендується вживати заходів, спрямованих на створення прийнятних умов для забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за споживчим кредитом, а саме: підтримувати зв`язок з позичальником у зручний для нього час і спосіб (зустрічі, листування, телефон, факс тощо); надати позичальнику повну і доступну інформацію щодо загального розміру його заборгованості, уключаючи всі платежі, передбачені умовами кредитного договору, обговорити з позичальником усі обставини його скрутного фінансового становища та надати безкоштовні консультації щодо можливих шляхів забезпечення погашення заборгованості;

Згідно п.п.2.1, 2.2, 2.3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (далі Правила), затверджених Постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року за № 168, банки зобов`язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування.

Пунктом 2.4 Правил встановлено, що банки зобов`язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією.

Постановою Правління Національного банку України № 168 від 10.05.2007 року «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» передбачено наступне: 2.1. Банки зобов`язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов`язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги;/ можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством; 4.2. Інформація про платежі споживача, які зазначені в пункті 2.1 цієї глави, надається з обов`язковим зазначенням бази їх розрахунку (зазначається сума, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума тощо); 4.3. Банки зобов`язані в кредитному договорі зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов`язань споживача, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором.

Положення ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», встановлює обов`язок Банка «перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови.

Відповідно ч. 4 ст. 11. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов`язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту;

Відповідно до правової позиції ВСУ у справі № 6-1746цс16, а саме, положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати авансові платежі, і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Відповідно до частини восьмої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів зі споживачами тлумачаться на користь споживача.

Аналогічна правова позиція міститься і в рішенні суду від 29.07.2019 року по справі № 761/12130/19.

Згідно із п. 58 Постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/16663/16-ц: несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо плати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними (окремих положень, а не договору в цілому).

Крім того, відповідно до статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно ст.1 Закону України « Про захист прав споживачів» продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Відповідно ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів»: «Споживач на час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця).

Відповідно ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи.

Відповідач стверджує, що АТ «Райффайзен Банк» було проігноровано зазначену вимогу та не повідомлено письмово всю необхідну інформацію відповідачу щодо умов Угоди. Банк скористався тим, що позичальнику об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті.

Згідно ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено: правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Частиною 1 ст. 230 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування

Міжнародними актами, зокрема, Резолюцією Генеральної асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» констатовано, що споживачі здебільшого знаходяться в нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти, купівельної спроможності та виходячи з важливості сприяння справедливому, рівноправному та усталеному економічному і соціальному розвитку, сформульовано керівні принципи для захисту інтересів споживачів, серед яких визначено сприяння у боротьбі зі шкідливою діловою практикою підприємств, яка негативно відбивається на споживачах.

Хартією захисту споживачів, ухваленою 25 сесією консультативної асамблеї Европейського союзу у 1973 році за № 543, передбачено, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, оскільки споживачу під час укладення кредитного договору об`єктивно бракує знань для здійснення правильного вибору послуг із запропонованих на ринку та оцінки укладеного договору.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 548 Цивільного кодексу України недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Аналогічний висновок вказаний в постанові Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Відповідно до ст. 77 Ц11К України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 81 ЦК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Окрім того, відповідач зауважила, що в момент укладення Заяви про акцепт Публічної пропозиції їй було надано Страхову форму (оферту). Страхові послуги була заздалегідь включені Банком до Заяви про акцепт публічної пропозиції як обов`язкова умова отримання кредиту, що відповідач вважає незаконним з наступних підстав.

Відповідно до ч. З ст. 20 Закону України «Про споживче кредитування», споживач має право укласти договір про надання супровідних послуг з обраною ним третьою особою, включеною до переліку тих, які відповідають вимогам кредитодавця (за наявності такого переліку), крім випадків, коли відповідну послугу може надати лише кредитодавець.

