ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5731/24 Справа № 243/523/24 Суддя у 1-й інстанції - Хаустова Т. А. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

справа № 243/523/24

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Остапенко В.О.,

суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 березня 2024 року, яке ухвалено суддею Хаустовою Т.А. у м. Слов`янську Донецької області, та повне судове рішення складено 19 березня 2024 року,

УСТАНОВИВ:

В січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтава ради, про розірвання шлюбу та позбавлення батьківських прав.

Позов мотивований тим, що з 10 вересня 2011 року він перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після початку війни відповідачка виїхала з України до Польщі, залишивши дитину з позивачем. Фактично з початку війни позивач разом з сином стали мешкати окремо від відповідачки, сімейні відносини між сторонами припинились, вони не мають спільних інтересів та спільного бюджету. Влітку 2023 року дружина повідомила позивача, що зустріла іншого чоловіка, з яким вона планує жити. Позивач також планує створити іншу сім`ю, тому подальше перебування в цьому шлюбі неможливе. Відповідачка не бере участі у вихованні дитини, не спілкується з нею, не цікавиться її здоров`ям та розвитком, тобто, ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Позивач самостійно займається вихованням сина та забезпечує його всім необхідним.

На підставі наведеного вище позивач просив суд розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 10 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1360, та позбавити відповідачку батьківських прав відносно її сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 березня 2024 року позов задоволено частково.

Шлюб, зареєстрований 10 вересня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1360, між ОСОБА_1 ,, ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211 грн. 20 коп.

В задоволенні іншої частини заявлених позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального права, просить колегію суддів дослідити Висновок виконкому Шевченківської районної у м. Полтава ради від 12 березня 2024 року. Зобов`язати виконком Шевченківської районної у м. Полтава ради повторно розглянути питання про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , та винести обґрунтований та мотивований висновок. Скасувати рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 березня 2024 року у справі № 243/523/24, в частині відмови в задоволенні батьківських прав та прийняти в цій частині нове рішення, яким задовільнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд відмовив в позбавленні батьківських прав, виключно на підставі висновку третьої особи про недоцільність такого позбавлення. Всі інші доводи суд навів лише для того, щоб рішення виглядало як об`ємне і обґрунтоване. При цьому суд не проаналізував цей Висновок третьої особи і не проаналізував його зміст. Суд не звернув уваги на той факт, що цей Висновок не містить в собі мотив недоцільності - відсутність у справі даних про асоціальний спосіб життя відповідачки. Суд не звернув увагу, що діюче законодавство не передбачає для позбавлення батьківських прав таку підставу як ведення асоціального способу життя. Також при оцінці цього документу, суд не звернув увагу на те, що правовою підставою позбавлення батьківських прав в позові зазначена ч. 2 ст. 164 СК України, без будь яких вказівок на асоціальність поведінки відповідачки. Суд не звернув увагу, що будь яких обґрунтувань чи мотивів, для висновків про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав у відповідності до ч. 2 ст. 164 СК України, третя особа в своєму Висновку не навела. Тобто Висновок третьої особи, є необґрунтованим та немотивованим.

Судом не з`ясовано з якої причини третя особа, при наявності факту ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків і не бажання нею пояснити свою поведінку, дійшла до висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 . Не з`ясовував суд і умови проживання неповнолітнього ОСОБА_3 . Також не поцікавився суд змістом акту про умови обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_3 та його особистою думкою, щодо наявного спору.

Також суд не звернув увагу на відсутність у відповідачки бажання виконувати батьківські обов`язки; повно, всебічно і об`єктивно, обставини справи не з`ясував, ставленням дитини до поведінки матері не поцікавився, оцінки відсутності зацікавленості у відповідачки до дитини не дав. Натомість, за основу вирішення спору, взяв необґрунтований і не вмотивований Висновок третьої особи.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Зважаючи на те, що позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про позбавлення відповідачки батьківських прав та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог, та доводи апеляційної скарги зводяться саме до незгоди з висновками суду в частині відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про позбавлення відповідачки батьківських прав, колегія суддів не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 др. ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_6 , які, кожен окремо, підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині - залишенню без змін, з наступних підстав.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції, в оскаржуваній позивачем частині, в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Як установлено судом та убачається із матеріалів справи, згідно зі Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 14 вересні 2011 року, ОСОБА_1 10 вересня 2011 року уклав шлюб з ОСОБА_2 , про що книзі реєстрації шлюбів Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за № 1360.

Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 21 березня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки ОСББ «Боровиковського 5» від 06 січня 2024 року за № 1, ОСОБА_1 не зареєстрований в АДРЕСА_1 , але проживає за даною адресою разом з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З наданої Полтавським районним управлінням поліції ГУНП в Полтавській області характеристики на ОСОБА_1 , встановлено, що останній за місцем проживання зарекомендував себе посередньо, підтримує добрі стосунки в спілкуванні з сусідами, скарги на його адресу не надходили. За час проживання за вказаною адресою не було жодного випадку, пов`язаного з порушенням правил публічного порядку та вживанням алкоголю. До адміністративної відповідальності в період 2022-2023 років притягувався за порушення правил дорожнього руху - 05 листопада 2022 року за ст.122 КУпАП. На обліку у відділах поліції не перебував.

Відповідно до наданої ТОВ «Джонсон і Джонсон Україна» характеристики від 05 грудня 2023 року, ОСОБА_1 працює у ТОВ «Джонсон і Джонсон Україна» з 16 серпня 2016 року на посаді провідного фахівця зі збуту у торговельних мережах. Має вищу освіту, у 2009 році закінчив з відзнакою Харківську Національну Академію Міського Господарства за спеціальністю «Світлотехніка та джерела світла» та отримав кваліфікацію «Інженер». Неодноразово отримував грамоти, подяки та грошові премії за якісне виконання посадових обов`язків. Вміє працювати в команді, демонструє організаторські здібності, має авторитет серед колег. До виконання завдань підходить відовідально, працює продуктивно, відрізняється загальною культурою та високими моральними якостями.

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 , наданої ТОВ «Джонсон і Джонсон Україна», за період з 01 червня 2023 року по 30 листопада 2023 року ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату в розмірі 292 466,03 грн.

Згідно з довідкою про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин № 5548 від 30 листопада 2023 року, на момент огляду ОСОБА_1 ознак психіатричного, наркологічного розладу не виявляє.

Судовим наказом Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 січня 2024 року №243/62/24 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 грудня 2023 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Виконавчим комітетом Шевченківської районної у м. Полтаві ради, як органом опіки та піклування, надано висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 12 березня 2024 року № 65, про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому зазначено, що з 21 серпня 2023 року ОСОБА_2 переїхала з м. Харкова та була зареєстрована в УСЗН Шевченківського району як внутрішньо переміщена особа, за адресою: АДРЕСА_2 , разом з двома дітьми. Мати не контактна, категорично відмовляється від спілкування та надання пояснень щодо позовних вимог. В судовій справі відсутні матеріали, які б свідчили, що ОСОБА_2 веде асоціальний спосіб життя. В зв`язку з чим виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради, як орган опіки та піклування, керуючись ст.155 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», прийшов до висновку, що ОСОБА_2 недоцільно позбавляти батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивача в частині позбавлення батьківських прав відповідачки ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що у матеріалах справи немає беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку відповідачки щодо ухилення від участі у вихованні дитини, умисне і свідоме нехтування обов`язками матері.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція ООН про права дитини) про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції ООН про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Згідно з частиною першою статті 164 СК України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до статті 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Як вбачається з обставин справи, звернувшись до суду, позивач стверджував про ухилення матері від виконання своїх батьківських обов`язків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, від 07 грудня 2006 року).

При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення у справі «Мамчур проти України» заява № 10383/09, від 16 липня 2015 року).

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Європейським судом з прав людини зазначено, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (рішення у справі «Ньяоре проти Франції», заява № 39948/16, від 18 грудня 2008 року).

Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (рішення у справі «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії», заяви № 39221/98, 41963/98, від 13 липня 2000 року).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи, відмовити в позові про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад (пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Матеріалами справи підтверджується, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом із батьком ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до характеристики на ОСОБА_1 , наданої Полтавським районним управлінням поліції ГУНП в Полтавській області, останній за місцем проживання зарекомендував себе посередньо, підтримує добрі стосунки в спілкуванні з сусідами, скарги на його адресу не надходили. За час проживання за вказаною адресою не було жодного випадку, пов`язаного з порушенням правил публічного порядку та вживанням алкоголю. До адміністративної відповідальності в період 2022-2023 років притягувався за порушення правил дорожнього руху - 05 листопада 2022 року за ст.122 КУпАП. На обліку у відділах поліції не перебував.

Відповідно до характеристики від 05 грудня 2023 року, наданої ТОВ «Джонсон і Джонсон Україна», ОСОБА_1 працює у ТОВ «Джонсон і Джонсон Україна» з 16 серпня 2016 року на посаді провідного фахівця зі збуту у торговельних мережах. Має вищу освіту, у 2009 році закінчив з відзнакою Харківську Національну Академію Міського Господарства за спеціальністю «Світлотехніка та джерела світла» та отримав кваліфікацію «Інженер». Неодноразово отримував грамоти, подяки та грошові премії за якісне виконання посадових обов`язків. Вміє працювати в команді, демонструє організаторські здібності, має авторитет серед колег. До виконання завдань підходить відовідально, працює продуктивно, відрізняється загальною культурою та високими моральними якостями.

Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_1 , наданої ТОВ «Джонсон і Джонсон Україна», за період з 01 червня 2023 року по 30 листопада 2023 року ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату в розмірі 292 466,03 грн.

Згідно з довідкою про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричних оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин №5548 від 30 листопада 2023 року, на момент огляду ОСОБА_1 ознак психіатричного, наркологічного розладу не виявляє.

Судовим наказом Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 02 січня 2024 року №243/62/24 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26 грудня 2023 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Виконавчим комітетом Шевченківської районної у м. Полтаві ради, як органом опіки та піклування, надано висновок, затверджений рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 12 березня 2024 року № 65, про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якому зазначено, що з 21 серпня 2023 року ОСОБА_2 переїхала з м. Харкова та була зареєстрована в УСЗН Шевченківського району як внутрішньо переміщена особа, за адресою: АДРЕСА_2 , разом з двома дітьми. Мати не контактна, категорично відмовляється від спілкування та надання пояснень щодо позовних вимог. В судовій справі відсутні матеріали, які б свідчили, що ОСОБА_2 веде асоціальний спосіб життя. В зв`язку з чим виконавчий комітет Шевченківської районної у м. Полтаві ради, як орган опіки та піклування, керуючись ст.155 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», прийшов до висновку, що ОСОБА_2 недоцільно позбавляти батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відомості щодо участі матері дитини, ОСОБА_2 , у вихованні сина, починаючи з лютого 2022 року, у матеріалах справи відсутні.

Зі слів позивача ОСОБА_1 відповідачка ОСОБА_2 виїхала до Польші. Натомість матеріали цивільної справи не містять відомостей щодо перетинання ОСОБА_2 державного кордону України, у період з лютого 2022 року.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність достатніх підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , недоведеність фактів ухилення відповідачки від виховання дитини та свідомого нехтування нею батьківськими обов`язками.

Згідно ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як роз`яснив Верховний Суд України в Узагальненні «Практика розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми» від 11 грудня 2008 року, при розгляді справ про позбавлення батьківських прав для встановлення обставин справи суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов`язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з`ясування його позиції та обґрунтувань. Також згідно із ч.4 ст.19 СК обов`язковою є участь у справі органу опіки та піклування.

Згідно висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Шевченківської районної у м. Полтаві ради від 12 березня 2024 року № 65, документи, які містяться в матеріалах справи, не доводять жодну з підстав для позбавлення відповідачки ОСОБА_2 батьківських прав, у зв`язку з чим, Служба вважає за недоцільне позбавлення її батьківських прав відносно сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, суд першої інстанції, вирішуючи спір на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, врахував пояснення сторін у справі, особу відповідачки, інтереси малолітньої дитини, а також виходячи з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем виключних підстав, з якими закон пов`язує можливість позбавлення батьківських прав.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, даних висновків не спростовують та не дають правових підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав.

Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що суд першої інстанції, оцінивши висновок, наданий третьою особою, про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, правомірно врахував його при вирішенні питання щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та надав йому належну оцінку.

На переконання колегії суддів висновок, наданий третьою особою, про недоцільність позбавлення відповідачки батьківських прав, достатньо вмотивований та не дає підстав для визнання його неналежним доказом у справі.

При цьому, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

З урахуванням того, що суд враховує, що позбавлення батьківських прав як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у матеріалах справи немає беззаперечних та достатніх доказів, які б підтверджували винну та свідому поведінку відповідачки щодо ухилення від участі у вихованні дитини, умисне і свідоме нехтування обов`язками матері.

Слід зауважити, що вимога позивача дослідити Висновок виконкому Шевченківської районної у м. Полтава ради від 12 березня 2024 року та зобов`язати виконком Шевченківської районної у м. Полтава ради повторно розглянути питання про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , та винести обґрунтований та мотивований висновок є безпідставною, оскільки Висновок виконкому Шевченківської районної у м. Полтава ради від 12 березня 2024 року був належним чином дослідений судом першої інстанції, в той час як суд не наділений відповідними повноваженнями для зобов`язання відповідного державного органу повторно розглянути питання про доцільність позбавлення особи батьківських прав та зобов`язання винести обґрунтований та мотивований висновок.

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 вересня 2024 року.

Головуючий:

Судді: