Справа № 205/5724/24
Провадження № 2/202/3979/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

05 вересня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Мачуського О.М.,

за участю: секретаря судового засідання Карасьової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

07 травня 2024 року до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позову, представник позивача зазначає, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка на момент смерті проживала та була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_2 спадкоємцем став ОСОБА_1 (позивач). 16 січня 2024 року ОСОБА_1 подано до Шостої Дніпровської Державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 на належну спадкодавцю квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та на частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №465/2022 до майна померлої матері заявника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та відмолено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на квартиру за адресою АДРЕСА_1 та частку квартири за адресою АДРЕСА_2 . Підставою відмови слугувала розбіжність прізвища спадкодавця, а саме в правовстановлюючих документах зазначено « ОСОБА_3 ». При цьому, позивачем отримано витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану щодо зміни у прізвищі ОСОБА_2 (внесено зміни прізвища з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_4 »).

Через вказану різницю у написанні прізвища ОСОБА_5 , який є сином померлої та єдиним спадкоємцем за законом не може реалізувати свої права на спадщину.

Оскільки позивач не має можливості у інший спосіб, окрім судового, захистити своє порушене право, тому він вимушений вернутись до суду із даним позовом, в якому представник позивача просить встановити факт належності померлій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 правовстановлюючого документу на право власності на майно, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а саме свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 18.04.2001 року на ім`я ОСОБА_6 державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Черненко І.М., зареєстроване в реєстрі за №2-1513 на спадкове майно: Квартира АДРЕСА_3 ; встановити факт належності померлій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 правовстановлюючого документу на право власності на майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , а саме: свідоцтво про право власності на житло, видане 12.09.1997 року Виконкомом міської Ради народних депутатів за розпорядженням №3/2800-97 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 ; визнати право власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 в порядку спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 в обсязі на квартири за адресою: АДРЕСА_1 та на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 травня 2024 року матеріали цільної справи передано на розгляд за підсудністю до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська

13 червня 2024 року цивільна справа № 205/5724/24 надійшла до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська та протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.06.2024 року, для її розгляду визначено суддю Мачуського О.М.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 13 червня 2024 року цивільну справу прийнято до загального позовного провадження.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 липня 2024 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Лагоди О.А. та витребувано у Шостої дніпровської державної нотаріальної контори, належним чином завірену копію спадкової справи № 465/2023 (номер у спадковому реєстрі: 71041018), заведеної після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 08 серпня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду по суті.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, натомість представник позивача подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача Дніпровської міської ради Бровкіна М.І. в судове засідання не з`явилась, натомість подала клопотання про розгляд справи без її участі.

Представник третьої особи Шостої дніпровської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Суд, дослідивши матеріали даної цивільної справи, вивчивши правові норми, що регулюють дані правовідносини, приходить до переконання, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Чечелівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 631 від 16.03.2023 року.

Позивач у справі є сином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого повторно 11 липня 2023 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис № 1554 складений 14.09.1963 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернігівського міського управління юстиції.

16 січня 2024 року ОСОБА_1 подав до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , на належну спадкодавцю квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та на частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

До заяви ОСОБА_1 були долучені: свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою 18.04.2001 року за реєстровим № 2-1513, дублікат якого видано державним нотаріальним архівом в Дніпропетровській області 16.10.2023 року за реєстровим №2-203, згідно якої квартира за адресою АДРЕСА_1 належала ОСОБА_6 ; свідоцтво про право власності на житло, видане виконкомом міської ради народних депутатів 12.08.1997 року, згідно з розпорядженням 3/2800-97, за яким частка квартири за адресою АДРЕСА_2 , належала ОСОБА_6 (російською ОСОБА_7 ).

Постановою державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Гайворонської Тетяни Олександрівни від 16 січня 2024 2023 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на спірне майно, оскільки відсутні документи, що підтверджують належність даного майна спадкодавцю ОСОБА_2 .

У даній постанові також зазначено, що за запитами державного нотаріуса Шостої дніпровської державної нотаріальної контори від КП «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради отримано:

- лист від 30.08.2023 року № 8955, відповідно до якого квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Шостою дніпровською державною нотаріальною конторою 18.04.2001 року за реєстровим № 2-1513, що зареєстровано в КП «ДМБТІ» та записано в реєстрову книгу №45п за реєстрованим № 30;

- лист від 30.08.2023 року № 8908, згідно якого квартира за адресою АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності в цілому (надано російською мовою) ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.09.1997 року, видане виконкомом міської Ради народних депутатів згідно з розпорядженням від 12.09.1997 року. № 3/2800-97, що зареєстровано в КП «ДМБТІ» та записано в реєстрову книгу №364п за реєстрованим № 91.

