КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/7413/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.

за участю секретаря судового засідання Никифорова І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому, з урахуванням заяв про збільшення розміру позовних вимог та зміну предмета позову, просив: визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 81,9 кв.м, житловою площею 42.5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 000 та автомобіль «НONDA PILOT», д.н.з. НОМЕР_1 ; визнати в порядку поділу спільного майна подружжя за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 81,9 кв.м, житловою площею 42.5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 000; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 вартість 1/2 частини автомобіля «HONDA PILOT», д.н.з. НОМЕР_1 , а саме 334 730,00 грн.

В обґрунтування позову зазначав, що у період з 21 листопада 2008 року по 11 вересня 2020 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого в них народилася дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час перебування у шлюбі подружжя набуло у власність квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 81,9 кв.м, житловою площею 42.5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 000, право власності на квартиру зареєстровано за відповідачем 27 серпня 2019 року, а також автомобіль «HONDA PILOT», д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходився у користуванні ОСОБА_1

Вказував, що після розірвання шлюбу згоди щодо порядку поділу майна сторони не досягли, відповідач чинить перешкоди у користуванні майном.

Уважав, що оскільки майно було придбане сторонами в період шлюбу воно є спільною сумісною власністю, а тому поділ вказаної квартири має відбуватися шляхом визначення за позивачем частки квартири в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки транспортний засіб «HONDA PILOT», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 було відчужено, вважав, що має право на компенсацію вартості 1/2 автомобіля у розмірі 334 730,00 грн.

У серпні 2021 року із зустрічною позовною заявою звернулася ОСОБА_1 , в якій просила: визнати спільною сумісною власністю подружжя кредитне зобов`язання за договором №75957 від 07 липня 2016 року; квартиру АДРЕСА_1 ; автомобіль «PORSCHE 911 Turbo S», 2016 року випуску, зареєстрований 17 березня 2017 року, автомобіль «BMW Х5», 2014 року випуску, зареєстрований 24 грудня 2019 року, автомобіль «FORD F150», 2015 року випуску, зареєстрований 24 грудня 2019 року; поділити майно, набуте за час шлюбу та визнати право власності на квартиру за нею; у рахунок компенсації вартості рухомого майна, набутого за час шлюбу та відчуженого без згоди ОСОБА_1 , за мінусом половини суми, сплаченої за час шлюбу в рахунок оплати вартості квартири, стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3 320 587,97 грн.

Вимоги обґрунтовувала тим, що з 21 листопада 2008 року по 11 вересня 2020 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого в них народилася дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час перебування у шлюбі подружжя за рахунок кредитних коштів придбало квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 81,9 кв.м, житловою площею 42.5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 000, право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 27 серпня 2019 року.

Вартість об`єкту інвестування згідно договору №75957 про уступку майнових прав від 07 липня 2016 року склала 1 211 380,00 грн.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 внесено у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 839 499,90 грн.

Також посилалася на те, що під час шлюбу подружжя придбало рухоме майно, а саме: автомобіль «PORSCHE 911 Turbo S», 2016 року випуску, зареєстрований 17 березня 2017 року, приблизна вартість 179 000 доларів США, та автомобіль «BMW Х5», 2014 року випуску, зареєстрований 24 грудня 2019 року, приблизна вартість 35 900 доларів США, а також автомобіль «FORD F150», 2015 року випуску, зареєстрований 24 грудня 2019 року, приблизна вартість 38 600 доларів США.

Зауважувала, що за період шлюбу було здійснено ремонт в будинку за адресою: АДРЕСА_3 , в якому проживали сторони під час шлюбу.

Уважала, що відповідач не має права на частину квартири, оскільки за період шлюбу було сплачено лише 371 880,10 грн у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Для рівності часток на квартиру відповідач повинен був нести тягар з виплати кредиту, отриманого для її придбання, проте цього не зробив.

Зазначала, що має право на частину в указаному рухомому майні, загальна вартість якого приблизно складає 6 827 116,00 грн. Оскільки вказане майно - автомобілі є неподільним майном і на момент розгляду справи відчужені ОСОБА_3 без її згоди та не в інтересах сім`ї, тому вважала, що має право на компенсацію половини його вартості, а саме 3 413 558,00 грн.

