ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 6/753/249/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" березня 2024 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

з секретарем судового засідання Долею М.А.,

за участі

представника заявника - ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи - ОСОБА_2 ,

представника заінтересованої особи - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_4 про відстрочку виконання рішення суду -

ВСТАНОВИВ:

04.03.2024 представник ОСОБА_4 - ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про відстрочення виконання рішення суду, у якій просила відстрочити виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24.06.2022 у справі № 753/13820/21 в частині особистих зустрічей батька ОСОБА_2 з донькою - ОСОБА_5 на час дії правового режиму воєнного стану в Україні, або повернення ОСОБА_4 разом з донькою - ОСОБА_6 до України, в залежності від того, яка подія настане раніше, але не пізніше 04.03.2025.

І. Позиція сторін у справі.

ОСОБА_4 (далі по тексту також - заявник, боржник) вважає, що перебування ОСОБА_4 разом з донькою ОСОБА_7 у Словацькій Республіці ускладнює виконання рішення суду в частині особистих зустрічей батька з дитиною. Виїзд дитини ОСОБА_5 за межі території України був вимушеною мірою у зв`язку зі збройною агресією російської федерації після повномасштабного вторгнення та здійснений відповідно до чинного законодавства України. Мати з дитиною проживають у Словацькій Республіці за адресою: АДРЕСА_1 , дозвіл на перебування був подовжений на рік до 04.03.2025. Для забезпечення особистої безпеки дитини, збереження її життя та здоров`я, а також з метою уникнення ризику позбавлення права на проживання у Словацькій Республіці ОСОБА_4 не виїжджає в Україну, що робить неможливим виконання рішення суду. Вважає, що запропоновані ОСОБА_2 механізм та місце зустрічі батька з дитиною в м. Ужгороді буде небезпечним для дитини та порушить її сталий повсякденний ритм життя. Рішення в іншій частині ОСОБА_4 виконує: повідомила батька про місцезнаходження дитини, забезпечує спілкування дитини з батьком засобами телефонного та відео зв`язку.

ОСОБА_2 (далі по тексту також - стягувач) заперечуючи проти задоволення заяви посилається на те, що незважаючи на обов`язковість виконання судового рішення, ОСОБА_4 вчиняє дії, направлені на відсторонення ОСОБА_2 від будь-якого спілкування з дочкою та участі у її вихованні, що негативно впливає на можливість підтримання відносин доньки з батьком. Наголошує, що відсутність особистих зустрічей, системного спілкування з дитиною розриває психологічний та тактильний зв`язок між ними, що безпосередньо впливає на їх відносини. ОСОБА_4 намагається відсторонити ОСОБА_2 також від онлайн спілкування з дитиною. Вважає необґрунтованими доводи ОСОБА_4 про існування підстав, які ускладнюють або роблять неможливим виконання рішення суду. Посилання боржника на те, що в Україні запроваджено воєнний стан, є маніпулюванням з її боку, оскільки бойові дії ведуться не на всій території України, місто Київ не відноситься до територій, на який ведуться бойові дії. Наразі, в Україні створені необхідні умови для проживання дітей, працюють школи та дитячі садочки. Вказує, що зустрічі можуть проводитись у безпечних місцях, які максимально наближені до кордону України. ОСОБА_4 неодноразово звертався до боржника з листами, у яких просив передати доньку на весняні канікули через пункт пропуску Малі Семельці (м. Ужгород). 3 метою дотримання безпекових заходів надав гарантії оренди комфортабельного номеру в готелі «Ужгород», який знаходиться в центрі м. Ужгород, у готелі розташоване укриття, що надасть можливість оперативно реагувати на повітряні тривоги, у разі їх оголошення. Однак, ОСОБА_4 проігнорувала його звернення, при цьому взагалі не надає доказів неможливості проведення таких зустрічей батька з дитиною з урахуванням того, що зазначене судове рішення в частині особистих зустрічей може виконуватися за місцем проживання дитини. При спілкуванні засобами телефонного та відео зв`язку дитина наголошувала на тому, що вона ніколи не повернеться додому і не буде бачитися з батьком, а також те, що її дім тепер в Словаччині.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, заяв та/або клопотань від представника до суду не надходило.

ІІ. Фактичні обставини справи.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24.06.2022 у справі № 753/13820/21 визначено місце проживання ОСОБА_8 з матір`ю ОСОБА_4 .