Також ч. 4 Закону, передбачає, що кредитодавцю забороняється пов`язувати укладення договору про споживчий кредит з вимогою укладення договорів про надання супровідних послуг із конкретною третьою особою.

Але разом із Заявою про акцепт публічної пропозиції/Угоди АТ «Райффайзен Банк» було надано лише один варіант страхувальника в особі Страхової компанії «Уніка Життя», тим самим позбавивши позичальника права відмовитись від послуги і/або обрати іншу Страхову компанію. Про відсутність вибору страхувальника свідчить те, що банком був наданий єдиний надрукований варіант (бланк) Угоди про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної картки та страхування.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою НБУ від 10.05.2007 р. № 168, банки не мають встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь.

Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 (провадження №14-44цс21) встановлено: «враховуючи те, що позивачці встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватися безоплатно, а надання інших послуг за обслуговування кредиту, не пов`язаних з інформуванням про стан кредитної заборгованості, за вказану плату умовами договору не передбачено, ВП ВС дійшла висновку про те, що положення пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, укладеного між позивачкою та відповідачем, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними».

Оскільки вказана оскаржувана умова Договору про надання кредиту укладеним між Акціонерним товариством «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 суперечить вимогам актів цивільного законодавства, то договір є частково недійсним в частині сплати щомісячних страхових внесків. Виходячи з цього, варто зробити перерахунок кредитних зобов`язань за договором.

Окрім того, ОСОБА_1 систематично вносила платежі в рахунок погашення кредитної заборгованості, але при цьому тіло кредиту не зменшилось, а відсотки тільки зростали, що порушує дисбаланс договірних відносин. На думку відповідача, умови, які ставить AT «Райффайзен Банк» взагалі не дають можливості позичальнику погасити заборгованість по кредитному договору. Після внесення грошових коштів відповідачем, сума заборгованості за кредитним договором не зменшувалась, що викликає сумнів у достовірності та обґрунтованості вказаного розрахунку.

Закон України "Про споживче кредитування" визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Цей Закон, крім положень щодо врегулювання простроченої заборгованості, пункту 9 частини третьої статті 9, пункту 15 частини першої та частини другої статті 12 цього Закону, не поширюється на: 1) договори, що містять умову про споживчий кредит у формі кредитування рахунку зі строком погашення кредиту до одного місяця; 2) договори позики, що не передбачають сплати процентів чи будь-яких інших платежів за користування наданими за такими договорами грошовими коштами; 3) кредитні договори, метою яких є надання споживачу права вчиняти правочини з фінансовими інструментами, якщо такі правочини вчиняються за участю чи за посередництвом кредитодавця або іншого професійного учасника ринку цінних паперів; 4) кредити, що надаються за договорами, укладеними в результаті врегулювання спору шляхом укладання мирової угоди, затвердженої судом; 5) кредити, що надаються виключно в рамках відповідних державних програм або програм органів місцевого самоврядування визначеному колу фізичних осіб і передбачають окремі, визначені такими програмами, умови кредитування, у тому числі виплату процентів за користування кредитом; 6) несанкціонований овердрафт, що є перевищенням суми операції, здійсненої за рахунком, над сумою встановленого кредитного ліміту, що обумовлений договором між кредитодавцем та споживачем і не є прогнозованим за розміром та часом виникнення; 8) кредити, що надаються ломбардами у разі передання предмета застави на збереження ломбарду, за умови що зобов`язання споживача обмежуються вартістю предмета застави.

Відповідно до статей 11, 18 Закону України "Про захист прав споживачів" до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Крім того, статтею 21 ЗУ "Про споживче кредитування" встановлено особливості відповідальності споживача за договором про споживчий кредит, згідно якої, споживач, який порушив своє зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним, має відшкодувати кредитодавцю завдані цим збитки відповідно до закону з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Проте, законодавцем визначені чіткі особливості, щодо розміру відповідальності споживача, яка визначена у п. 2 ст. 21 ЗУ "Про споживче кредитування, а саме: у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін.