На підставі викладеного позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року первісний позов ОСОБА_3 та зустрічний позов ОСОБА_1 - задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 наступне майно:

-квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 81,9 кв.м, житловою площею 42,5 кв.м;

-автомобіль «Хонда» д.н.з. НОМЕР_1 , червоний, 2013 року випуску;

-автомобіль «БМВ Х5», 2014 року випуску, чорний, легковий універсал;

-автомобіль «ФОРД», 2015 року випуску, синій, вантажний пікап;

-автомобіль «ПОРШЕ», 2016 року випуску, синій, легковий, купе;

-кредитні зобов`язання за Кредитним договором №75957 від 07 липня 2016 року.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 81,9 кв.м, житловою площею 42,5 кв.м.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 81,9 кв.м, житловою площею 42,5 кв.м.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 компенсацію частини кредитних зобов`язань, сплачених після розірвання шлюбу у розмірі 419 749,95 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсацію частки вартості автомобіля у розмірі 120 256 грн.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з указаним рішенням в частині розподілу спільного сумісного майна представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просить рішення в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вимог зустрічного позову у повному обсязі; заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 28 липня 2022 року, скасувати; накласти арешт на автомобілі: «ПОРШЕ», 2016 року випуску, синій, легковий, купе; «БМВ Х5», 2014 року випуску, чорний, легковий універсал; «ФОРД», 2015 року випуску, синій, вантажний пікап.

У мотивування скарги зазначає, що суд першої інстанції, незважаючи на відчуження спірних автомобілів «БМВ Х5», 2014 року випуску, чорний, легковий універсал, «ФОРД», 2015 року випуску, синій, вантажний пікап, «ПОРШЕ», 2016 року випуску, синій, легковий, купе без згоди ОСОБА_1 , не присудив їй компенсацію половини їх вартості, як відбулось з автомобілем «Хонда», д.н.з. НОМЕР_1 , червоний, 2013 року випуску, який перебував в її користуванні і також був відчужений.

Зауважує, що транспортні засоби було придбано в період перебування подружжя у шлюбі, а отже вони є об`єктом спільної сумісної власності.

Уважає, що щодо автомобілів, які перебували у користуванні ОСОБА_3 , рішення не прийнято, тобто не вичерпано спір.

Вказує, що місцевий суд дійшов протилежного висновку, що спірну квартиру необхідно визнати спільною сумісною власністю подружжя та компенсувати ОСОБА_1 частину сплачених нею коштів після розірвання шлюбу за придбання квартири, у той час як поза увагою залишено те, що ринкова вартість квартири після розірвання шлюбу змінилася у зв`язку з проведенням ремонту в ній.

Окрім того, зазначає, що судом не враховано, що з ОСОБА_1 залишився проживати син.

Також просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби «ПОРШЕ», 2016 року випуску, синій, легковий, купе; «БМВ Х5», 2014 року випуску, чорний, легковий універсал; «ФОРД», 2015 року випуску, синій, вантажний пікап, оскільки вказані автомобілі перебувають за межами контролю скаржника, незважаючи на те, що вони є спільною сумісною власністю сторін та предметом спору у даній справі.

22 лютого 2024 року апеляційним судом отримано відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_3 , в якому останній просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Зокрема зазначає, що вказані ОСОБА_1 транспортні засоби були продані за погодженням із ОСОБА_1 до розірвання шлюбу, нотаріально посвідчена заява на надання згоди ОСОБА_3 на купівлю-продаж рухомого та нерухомого майна була надана останньою 16 серпня 2018 року.

29 лютого 2024 року до апеляційного суду надійшли пояснення щодо відзиву на апеляційну скаргу від апелянта, в яких остання зазначає, що ОСОБА_1 не було відомо про укладення ОСОБА_3 договорів про відчуження вказаних автомобілів, свій дозвіл на таке відчуження вона не надавала, оскільки сторони станом на час відчуження спільно вже не проживали, кошти не було використано в інтересах сім`ї.

Уважає, що вартість продажу, за яку відбулось відчуження вказаних транспортних засобів, не відповідає ринковій.

Представник відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала та просила задовольнити з підстав, зазначених у скарзі.