Відповідно до наданої позивачем Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна з номером інформаційної довідки 365989107, сформованої 15.02.2024 року, ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка квартири, за адресою: АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: реєстр №3-1014, виданого 26.12.2023 року, видавник: Шоста дніпровської державна нотаріальна контора, нотаріус Гайворонська Т.О.

Відповідно до Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про внесення змін до актового запису цивільного стану № 4 від 20.10.2023 року, в актовому записі про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 № 631, складеного 16.03.2023 року Чечелівським відділом Чечелівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), 24.07.2023 року, на підставі висновку від 20.07.2023 року, внесено зміни, а саме: прізвище ОСОБА_3 змінено на ОСОБА_4 .

Дані документи, а також належним чином завірена копія спадкової справи № 465/2023 (номер у спадковому реєстрі 71041018), заведеної щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , були досліджені судом в ході розгляду справи по суті.

Щодо позовної вимоги про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, суд зазначає наступне.

Положеннями п. 6 ч. 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому засіданні можуть бути встановлені факти належності правовстановлюючих документів, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до пункту 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі,прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Встановлені в ході судового розгляду справи обставини та аналіз досліджених документів, дає підстави дійти висновку про те, що свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 18.04.2001 року державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Черненко І.М., зареєстроване в реєстрі за №2-1513 на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , а також свідоцтво про право власності на житло, видане 12.09.1997 року Виконкомом міської Ради народних депутатів за розпорядженням №3/2800-97 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , на ім`я ОСОБА_6 , дійсно належать ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішуючи вимогу про визнання за позивачем права власності на спірне майно в порядку спадкування за законом, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦК України) и спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (ч.ч. 1,2 ст. 1223 ЦК України).

Частиною 1 ст.1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно вимог ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України).

За життя, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заповітів не складала, єдиним спадкоємцем оспорюваного майна є позивач, який у відповідності до вимог ст.ст. 1268,1269 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину, оскільки протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, подав нотаріусу відповідну заяву.

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно зі ст.ст. 1297, 1298 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п.п. 4.15 п. 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно положень пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Як встановлено судом, на виконання вимог чинного законодавства, позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, однак, у вчинені такої нотаріальної дії нотаріусом було відмовлено, оскільки в наданих правовстановлюючих документах вказано про належність спірного майна ОСОБА_6 , але вони не підтверджують належність даного майна померлій ОСОБА_2 .

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. (ч.ч. 1,2 ст. 328 ЦК України).

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Виходячи з аналізу статті 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

При цьому, на даний час продовжує існувати, зазначена нотаріусом, причина відмови позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину, а саме відсутність розбіжність у написанні прізвища померлої у свідоцтві про смерть ОСОБА_2 ) та в правовстановлюючих документах на спадкове майно ( ОСОБА_6 ).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Встановлені в ході судового розгляду обставини вказують на відсутність у позивача умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця, у відповідності до вимог ст. 1297,1298 ЦК України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон чи договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (принцип процесуальної економії).

Отже, особа може скористатись не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який здатен захистити інтереси власника суб`єктивного права та припинити їх порушення на майбутнє або усунути загрозу його порушення.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Враховуючи встановлені в ході судового розгляду справи обставини, ефективним способом захисту порушених прав позивача є визнання за ними права власності на належні спадкодавцю квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10, 12, 13, 48, 49, 51, 76- 89, 102, 209, 210, 247, 258-259, 263-265, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 наступних правовстановлюючих документів:

- свідоцтва про право власності на житло, виданого « ОСОБА_6 » 12.09.1997 року Виконкомом міської Ради народних депутатів за розпорядженням №3/2800-97, яким посвідчено належність останній спільної сумісної власності на частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 ;

- свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого « ОСОБА_6 » 18.04.2001 року державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Черненко І.М., зареєстрованого в реєстрі за №2-1513 на квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на спадкове майно, а саме:

- квартиру за адресою : АДРЕСА_1 ;

- на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.М. Мачуський