РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2024 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя Ференц Р.І.,

секретар судового засідання Матківська Р.Р.

Справа № 458/367/24

Провадження №2-о/458/17/2024

за участі сторін цивільного провадження

заявниця ОСОБА_1 ,

представник заявниці адвокат Миньо М.М.,

заінтересована особа ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Турка Самбірського району Львівської області в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, -

В С Т А Н О В И В:

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

09.04.2024 року через канцелярію Турківського районного суду Львівської області заявниця ОСОБА_1 , подала заяву, заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, в якій заявниця просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Нижня Яблунька Турківського району Львівської області, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати в місці спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , строком на шість місяців; заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатися ближче, як 50 метрів до місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , строком на шість місяців.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.04.2024 року у провадження судді Турківського районного суду Львівської області Ференц Р.І. передана дана справа.

Предметом заяви є видача обмежувального припису.

Заінтересованою особою поданої заяви є: ОСОБА_2 .

Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ст.23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Підсудність це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 року №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», яка набрала чинності 19.07.2020 року, в Україні утворено 136 нових та ліквідовано 490 районів, в тому числі, ліквідовано Турківський район Львівської області та утворено Самбірський район (з адміністративним центром у місті Самбір) у складі територій Бісковицької сільської, Боринської селищної, Добромильської міської, Новокалинівської міської, Ралівської сільської, Рудківської міської, Самбірської міської, Старосамбірської міської, Стрілківської сільської, Турківської міської, Хирівської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3.1 розділу ХІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України Про судоустрій і статус суддів встановлено, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України "Про утворення та ліквідацію районів" від 17 липня 2020 року №807-IX, але не довше ніж один рік з дня припинення чи скасування воєнного стану на території України, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року №2102-IX, який був подовжений відповідно до: Указу Президента від 14.03.2022 №133/2022, затвердженого Законом України від 15.03.2022 №2119-IX, з 05:30 26.03.2022 строком на 30 діб; Указу Президента від 18.04.2022 №259/2022, затвердженого Законом України від 21.04.2022 №2212-IX, з 05:30 25.04.2022 строком на 30 діб; Указу Президента від 17.05.2022 №341/2022, затвердженого Законом України від 22.05.2022 №2263-IX, з 05:30 25.05.2022 строком на 90 діб; Указу Президента від 12.08.2022 №573/2022, затвердженого Законом України від 15.08.2022 №2500-ІХ, з 05:30 23.08.2022 строком на 90 діб; Указу Президента від 07.11.2022 №758/2022, затвердженого Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ, з 05:30 21.11.2022 строком на 90 діб; Указу Президента від 06.02.2023 №58/2023, затвердженого Законом України від 07.02.2023 №2915-ІХ, з 05:30 19.02.2023 строком на 90 діб; Указу Президента від 01.05.2023 №254/2023, затвердженого Законом України від 02.05.2023 №3057-ІХ, з 05:30 20.05.2023 строком на 90 діб, Указу Президента від 26.07.2023 №451/2023, затвердженого Законом України від 27.07.2023 №3275-ІХ, з 05:30 18.08.2023 строком на 90 діб, Указу Президента від 06.11.2023 №734/2023, затвердженого Законом України від 08.11.2023 №3429-ІХ, з 05:30 16.11.2023 строком на 90 діб (до 14.02.2024), Указу Президента від 05.02.2024 №49/2024, затвердженого Законом України від 06.02.2024 № 3564-IX, з 05:30 14.02.2024 строком на 90 діб (до 13.05.2024).

Справа підсудна Турківському районному суду Львівської області, оскільки відповідно до ст.350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Критеріями даного виду підсудності зокрема виступає місце проживання заявника.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ СТОРІН ПО СПРАВІ.

Позиція особи, яка звернулася із заявою в суд.