Визначені способи участі батька ОСОБА_2 у вихованні дочки ОСОБА_8 і спілкуванні з нею у формі зустрічей поза місцем проживання дитини та спільного відпочинку за наступним графіком, без присутності матері дитини: щовівторка та щочетверга з 16-00 год. до 20-00 год.; перший, третій, п`ятий тиждень місяця з 10-00 год. суботи до 18-00 год. неділі; кожного парного року з 10-00 год. 31 грудня до 19-00 год. 01 січня; в дні народження дитини 22 жовтня протягом чотирьох годин в узгоджений з матір`ю дитини час; щорічно в період осінніх та весняних канікул протягом 3 днів за домовленістю між батьками; щорічно в період зимових канікул протягом 7 днів за домовленістю між батьками; щорічно в період літніх шкільних канікул не менше 20 днів за домовленістю між батьками.

ОСОБА_4 зобов`язана не перешкоджати та сприяти необмеженому спілкування батька з донькою будь-якими засобами зв`язку - телефонним, поштовим, електронним тощо; повідомляти про наявність об`єктивних причин, які перешкоджають дотриманню встановленого судом графіку зустрічей та спільного відпочинку батька з дитиною; на вимогу батька дитини надавати інформацію про місцезнаходження дитини, умови її життя, навчання та виховання.

ОСОБА_2 зобов`язаний під час спілкування з донькою дотримуватися розпорядку її дня і режиму харчування, не допускати негативних розмов стосовно матері дитини та письмово або в електронній формі повідомляти ОСОБА_4 про намір забрати дитину під час канікул, а саме: під час осінніх, зимових та весняних канікул - не пізніше, ніж за два тижні до їх початку; під час літніх канікул - не пізніше, ніж за місяць до їх початку.

Відстрочено виконання рішення в частині особистих зустрічей батька з дитиною на час дії правового режиму воєнного стану в Україні, але не пізніше повернення дитини на територію України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 05.30 годин 24.02.2022 в Україні запроваджено воєнний стан, який в подальшому неодноразово продовжувався. Станом на день розгляду заяви воєнний стан на території України не скасований. Воєнний стан введено на всій території України.

Постановою Київського апеляційного суду від 28.09.2022 рішення суду в частині відстрочення виконання рішення в частині особистих зустрічей батька з дитиною на час дії правового режиму воєнного стану в Україні, але не пізніше повернення дитини на територію України скасовано.

Виконавчі листи видані на підставі рішення перебувають на примусовому виконанні.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04.10.2023, яка була залишена без змін постановою Київського апеляційного суду від 20.12.2023, суд, посилаючись на складну безпекову ситуацію, задля забезпечення безпеки дитини та її сталого повсякденного ритму життя, з урахуванням наданого ОСОБА_4 та Дар`ї дозволу перебування на території Словацької Республіки до 04.03.2024, частково задоволено заяву ОСОБА_4 , відстрочено виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24.06.2022 у справі № 753/13820/21 в частині особистих зустрічей батька - ОСОБА_2 з дитиною - ОСОБА_6 до закінчення дії правового режиму воєнного стану в Україні, або повернення ОСОБА_4 разом з донькою - ОСОБА_6 до України, в залежності від того, яка подія настане раніше, але не пізніше 04.03.2024.

ОСОБА_4 разом з донькою - ОСОБА_6 надано тимчасовий притулок у Словацькій Республіці з квітня 2022 року, де вони проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Дозвіл толерованого перебування на території Словацької Республіки подовжений до 04.03.2025 /т.4 а.с.155-158/.

ОСОБА_2 неодноразово, а саме в лютому, вересні 2023 року та в лютому 2024 звертався до ОСОБА_4 поштовими, електронними, телефонними засобами зв`язку з пропозицією погодити порядок передачі дитини батьку та місто зустрічі з дитиною в м. Ужгороді. /т.4 а.с.180-200/.

ОСОБА_4 пропозиції проігнорувала, жодних дії на виконання рішення суду в частині особистих зустрічей батька з дитиною не вживала.

ІІІ. Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Згідно зіст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувач чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Як передбачено ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Разом з тим, п. 10 постанови Пленуму Верхового Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003 №14 визначено, що при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Отже, відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Підстави для відстрочки виконання рішення повинні бути чітко встановлені та підтверджені відповідними доказами.

Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Така правова позиція була наведена зокрема у постанові Верховного Суду від 21.02. 2019 у справі № 2-54/08; провадження № 61-15140св18.

Європейський суд наголошує, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.

Гарантоване особі у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на справедливий суд розповсюджує дію і на стадію виконання судового рішення. У своїй прецедентній практиці Європейський суд з прав людини нагадує, що право на судовий розгляд було б примарним, якщо б внутрішня судова система Договірної Держави дозволила б, щоб остаточне та обов`язкове судове рішення залишалось невиконаним відносно однієї із сторін, і що виконання рішення або постанови будь-якого органу судової влади повинно розглядатися як невід`ємна частина «процесу» в розумінні статті 6 Конвенції. («Іммобільяре Саффі» проти Італії», заява 22774/93, 28.07.99, § 63; «Горнсбі проти Греції» від 19.03.97, § 40).

У справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини вказав, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін.

Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Це означає, що особа, якій належить виконати рішення суду, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому ст. 8 Конституції України принципу верховенства права.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини в п. 47 та 50 рішення «Савіни проти України» від 18.12.2008, зазначає «Суд повторює, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі «МакМайкл проти Сполученого Королівства» (McMichael v. the United Kingdom) від 24.02.1995, п. 86, серія A, № 307-B). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини» (Haase v. Germany), № 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги).

Між інтересами дитини та інтересами батьків (у цьому випадку інтересами діда й баби) повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden) від 27.11.1992, статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами дорослих. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» (Johansen. v. Norway) від 07.08.1996, статус рішення - остаточне).

Аналізуючи зазначене в сукупності, суд вважає, що суворе застосування приписів ч. 5 ст. ст. 435 ЦПК України, відповідно до якої відстрочення виконання судового рішення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення та яке не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови, у цьому конкретному випадку, за вищеозначених обставин, неможливо вважати справедливим, адже рішення суду за вказаною категорією справ має характер тривалого терміну виконання, до досягненню дитиною повноліття.

Заявником не надано суду беззаперечних доказів неможливості виконання рішення суду у даній справі, яким визначено ОСОБА_2 способи участі у вихованні і спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_8 у формі зустрічей поза місцем проживання дитини та спільного відпочинку за встановленим графіком.

Доводи заявника, що боржник та дитина перебувають за кордоном у Словацькій Республіці у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, а тому виконання рішення є неможливим до повернення дитини з матір`ю в Україну, а тому наявні, визначені ст. 435 ЦПК України для відстрочки виконання рішення суду, суд відхиляє, так як сторони не позбавлені можливості виконувати рішення суду як за місцем знаходження дитини, так і на максимально наближеної до кордону території України.

Доводи боржника про те, що застосування відстрочки виконання рішення у такому випадку не завдасть шкоди позивачу, оскільки спілкування батька з дитиною відбувається засобами телефонного та відео зв`язку, та буде відповідати інтересам дитини, суд відхиляє, так як відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини «Хант проти Укрнаїни» (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07.12.2006) між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага, та, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Судом встановлено, що питання про відстрочення виконання судового рішення вже вирішувалося судом, виконання рішення в частині особистий зустрічей відстрочено до 04.03.2024.

Введення воєнного стану на території України та складна безпекова ситуація не можуть бути єдиною та безумовною підставою для неодноразового відстрочення виконання рішення суду.

Під час виконання рішення суду сторони не позбавлені можливості узгодити найбільш сприятливі для дитини та компромісні для сторін способи побачень, які не будуть для кожного з них надмірним тягарем та забезпечать підтримання принаймні мінімального зв`язку між батьком та дитиною, а також забезпечать для усіх належні безпекові умови.

При цьому суд вважає, що тривале невиконання рішення суду у частині побачень лише сприяє послабленню родинного зв`язку між батьком та дитиною.

В той же час, особа якій належить виконати рішення суду, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.

Враховуючи обставини справи, самоусунення боржника від вчинення дій для організації процесу виконання рішення суду в частині особистих зустрічей батька з дитиною, зваживши на те, що виконання рішення суду вже було відстрочено та дотримуючись справедливого балансу інтересів дитини та її батьків, суд дійшов висновку, що передбачені законом підстави для задоволення заяви ОСОБА_4 відсутні, а тому у її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст. 435 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_4 про відстрочку виконання рішення суду відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому повної ухвали суду.

Суддя М.О. Заставенко

Повний текст ухвали складено 15.03.2024.