Тож, встановлений сторонами договору розмір відсотків на думку відповідача, є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів", та суперечить встановленим обмеженням ст. 21 ЗУ «Про споживче кредитування" та порушує принцип розумності та добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг фінансової установи, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми відсотків, яка перевищує подвійну облікову ставки Національного банку України та становить більше ніж п`ятнадцять відсотків простроченого платежу.

Також, відповідно до змісту частин 5 та 7 статті 18 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищені, не відповідає передбаченим у ч. З ст. 509 та ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у Кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства, спонукає у такий спосіб Позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які ОСОБА_1 , не могла оцінити належно.

Крім того, з огляду на приписи ч. 4 ст. 42 Конституції України, участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.

Це узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09.04.85 року N 39/248 "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", в якій зазначено наступне: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

У наведених Керівних принципах для захисту інтересів споживачів визначено, що споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав у контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Пунктами 1.2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09.04.85 року N 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17.05.73 року N 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11.05.2005 року (пункти 9,13,14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23.04.2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.

Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11.05.2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.

Відповідно до положень Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року N39/248 споживачі мають бути захищені від таких зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних праву контрактах та незаконні умови кредитування продавцями.

Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абз. З п. п. 3.2 п. З мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року N 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

Окрім цього, як зазначено в рішенні Конституційного суду України від 11.07.2013 N 7- рп/2013, у випадку нарахування неустойки, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. З, ч. З ст. 509 та ч. 1-2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності, як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд має право її зменшити.

Застосовуючи дану норму, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного, а не покладеного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення.

Крім того, ч. Зет. 551 ІІК України, передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 03.09.2014 р. № 6- 100цс14, яка згідно зіст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів, за правилами п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов`язання не може перевищувати одного року. Виходячи з правової природи пені, яка нараховується за кожен день прострочення, право на позов про стягнення пені за кожен окремий день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність за позовом про стягнення пені відповідно до статті 253 ЦК України обчислюється по кожному дню, за який нараховується пеня, окремо, починаючи з дня, коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права. Частиною третьою статті 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті З ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини п 'ятої статті 12 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

У цьому рішенні Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.

Такого ж самого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 07.10.2020 по справі № 132/1006/19 провадження № 61-1602св20.

За наведеного відповідач просить суд: відмовити повністю у задоволені позовних вимог АТ «Райффайзен Банк».

21.10.2024 до суду надано відповідь на відзив на позовну заяву. Так, представник позивача не погоджується із зазначеним вище відзивом та просить суд задовольнити позов в повному обсязі.

Будь-яких інших заяв або клопотань від сторін до суду не надано.

Разом з тим відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду (ч. 1 ст. 83 ЦПК)

Отже, вивчивши наявні у справі письмові докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову через наступне.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Тож, 22.11.2021 між банком Акціонерним Товариством «Райффайзен Банк» та клієнтом ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) укладено договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-115282926, що підтверджено копією додатку до заяви про акцепт публічної пропозиції/Угоди № PD-314045 від 07.04.2014 Заяву-Договір про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою» № 014-RO-82-115282926. За умовами договору банк зобов`язаний надати клієнту кредит в сумі 121 000.00 грн, а клієнт зобов`язаний повернути банку кредит та сплатити проценти за його користування. Заяву-договір підписано електронним підписом ОСОБА_1 із позначкою часу АЦСК.

До зазначеного додано копію паспорта споживчого кредиту за програмою кредитування «Кредит готівкою», який підписано електронним підписом ОСОБА_1 із позначкою часу АЦСК. Так, у паспорті визначено суму кредиту 121 000.00 грн; строк кредитування 72 місяці; процентну ставку 39.90 %; загальні витрати за кредитом 319.149.13 грн; орієнтовну загальну вартість кредитування для споживача за весь строк користування кредитом 319 149.13 грн; реальну річну процентну ставку відсотків річних 39.72 %; порядок повернення кредиту визначено у вигляді графіку платежів, у якому визначаються кількість, розмір платежів та періодичність їх внесення.

Додатком 1 є Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, який підписано електронним підписом ОСОБА_1 із позначкою часу АЦСК. /Розмір кредиту зазначено 121 000.00 грн; термін користування 72 місяці; номінальна процентна ставка 39.90 % річних; зазначено дати платежів.

Також додано копію заяви № 014-RO-82-115282926 на приєднання до договору добровільного страхування життя №РБ1704-г від 12.06.2020; копію згоди на обробку даних ОСОБА_1 ; які вона підписала електронним підписом із позначкою часу АЦСК.

22.11.2021 від АТ «Райффайзен Банк» було перераховано на особовий рахунок клієнта ОСОБА_1 (виплата кредиту) суму 121 000.00 грн, що підтверджено копією виписки по рахунку АТ «Райффайзен Банк» від 27.06.2024.

Згодом, 22.05.2023 між банком та клієнтом було укладено додаткову угоду №1 до заяви-договору про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою»/до кредитного договору № 014-RO-82-115282926 від 22.11.2021. Так, строк кредиту було збільшено на 6 календарних місяців з 22.11.2021 по 22.01.2029. Зазначено, що станом на 22.05.2023 фактична заборгованість клієнта становить 124 036.52 грн. Угоду підписано електронним підписом ОСОБА_1 із позначкою часу АЦСК.

Додатком 1 є Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, який підписано електронним підписом ОСОБА_1 із позначкою часу АЦСК. Сума кредиту зазначено 129 127.98 грн; термін користування 86 місяців; номінальна процентна ставка 39.90 % річних; зазначено дати платежів.

Клієнту ОСОБА_1 було анульовано заборгованість за пенею в розмірі 0.00 грн, про що є копія листа-повідомлення клієнту від 22.05.2023. Лист підписано електронним підписом ОСОБА_1 із позначкою часу АЦСК.

31.10.2023 між АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 1 до заяви-договору про відкриття поточного рахунку та надання кредиту «Кредит готівкою»/до кредитного договору № 014-RO-82-115282926 від 22.11.2021. Так, строк кредиту було збільшено на 1 календарний місяць з 22.11.2021 по 22.02.2029. Зазначено, що станом на 31.10.2023 фактична заборгованість клієнта становить 130 248.38 грн. Угоду підписано електронним підписом ОСОБА_1 із позначкою часу АЦСК.

Додатком 1 є Графік платежів та розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки, який підписано електронним підписом ОСОБА_1 із позначкою часу АЦСК. Сума кредиту зазначено 139 442.51 грн; термін користування 87 місяців; номінальна процентна ставка 39.90 % річних; зазначено дати платежів.

Клієнту ОСОБА_1 було анульовано заборгованість за пенею в розмірі 0.00 грн, про що є копія листа-повідомлення клієнту від 31.10.2023. Лист підписано електронним підписом ОСОБА_1 із позначкою часу АЦСК.

Тож, з розрахунку заборгованості за кредитним договором № 014-RO-82-115282926 від 22.11.2021 судом встановлено загальну заборгованість позичальника ОСОБА_1 , яка станом на 01.07.2024 становить суму 159 980.42 грн та включає в себе: заборгованість за кредитом 143 655.43 грн та заборгованість за відсотками 16 324.99 грн.

На адресу відповідача було надіслано вимогу про дострокове виконання грошового зобов`язання за кредитним договором.

Матеріали справи містять копії правовстановлюючих документів Акціонерного Товариства «Райффайзен Банк Аваль», згодом Акціонерного Товариства «Райффайзен Банк»

Розглядаючи заявлені вимоги, суд виходить із наступного.

У ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Тож, між сторонами 22.11.2021 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання у відповідності до ст.207 ЦК України відповідачем заяви-договору про відкриття поточного рахунку та надання кредиту.

Суд зауважує на тому, що уклавши договір кредиту, сторони взяли на себе відповідні зобов`язання.