Заявниця свої позивні вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Разом нею проживає її колишній чоловік, ОСОБА_2 . Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 03.09.2020 року у справі №458/600/19 шлюб між ними було розірвано. Ще за час перебування у шлюбі ОСОБА_2 почав зловживати алкогольними напоями та влаштовував вдома сварки, що і стало причиною розірвання шлюбу. Однак з кожним роком поведінка колишнього чоловіка ставала все гіршою, особливо після того, як їхні діти перестали проживати разом із ними. ОСОБА_2 часто приходив до місця їхнього спільного проживання, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, по декілька днів скандалив. 06.11.2023 року біля 16:00 год, коли заявниця повернулася додому із роботи, ОСОБА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, вчинив відносно неї домашнє насильство, а саме обзивав її нецензурними словами, погрожував фізичною розправою, сказав, що заріже її ножем, виганяв її із житлового будинку. Зазначає, що вона не в змозі була надалі це терпіти та викликала поліцію. 10.11.2023 року щодо ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.172-1 КУпАП. 11.11.2023 року близько 18:50 год ОСОБА_2 вкотре прийшов до їхнього спільного місця проживання у стані алкогольного сп`яніння, та почав ображати її нецензурними словами, погрожував ножем, а у подальшому вибив вікно у дверях до її кімнати, тому вона викликала працівників поліції. Працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст.172-1 КУпАП, а також винесено терміновий заборонний припис щодо кривдника, ОСОБА_2 . Постановою судді Турківського районного суду Львівської області від 16.11.2023 року ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Однак незважаючи на те, що ОСОБА_2 у суді обіцяв не вчиняти у подальшому домашнього насильства, він своєї поведінки не змінив. 18.02.2024 року ОСОБА_2 , перебуваючи у нетверезому стані, обзивав її нецензурними словами та вкотре погрожував фізичною розправою. Коли вона зателефонувала у поліцію, він втік. На наступний день щодо ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.172-2 КУпАП. Постановою судді Турківського районного суду Львівської області від 21.03.2024 року. ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Однак і надалі ОСОБА_2 продовжує вчиняти щодо неї насильство, обзиває її та погрожує фізичною розправою, перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Заявник відчуває загрозу від ОСОБА_2 , оскільки невідомо як він може себе надалі повести, особливо коли він перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Заявниця відчуває постійну тривогу, не може спокійно спати, замикає двері спальні на ключ. Погрози ОСОБА_2 вона сприймає як реальні, оскільки він продовжує зловживати алкогольними напоями, а накладені на нього штрафи не змінили його поведінку. Дії ОСОБА_2 носять систематичний характер, а також наявні ризики їх повторення у майбутньому. Просить заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебувати в місці спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , строком на шість місяців; заборонити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наближатися ближче, як 50 метрів до місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , строком на шість місяців.

В судовому засіданні заявниця підтвердила свої вимоги, просила заяву задовольнити в повному обсязі, заперечила проти відзиву заінтересованої сторони, підтвердила, що вона побоюється, що існує вірогідність продовження і повторного вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 по відношенню до неї, побоюється за своє життя, усі заходи, які було вжито правоохоронними органами результатів не дало, ОСОБА_2 продовжував і продовжує вчиняти домашнє насильство.

Представник заявника адвокат Миньо М.М. підтримав заяву, підтвердив, що ОСОБА_2 декілька разів притягувався за вчинення домашнього насильства щодо ОСОБА_1 , однак адміністративні стягнення у виді штрафу не запобігають подальшим порушенням і вчиненням ОСОБА_2 домашнього насильства.

Позиція відповідача.

Позиція заінтересованих осіб.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання прибув, висловив свою позицію і думку стосовно предмету заяви, подав відзив на заяву, проти задоволення заяви заперечив, пояснив, що він утримує домашнє господарство у вигляді свійських тварин в безпосередній близькості від будинку, які годує, в житловому будинку проживають його сусіди-знайомі, яких він відвідує, в безпосередній близькості від будинку в сусідніх будинках проживають його знайомі, яких також відвідує, у зв`язку з чим дані факти вказують на те, що перебуваючи в 50-ти метровій відстані від місця проживання ОСОБА_1 він не буде порушувати умов проживання ОСОБА_1 . Окрім цього, пояснив, що після адміністративних стягнень, він припиняв вчиняти домашнє насильство, яке вчинялося ним як наслідок на протиправну поведінку ОСОБА_1 , яка провокувала його на вчинення таких дій.

09.04.2024 року через канцелярію Турківського районного суду Львівської області заявниця ОСОБА_1 , подала заяву про видачу обмежувального припису.

11.04.2024 року заінтересована особа ОСОБА_2 через канцелярію Турківського районного суду Львівської області подав заяву про відкладення розгляду справи.

16.04.2024 року заінтересована особа ОСОБА_2 через канцелярію Турківського районного суду Львівської області подав відзив на заяву про видачу обмежувального припису.

Інших клопотань і заяв від заявника та заінтересованої особи на адресу суду не надходило.