Представник позивача ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про задоволення апеляційної скарги частково з огляду на наступне.

Задовольняючи вимоги первісного та зустрічного позовів частково суд першої інстанції виходив з того, що квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 81,9 кв.м, житловою площею 42.5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 000, автомобіль «HONDA PILOT», д.н.з. НОМЕР_1 , 2013 року випуску, колір червоний, зареєстрований 01.07.2014; автомобіль «PORSCHE 911 Turbo S», 2016 року випуску, колір синій, легковий, купе, зареєстрований 17.03.2017 року; автомобіль «BMW Х5», 2014 року випуску, колір чорний, легковий універсал, зареєстрований 24.12.2019 року; автомобіль «FORD F150», 2015 року випуску, колір синій, вантажний пікап, зареєстрований 24.12.2019 року, придбані у період перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у шлюбі, а відтак спірне нерухоме та рухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя.

За відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів, які б свідчили про визнання набутого у шлюбі майна особистою приватною власністю одного з подружжя, суд вважав, що автомобіль «HONDA PILOT», д.н.з. НОМЕР_1 , 2013 року випуску, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , зареєстрований 01 липня 2014 року за ОСОБА_1 є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Спірне нерухоме майно було придбано сторонами за рахунок кредитних коштів, які використані в інтересах сім`ї, а відтак кредитні зобов`язання за кредитним договором є спільною сумісною власністю подружжя.

Суму кредитних зобов`язань у розмірі 839 499,90 грн сплачено ОСОБА_1 після розірвання шлюбу, що підтверджується доданими до зустрічної позовної заяви квитанціями, у зв`язку з чим із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 має бути стягнута грошова компенсація у розмірі частини кредитних зобов`язань, сплачених ОСОБА_1 після розірвання шлюбу, що складає 419 749,95 грн.

Оскільки відповідач ОСОБА_1 розпорядилась автомобілем на власний розсуд без письмової згоди позивача ОСОБА_3 , то останній має право на грошову компенсацію 1/2 вартості спірного транспортного засобу, що складає 120 256 грн.

У ході розгляду справи ОСОБА_1 не довела, що їй не було відомо про укладення ОСОБА_3 договорів про відчуження автомобілів «PORSCHE 911 Turbo S», 2016 року випуску, «BMW Х5», 2014 року випуску, «FORD F150», 2015 року випуску, та не надання дозволу на таке відчуження, зокрема використання коштів, отриманих за відчуження вказаних автомобілів ОСОБА_3 не в інтересах сім`ї.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, колегія не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 21 листопада 2008 року Виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області за актовим записом № 481 між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 вересня 2020 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано.

У період шлюбу у сторін народилася спільна дитина - син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві.

Під час перебування у шлюбі подружжя придбало квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 81,9 кв.м, житловою площею 42.5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 000.

Право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 27 серпня 2019 року.

Вказане нерухоме майно придбано ОСОБА_1 за рахунок кредитних коштів, отриманих у кредит від ПАТ АКБ «Аркада», який є управителем фонду фінансового будівництва «Еврика» за програмою ТОВ «Аркада - Будівництво», про що між ПАТ АКБ «Аркада» та ОСОБА_1 укладені договір про іпотечний кредит №75957 від 07 липня 2016 року та іпотечний договір №75957 від 07 липня 2016 року, за якими ОСОБА_1 з метою забезпечення повернення кредиту передала ПАТ АКБ «Аркада» в іпотеку набуті за договором про уступку майнових прав №75957 від 07 липня 2016 року майнові права на об`єкт інвестування квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 81,85 кв.м вартість об`єкта інвестування на дату укладення договору 1 211 380,00 грн.