У постанові Верховного Суду від 30.01.2018 у справі №161/16891/15-ц (провадження №61-517св18) зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із вказаною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.09.2020 у справі №200/5647/18 (провадження №61-9618св19); від 25.05.2021 у справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21); від 26.05.2021 у справі №204/2972/20 (провадження №61-168св21); від 13.10.2021 у справі №209/3046/20 (провадження №61-9207св21); від 01.12.2021 у справі №752/14554/15-ц (провадження №61-14046св21), від 01.06.2022 у справі №175/35/16-ц (провадження №61-648св21).

Суд звертає увагу на те, що саме такою випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 підтверджено реальне виконання позивачем договору. Тож, твердження відповідача про те, що така виписка є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача і не є правовою підставою для стягнення відповідної суми боргу та не є доказом у справі безпідставні та спростовуються зазначеним вище.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

З наданих до суду письмових доказів, вбачається, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договором про надання банківських послуг належним чином не виконував, через що у нього виникла заборгованість перед банком у сумі 23 787.87 грн наразі він продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість не погашає.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Частиною 1ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України).

Отже, суд встановив, що між сторонами існують цивільні правовідносини. Так, кредитодавець виконав умови кредитного договору повністю і своєчасно. Позичальник порушив його умови, не виконав своїх зобов`язань, чим порушив майнові права позивача.

Твердження ж відповідача про необґрунтованість факту заборгованості відповідача за кредитним договором у розмірі 159 980.42 грн спростовується зазначеними вище заявами відповідача та додатками до них, а саме графіками платежів та розрахунками сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки ( з урахуванням вартості всіх супутніх послуг), які ОСОБА_1 підписувала електронним підписом, тож була ознайомлена із такими.

Окрім того, суд не бере до уваги твердження відповідача про те, що нею систематично вносились платежі в рахунок погашення кредитної заборгованості, адже на доказ того не надано будь-яких доказів з боку відповідача.

Також, суд оцінює критично твердження відповідача про те, що позивач, як фінансова установа скористалась необізнаністю позичальника та діючи з порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги діючого законодавства спонукала у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не змогла оцінити належно.

Зазначене не йде у розріз із ст. 627 ЦК України, у якій зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Посилання відповідача на недійсність кредитного договору, як на підставу відмови в задоволенні позову суд вважає безпідставними з огляду на наступне.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 (провадження №14-308цс18) зроблено висновок, що ст.204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Відтак, суд, вирішуючи цей спір, керується саме вказаною презумпцією правомірності укладеного між позивачем та відповідачем договору позики, адже рішення суду, яким би кредитний договір був визнаний недійсним відповідачем не надано, зустрічної позовної вимоги про визнання його недійсним не пред`явлено.

За вказаних обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, тож з відповідача на користь позивача належить стягнути суму заборгованості у повному обсязі.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить із наступного.

Позивачем надано платіжну інструкцію від 21.08.2024 про сплату судового збору у розмірі 3 028.00 грн.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За наведеного, з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 3 028.00 грн.

Інших витрат сторонами не заявлено.

На підставі вищевикладеного та керуючись 526, 527, 530, 610, 620, 625, 1054 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 264, 280-282, 294 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Акціонерного Товариства «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити у повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Райффайзен Банк» заборгованість за кредитним договором № 014-RO-82-115282926 від 22 листопада 2021 року у сумі 159 980 (сто п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот вісімдесят) гривень 42 копійки, яка складається із: заборгованості за кредитом 143 655 гривень 43 копійки та заборгованості за відсотками 16 324 гривень 99 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Райффайзен Банк» судові витрати, що складаються із судового збору у сумі 3 028 (три тисячі двадцять вісім) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

Позивач Акціонерне Товариство «Райффайзен Банк» код за ; місце розташування: вул. Генерала Алмазова, буд. 4-А, м. Київ.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя: О. А. Караул