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 25.03.2024 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження, призначено справу до розгляду в судовому засіданні, викликано учасників справи, розгляд справи вирішено проводити в порядку окремого провадження, призначено по справі судове засідання, в судове засідання викликано заявника, заінтересовану особу.

Судові засідання про справі призначалися на 11.04.2024 року та 16.04.2024 року.

Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи, відповідні до них правовідносини та зміст спірних правовідносин.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів.

Вирішуючи питання щодо доказів, суд враховує інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно термінів, наведених в п.п.2,3,5,6,7,8,9,14,17 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»: дитина, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала дитина), - особа, яка не досягла 18 років та зазнала домашнього насильства у будь-якій формі або стала свідком (очевидцем) такого насильства; домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь; запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються; кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі; оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Пунктом 5 ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що сфера дії законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на осіб, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою.

Відповідно до ст.4 зазначеного вище Закону основними засадами запобігання та протидії домашньому насильству, є 1) гарантування постраждалим особам безпеки та основоположних прав і свобод людини і громадянина, зокрема права на життя, свободу та особисту недоторканість, на повагу до приватного та сімейного життя, на справедливий суд, на правову допомогу, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини; 2) належна увага до кожного факту домашнього насильства під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 3) врахування непропорційного впливу домашнього насильства на жінок і чоловіків, дітей та дорослих, дотримання принципу забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 4) визнання суспільної небезпеки домашнього насильства та забезпечення нетерпимого ставлення до будь-яких проявів домашнього насильства; 5) повага та неупереджене і небайдуже ставлення до постраждалих осіб з боку суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, забезпечення пріоритетності прав, законних інтересів та безпеки постраждалих осіб під час здійснення заходів у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 6) конфіденційність інформації про постраждалих осіб та осіб, які повідомили про вчинення домашнього насильства; 7) добровільність отримання допомоги постраждалими особами, крім дітей та недієздатних осіб; 8) врахування особливих потреб та інтересів постраждалих осіб, зокрема осіб з інвалідністю, вагітних жінок, дітей, недієздатних осіб, осіб похилого віку; 9) ефективна взаємодія суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, з громадськими об`єднаннями, неурядовими організаціями, засобами масової інформації та іншими заінтересованими особами.

Частиною 1 ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.

В свою чергу ч.ч.1-4 ст.26 цього Закону встановлено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Судом встановлено, що сторони зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням Турківського районного суду Львівської області від 03.09.2020 року у справі №458/600/19 шлюб між ними було розірвано. 10.11.2023 року щодо ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.172-1 КУпАП. 11.11.2023 року близько 18:50 год ОСОБА_2 вкотре прийшов до їхнього спільного місця проживання у стані алкогольного сп`яніння, та почав ображати її нецензурними словами, погрожував ножем, а у подальшому вибив вікно у дверях до її кімнати, тому вона викликала працівників поліції. Працівниками поліції було складено протокол про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_2 за ч.1 ст.172-1 КУпАП, а також винесено терміновий заборонний припис щодо кривдника, ОСОБА_2 . Постановою судді Турківського районного суду Львівської області від 16.11.2023 року ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Однак незважаючи на те, що ОСОБА_2 у суді обіцяв не вчиняти у подальшому домашнього насильства, він своєї поведінки не змінив. 18.02.2024 року ОСОБА_2 , перебуваючи у нетверезому стані, обзивав її нецензурними словами та вкотре погрожував фізичною розправою. Коли вона зателефонувала у поліцію, він втік. На наступний день щодо ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.2 ст.172-2 КУпАП. Постановою судді Турківського районного суду Львівської області від 21.03.2024 року. ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Однак і надалі ОСОБА_2 продовжує вчиняти щодо неї насильство, обзиває її та погрожує фізичною розправою, перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Заявник відчуває загрозу від ОСОБА_2 , оскільки невідомо як він може себе надалі повести, особливо коли він перебуває у стані алкогольного сп`яніння. Заявниця відчуває постійну тривогу, не може спокійно спати, замикає двері спальні на ключ. Погрози ОСОБА_2 вона сприймає як реальні, оскільки він продовжує зловживати алкогольними напоями, а накладені на нього штрафи не змінили його поведінку. Дії ОСОБА_2 носять систематичний характер, наявні ризики їх повторення у майбутньому.

Перевіряючи доводи та заперечення сторін, суд враховує, що постановою судді Турківського районного суду Львівської області від 16.11.2023 року ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Постановою судді Турківського районного суду Львівської області від 21.03.2024 року. ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.