Також під час шлюбу сторонами було придбано рухоме майно, а саме:

- автомобіль «HONDA PILOT», д.н.з. НОМЕР_1 , 2013 року випуску, колір червоний, зареєстрований 01 липня 2014 року;

- автомобіль «PORSCHE 911 Turbo S», 2016 року випуску, колір синій, легковий, купе, зареєстрований 17 березня 2017 року;

- автомобіль «BMW Х5», 2014 року випуску, колір чорний, легковий універсал, зареєстрований 24 грудня 2019 року;

- автомобіль «FORD F150», 2015 року випуску, колір синій, вантажний пікап, зареєстрований 24 грудня 2019 року.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів, одним з яких, зокрема, є визнання права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

У статті 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності. За частинами першою та другою цієї статті ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За вимогами частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Основним завданням суду при вирішенні спорів про поділ майна подружжя є вирішення конфлікту між подружжям, тобто здійснення судом своєї базової функції - ухвалення обов`язково рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не виводить його на новий рівень для сторін, які в будь-якому випадку не можуть між собою домовитися.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання.

Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням.

В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків.

При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток.

Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшенням, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо.

Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості.

За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними в пунктах 23-25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Аналіз вказаних норм дає підстави дійти висновку про те, що при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною власністю чи особистою приватною власністю з`ясуванню підлягають, як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею у набутті майна. Застосовуючи положення статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна за час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Отже, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності подружжя, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

За загальним правилом, при розгляді справ про поділ спільного майна подружжя вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб.

Разом з тим при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

При цьому варто врахувати, що при поділі спільної сумісної власності зобов`язання між подружжям не розподіляються, а враховуються (постанова Верховного Суду від 13 травня 2019 року у справі № 638/1962/17 провадження № 61-25286св18).

Для правильного вирішення справи потрібно встановити весь обсяг спільного майна подружжя та з урахуванням боргів подружжя вирішити питання про поділ майна (постанова Верховного Суду від 01 листопада 2018 року у справі № 205/9626/16-ц (провадження № 61-37796св18).

Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Згідно правових висновків у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №127/7029/15-ц, від 09 грудня 2020 року у справі №301/2231/17, від 07 квітня 2021 року у справі №402/849/18, від 17 серпня 2022 року у справі №545/2396/20, у випадку встановлення судом факту відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливістю встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Суди також виснували, вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Окрім того, слід зазначити, що згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доведення тих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим ЦПК України, покладається на кожну із сторін.

Судом установлено та не заперечується сторонами у справі, що квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 81,9 кв.м, житловою площею 42.5 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 000, автомобіль «HONDA PILOT», д.н.з. НОМЕР_1 , 2013 року випуску, колір червоний, зареєстрований 01 липня 2014 року; автомобіль «PORSCHE 911 Turbo S», 2016 року випуску, колір синій, легковий, купе, зареєстрований 17 березня 2017 року; автомобіль «BMW Х5», 2014 року випуску, колір чорний, легковий універсал, зареєстрований 24 грудня 2019 року; автомобіль «FORD F150», 2015 року випуску, колір синій, вантажний пікап, зареєстрований 24 грудня 2019 року, придбані у період перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у шлюбі, а відтак спірне нерухоме та рухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між подружжям, а їх частки є рівними, про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.

Також судом вірно встановлено, що спірне нерухоме майно було придбано сторонами за рахунок кредитних коштів, які використані в інтересах сім`ї, а відтак кредитні зобов`язання за кредитним договором є спільною сумісною власністю подружжя.

За час шлюбу подружжям виконано кредитні зобов`язання на суму 371 880,10 грн, що підтверджується матеріалами справи.

Решту суму кредитних зобов`язань у розмірі 839 499,90 грн сплачено ОСОБА_1 після розірвання шлюбу, що підтверджується доданими до зустрічної позовної заяви квитанціями.

Зазначені обставини не спростовані ОСОБА_3 під час розгляду справи.

На підставі викладеного місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню грошова компенсація у розмірі частини кредитних зобов`язань, сплачених ОСОБА_1 після розірвання шлюбу, що складає 419 749,95 грн.

Таким чином, доводи скаржника в частині розподілу спірної квартири між сторонами є безпідставними та спростовуються матеріалами справи і встановленими судом обставинами.

При цьому, суд першої інстанції вірно зауважив, що у ході розгляду справи ОСОБА_1 не довела, що їй не було відомо про укладення ОСОБА_3 договорів про відчуження автомобілів «PORSCHE 911 Turbo S», 2016 року випуску, «BMW Х5», 2014 року випуску, «FORD F150», 2015 року випуску, та не надання дозволу на таке відчуження, зокрема використання коштів, отриманих за відчуження вказаних автомобілів ОСОБА_3 не в інтересах сім`ї з огляду на те, що вказані автомобілі були відчужені ОСОБА_3 під час перебування сторін у шлюбі.