Терміновим заборонним приписом стосовно кривдника серії АА №202899 від 11.11.2023 року ОСОБА_2 зобов`язано залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_1 , заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи, заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Також з матеріалів справи вбачається, що рішенням Турківського районного суду Львівської області від 03.05.2020 року, яке набрало законної сили 06.10.2020 року у справі №458/600/19 шлюб між заявником та заінтересованою особою розірвано.

У справі №404/5203/19 Верховний Суд в постанові від 19.05.2020 року, підтримуючи висновки судів попередніх інстанцій, зазначив, що доводи заінтересованої особи відносно того, що він не набув статусу «кривдника», оскільки не притягувався до відповідальності за вчинення домашнього насильства, попри наявні факти звернень до правоохоронних органів з заявами про вчинення насильства у сім`ї, зареєстрованих у Єдиному реєстрі досудових розслідувань (далі - ЄРДР), не є обґрунтованими, оскільки сам по собі факт того, що особа не притягалась до юридичної відповідальності, не може бути підставою для відмови у встановленні тимчасових обмежень за наявності інших об`єктивних даних, якими підтверджуються доводи заявника.

Відповідно до преамбули Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» його мета саме у запобіганні та протидії домашньому насильству. При цьому важливою є і встановлена послідовність двох зазначених завдань. Обмежувальний припис визначений у цьому законі як один з інструментів досягнення відповідних завдань. Метою реалізації обмежувального припису в межах ЦПК України є саме реалізація тимчасової перестороги, тимчасового заходу захисту на підставі оцінки ризиків здійснення домашнього насильства або його повторення. Це відповідає висновку, зробленому Верховним Судом у постанові від 05.09.2019 року у справі №756/3859/19.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Саме на захист людини, її життя і здоров`я, недоторканості та безпеки спрямоване обґрунтоване застосування обмежувального припису.

Строк дії обмежувального припису має бути пропорційним і достатнім та визначається судом із урахуванням оцінки ризиків. Тимчасові обмеження прав особи, що здійснює домашнє насильство, мають бути пропорційними меті застосування щодо неї обмежувального припису. Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Видача обмежувального припису є необґрунтованим обмеженням одного із батьків у реалізації своїх прав стосовно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства (правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП) може бути підставою для застосування заходів обмежувального припису.

Тимчасове обмеження права власності кривдника з метою забезпечення безпеки постраждалої особи шляхом встановлення судом обмежувального припису є легітимним заходом втручання у права та свободи особи.

Закон не передбачає такого виду обмежувального припису, як заборона особі входити до місця реєстрації (квартири), тому за умови доведеності вчинення насильства суд може застосувати інший захід шляхом заборони перебувати у місці спільного проживання.

Видача обмежувального припису є обов`язковою в разі доказово обґрунтованого постійного використання у безпосередньому спілкуванні або переписці з колишнім чоловіком/дружиною та дітьми погроз, у тому числі фізичною розправою, вживанням щодо них ненормативної лексики, образ та приниження, які кваліфікуються як домашнє насильство у формі психологічного насильства.

Надані заявницею докази в своїй сукупності в достатній мірі підтверджують факт вчинення ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 дій, що підпадають під ознаки домашнього насильства, визначені ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» та набуття ними статусу особи, які постраждали від домашнього насильства в розумінні ст.1 вказаного Закону.

Фактичні обставини справи свідчать про системний характер відповідних дій з боку кривдника по відношенню до заявниці, а також про наявність ризиків їх повторення в майбутньому.

Приймаючи в даній справі рішення про видачу обмежувального припису судом приймається таке рішення на підставі оцінки ризиків, і на переконання суду існує вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 , настання можливих тяжких наслідків його вчинення.

При вирішенні даної справи, суд враховує вимоги Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» і враховує, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника ОСОБА_2 , який може вживатися лише в інтересах постраждалої особи ОСОБА_1 та у разі настання певних факторів та ризиків.

Судом враховано форми домашнього насильства, яким піддавалася ОСОБА_1 , та з врахуванням ризиків продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві, що узгоджується правовими висновками, які викладено у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, провадження № 61-4830св19; від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, провадження № 61-12915св19; від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, провадження № 61-271св19; від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, провадження № 61-23053св19; від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, провадження № 61-16103св20, від 09 лютого 2022 року у справі № 607/10853/21, провадження № 61-20491св21.

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису ОСОБА_2 , ОСОБА_1 обґрунтувала вимоги тим, що ОСОБА_2 вчиняє щодо неї психологічне насильство, створює конфліктні ситуації, що підтверджується неодноразово складеними щодо нього протоколами про адміністративні правопорушення, ОСОБА_2 не висловлює щирого каяття щодо своєї поведінки, що свідчить про високий рівень вірогідності повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи і такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи.

Судом враховано те, що докази, що додані до заяви про видачу обмежувального припису, стосуються місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, тобто докази стосуються обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник ОСОБА_2 ) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Заявницею ОСОБА_1 надано докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, що передбачає спричинення сильних душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника ОСОБА_2 та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії у відношенні до заявниці ОСОБА_1 , не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими.

ОСОБА_1 як жертва домашнього насильства, з урахуванням та оцінкою наявних ризиків потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», оскільки ігнорування заінтересованою особою застосованих працівниками поліції та судом до нього заходів впливу, повторюваність вчинення ним протиправних дій щодо заявника, дають підстави вважати вірогідним продовження чи повторне вчинення кривдником до заявниці психологічного та фізичного насильства.

За вказаних обставин, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення заяви, видавши обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 строком на шість місяців в частині заборони заінтересованої особи перебувати в місці спільного проживання заявника.

Суд зауважує, що обмежувальний припис є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки особи з огляду на наявність передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» ризиків.

Суд також зазначає, що вирішуючи питання про застосування обмежувального припису відповідно до Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», пріоритет надається безпеці постраждалої особи, а не праву власника особі, яка вчинила домашнє насильство.

Згідно із вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

В частині встановлення відповідних обмежень стосовно заборони ОСОБА_2 наближатися ближче, як 50 метрів до місця проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на шість місяців, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони проживають у багатоквартирному будинку, а заборона наближатися ближче, як 50 метрів до місця проживання ОСОБА_1 , обмежить ОСОБА_2 його право спілкуватися із сусідами, з якими в нього дружні відносини, проводити обслуговування господарських споруд, де утримує свійські тварини. Окрім цього, в судовому засіданні сторона заявника не змогла надати чітких і переконливих доказів того, з яких саме розрахунків виходила ОСОБА_1 , висуваючи вимогу про заборону наближатися ОСОБА_2 ближче, як 50 метрів до місця проживання за адресою АДРЕСА_2 враховуючи те, що це саме квартира, а не власний житловий будинок, і яка знаходиться в багатоквартирному будинку, де саме проходить 50-ти метрова межа, чи входять в 50-ти метрову межу господарські споруди, за якими здійснює нагляд ОСОБА_2 і в яких утримує свійські тварини.

В зв`язку з чим, в задоволенні заяви в цій частині слід відмовити.

Суд зазначає, що Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» не вимагає надавати обґрунтування та перелік факторів, розглянутих у рамках оцінки ризиків, проте стандартом верховенства права є вмотивоване рішення суду. Метою використання інструментів оцінки ризиків є оцінювання летальності та серйозності домашнього насильства з метою запобігання подальшому насильству й керування ризиками.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04), що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року, серія A, №303-A, п.29).

Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст.2-5,10,12,19,23,27,28,76-81,95,258,259,263-265,268,272,273, 350-1-350-8, 354 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 заінтересована особа ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису задовольнити частково.

Видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 на строк шість місяців, яким визначити наступне тимчасове обмеження його прав, а саме:

заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині в задоволенні заяви відмовити.

Обмежувальний припис видати строком на 6 (шість) місяців, тобто до 16 жовтня 2024 року включно.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, віднести на рахунок держави.

Про видачу обмежувального припису повідомити відділення поліції №2 Самбірського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області для взяття особи, стосовно якої видано або продовжено обмежувальний припис, на профілактичний облік, а також виконавчий комітет Боринської селищної ради Самбірського району Львівської області.

Рішення може бути оскаржено учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Ознайомитись з текстом судового рішенням в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: https://tk.lv.court.gov.ua/

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Заявниця: ОСОБА_1 ;

місце реєстрації та проживання: : АДРЕСА_1 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 виданий 20.06.2001 року Турківським РВ УМВСУ у Львівській області; РНОКПП НОМЕР_3 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 ;

місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 .

Повний текст судового рішення складено 22.04.2024 року.

Суддя Р.І.Ференц