Разом з тим, місцевий суд дійшов помилкового висновку, що відповідач ОСОБА_1 розпорядилась автомобілем на власний розсуд без письмової згоди позивача ОСОБА_3 , тому останній має право на грошову компенсацію 1/2 вартості спірного транспортного засобу, що складає 120 256,00 грн, оскільки, як установлено з матеріалів справи, відчуження автомобіля «HONDA PILOT», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 відбулось також під час перебування сторін у шлюбі, а ОСОБА_3 , у свою чергу, не доведено його необізнаності про укладений правочин, відсутність його згоди на відчуження автомобіля та використання ОСОБА_1 коштів від продажу вказаного автомобіля не в інтересах сім`ї.

Отже, доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

Посилання ОСОБА_3 на наявність нотаріально посвідченої згоди ОСОБА_1 на відчуження транспортних засобів, які перебували у його користуванні, є неспроможними з огляду на наступне.

Згідно наявної у матеріалах справи копії нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_1 від 16 серпня 2018 року остання надала своєму чоловіку ОСОБА_3 згоду на купівлю нерухомого та рухомого, а також продаж будь-якого нерухомого та рухомого майна.

Згода подружжя на вчинення іншим з подружжя правочину є за своєю правовою природою окремим одностороннім правочином, що має бути укладений письмово.

Довіреністю визнається письмове повноваження, яке видає одна сторона (довіритель) іншій (представнику) для представництва перед третіми особами. Довіреність - це односторонній правочин, що фіксує межі повноважень представника, який діючи на підставі довіреності, створює права та обов`язки безпосередньо для довірителя.

Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Довіреність же як один із способів представництва дає можливість або зобов`язує представника вчинити в майбутньому правочин від імені особи, яку представляють ( частина перша статті 237 ЦК України).

У довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити представнику, при цьому зазначені дії мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Згода подружжя на вчинення іншим з подружжя правочину має бути викладена окремо у письмовій формі із зазначенням конкретних дій. Але ж у наданій довіреності позивач зазначила, що надає представнику (своєму чоловіку) згоду на укладення ним правочинів з купівлі та продажу будь-якого нерухомого та рухомого майна, тобто зазначений текст довіреності передбачає згоду для укладення правочинів з купівлі-продажу будь-якого нерухомого та рухомого майна. Згоди на розпорядження тим майном, яке буде набуте в майбутньому, позивач своєму чоловіку не надавала (Висновок Верховного Суду у постанові від 11 лютого 2019 року у справі №308/2205/16-ц.

Таким чином, зважаючи на зміст указаної нотаріально посвідченої заяви, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 надавала свою згоду на відчуження спірних автомобілів саме в цій заяві.

Отже, зважаючи на те, що спірні транспортні засоби були відчужені сторонами за час перебування у шлюбі та останніми не надано жодних доказів того, що отримані ними кошти від їх реалізації були використані не в інтересах сім`ї, підстави для поділу цих транспортних засобів відсутні.

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведені вище порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсації частки вартості автомобіля «HONDA PILOT», д.н.з. НОМЕР_1 , у розмірі 120 256 грн згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Клопотання скаржника про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортні засоби «ПОРШЕ», 2016 року випуску, синій, легковий, купе; «БМВ Х5», 2014 року випуску, чорний, легковий універсал; «ФОРД», 2015 року випуску, синій, вантажний пікап задоволенню не підлягає з огляду на те, що вказані автомобілі відчужені ОСОБА_5 на користь інших осіб, які не є учасниками справи. Окрім того, вказані транспортні засоби фактично не є предметом спору, оскільки предметом спору є кошти в якості компенсації за вказане рухоме майно, зважаючи, що станом на час ухвалення рішення автомобілі у власності сторін не перебували.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2023 року в частині стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 компенсації частки вартості автомобіля «HONDA PILOT», д.н.з. НОМЕР_1 , у розмірі 120 256 грн - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог позову ОСОБА_3 .

В іншій частині рішення - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник