Справа № 157/1687/23
Провадження №2/157/51/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 рокумісто Камінь-Каширський

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Антонюк О.В.,

з участю секретаря судового засідання Кисляка Я.С.,

представника відповідача адвоката Колєсніка Б.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь спричинену матеріальну шкоду у розмірі 171000 грн та моральну шкоду у розмірі 20000 грн. В обґрунтування вимог зазначає, що 13 січня 2022 року в 23 год 30 хв, на 117 км 191 м автодороги Р-14, між селами Старі Червища та Седлище Камінь-Каширського району Волинської області, відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем, марки «Volkswagen Caddy», номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , рухаючись у напрямку села Седлище, під час зустрічного роз`їзду не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Opel Zafira», номерний знак НОМЕР_2 , під його (позивача) керування у зустрічному напрямку, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження. Винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. та спричинення йому матеріальної шкоди встановлена: матеріалами справи про адміністративне правопорушення №157/135/22, провадження №3/157/5/23, які знаходяться у розпорядженні Камінь-Каширського районного суду Волинської області; постановою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 26 травня 2023 року, якою ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Постановою Волинського апеляційного суду від 17 липня 2023 року апеляційну скаргу захисника Борбіча А.В. залишено без задоволення, а постанову Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 26 травня 2023 року - без змін. Внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_2 як користувача джерела підвищеної небезпеки - автомобіля, йому було завдано матеріальну шкоду у виді механічних пошкоджень транспортного засобу, вартість ремонту якого можливо встановити лише під час судового розгляду при призначенні та проведенні відповідної судової експертизи, про що він буде клопотати у подальшому. Внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_2 було пошкоджено, а фактично знищено належний йому (позивачу) транспортний засіб, який після ДТП непридатний для використання та відновлення. Цим автомобілем він користувався у повсякденному житті та роботі. Він працює на будівництві, використовував автомобіль для доставки зокрема працівників та будівельних матеріалів; проживає у сільській місцевості, без належного йому автомобіля порушується звичний розпорядок його дня, а саме спричинено проблеми з доїздом до лікарні, яка знаходиться у м. Камені-Каширському, куди він доставляв своїх батьків, які є старшого віку. Він був позбавлений можливості належно виконувати свої робочі обов`язки, а саме вчасно прибувати на роботу - будівництво, здійснювати доставку робітників та матеріалу, адже працює у інших селах та містах, зокрема і за межами області. Такі обставини призвели до порушення нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, крім цього значно зменшився матеріальний дохід сім`ї, у якій він працює один. У нього на утриманні є малолітня дитина, а вказана робота є фактично єдиним джерелом доходу. Зазначені обставини призвело до напружених стосунків у його сім`ї. Крім цього, на неодноразові прохання позивача про допомогу у ремонті автомобіля, ОСОБА_2 заявляв, що жодних матеріальних відшкодувань робити не буде, чим спричиняв думки у ОСОБА_1 про втрату роботи. Наведені вище обставини, і те, що майже рік, а саме з моменту ДТП, він фактично позбавлений можливості користуватись своїм майном - автомобілем, оскільки такий був фактично знищений, а на даний час іншого транспортного засобу не має, призвели до його душевних страждань та спричинили йому моральну шкоду, яку він оцінює у розмірі 20000 гривень, та просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою судді від 09 жовтня 2023 року позовну заяву прийнято до розгляду та у справі відкрито провадження, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Колєснік Б.В. просить у задоволенні позовних вимог відмовити та стягнути з позивача на користь відповідача понесені останнім судові витрати і в обґрунтування заперечення зазначає, що 13 січня 2022 року близько 23 години 30 хвилин, коли ОСОБА_2 керував автомобілем, останнього фарами засліпив автомобіль, що рухався по зустрічній смузі, а тому ОСОБА_2 розпочав рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, щоб уникнути зіткнення. Автомобіль марки «Ореl» моделі «Zafira», номерний знак НОМЕР_2 , який під керуванням рідного брата позивача ОСОБА_4 рухався відразу за автомобілем, що засліпив фарами ОСОБА_2 , не врахувавши дорожньої обстановки, не дотримався безпечного бокового інтервалу, виїхав на зустрічну смугу та скоїв зіткнення з автомобілем, яким керував ОСОБА_2 . При цьому зіткнення відбулось на смузі руху ОСОБА_2 , а не як вказано у схемі ДТП на протилежній смузі. Після ж зіткнення обидва автомобілі внаслідок заносу опинились за межами проїзної частини зустрічних для них смуг руху. На місці події у той момент перебували відповідач та пасажири з його автомобіля - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , а також ОСОБА_4 (водій автомобіля марки «Ореl», моделі «Zafira», номерний знак НОМЕР_2 ) та пасажири з автомобіля, котрим він керував, - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Після ж приїзду працівників поліції водієм, котрий нібито керував транспортним засобом марки «Ореl», моделі «Zafira» назвався позивач, який приїхав незадовго до поліції. Натомість, ОСОБА_9 залишив місце події. Таким чином, не зважаючи на прийняті за наслідком розгляду справи з єдиним унікальним номером 157/135/22 судові рішення, ОСОБА_2 стверджує, що дорожньо-транспортна пригода сталась не з його вини, оскільки він фактично ПДР України не порушував, а наявна схема ДТП, складена за відсутності ОСОБА_2 та виключно за участі позивача, котрий взагалі в ДТП участі не приймав, не дозволяє достовірно встановити винну особу, на підтвердження чого стороною відповідача долучені відповідні листи з експертної установи. В той же час положення ч. 6 ст. 82 ЦПК України не позбавляють відповідача права оспорювати свою винуватість в рамках справи про застосування наслідків вирішення справи про адміністративне правопорушення, а також інші істотні обставин самої події, оскільки преюдиційність в даному випадку може бути застосована лише в частині винуватості ОСОБА_2 . В рамках даної ж справи ОСОБА_2 заперечує не лише свою винуватість у дорожньо-транспортній пригоді, а й існування тих наслідків, про які вказує у позові ОСОБА_1 - обсяг майнової (фактичне знищення автомобіля марки «Ореl», моделі «Zafira») та спричинення моральної шкоди саме позивачу, котрий в ДТП участі взагалі не приймав, а відтак і не вправі вимагати відшкодування збитків. В частині керування 13 січня 2022 року близько 23 год 30 хв на 117 км 191 м автодороги Р-14, між селами Старі Червища та Седлище Каширського району Волинської області, марки «Ореl», моделі «Zafira», номерний знак НОМЕР_2 , саме позивачем, сторона відповідача наполягає на тій обставині, що в дійсності водієм транспортного засобу марки «Ореl», моделі «Zafira» у вищевказані місці, день та час був саме ОСОБА_4 , а відтак саме він є особою, котра вправі звертатись із позовом до ОСОБА_2 , оскільки саме він мав би залучатись до провадження у справі про адміністративне правопорушення в якості потерпілої особи в силу ймовірного спричинення йому моральної шкоди. Цю обставину можливо підтвердити за результатом допиту свідків - ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , ОСОБА_1 . У той же час ймовірні заперечення позивача у цій частині з покликанням на преюдиційність судових рішень по справі № 157/135/22 мають бути відхилені, оскільки в цих рішеннях не було однозначно констатовано особу водія автомобіля марки «Ореl», моделі «Zafira», а лише зазначено, що дану обставину до уваги взято не було, оскільки вона не може вплинути на кваліфікацію адміністративного правопорушення. Тобто, судами не було достовірно встановлено, хто в дійсності керував вищезазначеним автомобілем, а відтак ця обставина підлягає доведенню в рамках цієї справи про відшкодування шкоди за наслідком ДТП. Щодо приналежності позивачу автомобіля марки «Ореl», моделі «Zafira», номерний знак НОМЕР_2 , наявність у нього права на відшкодування майнової шкоди та правомірність володіння/користування цим транспортним засобом, то позивачем наведено голослівне твердження про те, що саме він є власником вказаного транспортного засобу і що саме він його придбав у 2020 році. Натомість, на підтвердження таких обставин до позову не було долучено жодного доказу, що свідчить про їх безпідставність та недоведеність. У частині даного твердження також варто вказати, що належним і достовірним доказом придбання транспортного засобу, як стверджує позивач, у 2020 році на авторинку в м. Луцьк або ж отримання його у користування (володіння) можуть бути цивільно-правові угоди, доручення, довіреності, чеки або ж інші документи, утім жодного з таких до справи долучено не було, аналогічно як і до справи з єдиним унікальним номером 157/135/22. Єдиний документ, що був наявний на момент ДТП та який встановлював дійсного власника транспортного засобу марки «Ореl», моделі «Zafira», - свідоцтво про реєстрацію серії « НОМЕР_3 » за номером НОМЕР_4 від 17.08.2011. Згідно з цим свідоцтвом справжнім власником вищезазначеного автомобіля є особа з ім`ям ОСОБА_11 (ідентифікаційний код НОМЕР_5 ), який проживає в м. Каунас Литовської Республіки, а не позивач. У той же час будь-яких доказів правомірності перебування транспортного засобу марки «Ореl» моделі «Zafira» у володінні чи користуванні ОСОБА_1 суду надано не було, як і доказів правомірності перебування автомобіля на території України взагалі. В свою чергу, слід відзначити, що правомірність перебування транспортного засобу на іноземній реєстрації в Україні та правомірність володіння ним особою-учасником ДТП відіграє ключову роль при вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди, спричиненої за наслідком такої ДТП, оскільки така шкода підлягає відшкодуванню лише власнику або ж особі, котра правомірно володіє відповідним транспортним засобом (постанови Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 335/2566/18 та від 12.05.2022 року у справі №623/290/21). Факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної автомобілю, яким керувала особа під час ДТП. Аналогічні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20). Обов`язковою умовою для виникнення права вимоги на відшкодування шкоди, завданої в результаті ДТП, є не саме просте фактичне володіння транспортним засобом без будь-яких застережень, а виключно володіння, яке є законним (правомірним) та яке не суперечить діючому законодавству України. Частина 5 статті 380 МК України передбачає, що тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб. Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для цілей підприємницької діяльності та/або отримання доходів в Україні, бути розкомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам. У даному ж конкретному випадку позивач неправомірно володів та користувався автомобілем марки «Ореl», моделі «Zafira», номерний знак НОМЕР_2 , оскільки: строки тимчасового ввезення автомобіля на територію України були порушені (ч. 1 ст. 380 МК України). Цю обставину сторона відповідача зможе підтвердити за наслідком отримання відповіді на запит № 223 від 31 жовтня 2023 року, а у випадку неотримання - за результатом витребування доказів в порядку ст. 84 ЦПК України. Більш того, ця обставина додатково підтверджується і самим позивачем, котрий у позові вказав, що автомобіль у його володінні перебуває ще з 2020 року, внаслідок чого логічним є висновок, що у січні 2022 року річний строк дозволеного перебування вищевказаного автомобіля на території України завершився і такий транспортний засіб знаходився у користуванні позивача понад передбачений законодавством термін, незаконно; позивач використовував транспортний засіб для отримання доходів в Україні, про що він особисто вказав у позовній заяві при обґрунтуванні розміру моральної шкоди (ч. 5 ст. 380 МК України); такий транспортний засіб не міг бути переданий позивачу особою, яка його ввезла на митну територію України, в силу прямої заборони діючого законодавства (ч. 5 ст. 380 МК України). Таким чином позивачем не було доведено факту спричинення саме йому майнової шкоди чи порушення його особистих майнових прав, оскільки власником пошкодженого транспортного засобу є інша особа, котра до участі в справі не залучалась, будь-яких документів, уповноважуючих ОСОБА_1 на отримання відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, на ім`я останнього не видавала (довіреність, доручення). Окрім того, позивач не довів правомірності володіння та користування ним автомобілем марки «Ореl», моделі «Zafira», номерний знак НОМЕР_2 , що також виключає існування підстав для стягнення майнової шкоди саме на його користь. Так, позивач вказує, що начебто належний йому транспортний засіб фактично знищено і він після ДТП непридатний для використання та відновлення. Вартість цього автомобіля визначена у розмірі 171000 грн і саме цю суму він має намір стягнути з ОСОБА_2 . В свою чергу долучені до доповнень до позовної заяви в якості документів роздруківки з мережі інтернет не можуть вважатись належними, допустимими і достовірними доказами, здатними підтвердити ринкову вартість пошкодженого автомобіля до події ДТП, оскільки: ними не зафіксовано дати, станом на яку продавцем оцінено відповідний транспортний засіб; ціна, наведена в оголошенні, сформована виключно на власному баченні продавця і такий не є експертом-товарознавцем; рік випуску автомобіля з номерним знаком « НОМЕР_6 » (2005 р.в.), відображений на одній з роздруківок, не є ідентичним року випуску автомобіля марки «Ореl» моделі «Zafira», номерний знак НОМЕР_2 (2006 р.в.); невідомим є курс валют, за яким здійснювався обрахунок вартості відображених на роздруківках автомобілів; на одній з роздруківок відсутній переклад на українську мову, внаслідок чого неможливою є ідентифікація її змісту. В даній справі єдиним належним, допустимим і достовірним доказом розміру завданого внаслідок пошкодження автомобіля марки «Ореl», моделі «Zafira» у ДТП 13 січня 2022 року збитку може бути виключно висновок експерта, якого позивач до позову не долучив, хоча саме з такого джерела фактичних даних встановлюється вартість відновлювальних робіт, залишкова вартість транспортного засобу тощо. Разом із тим, позивачем наразі так і не подано до суду клопотання про призначення відповідної експертизи при тому, що визначений ним розмір майнової шкоди стороною відповідача категорично не визнається. Позивач прагне стягнути з відповідача повну вартість транспортного засобу, хоча: такий не було знищено в цілому або ж приведено у стан, за якого неможливим є його відновлення, і саме на такій обставині наполягатиме сторона відповідача, котра, не маючи доступу до автомобіля марки «Ореl», моделі «Zafira», що наразі перебуває у володінні позивача, позбавлена можливості самостійно провести відповідне експертне дослідження. Ця обставина непрямо підтверджується долученими до відзиву копіями матеріалів справи з єдиним унікальним номером 157/135/22, в яких наявні фотографічні зображення пошкоджених транспортних засобів та з яких вбачається лише часткове пошкодження автомобіля (лівої передньої його сторони). Також цю обставину зможуть підтвердити і вищевказані свідки, на допиті яких наполягатиме сторона відповідача, оскільки вони особисто бачили наслідки дорожньо-транспортної пригоди. У свою чергу, позивач мав би надати суду на підтвердження неможливості проведення відновлювального ремонту пошкодженого 13 січня 2022 року у ДТП автомобіля марки «Ореl» моделі «Zafira» висновки експерта або ж спеціаліста, у яких останні могли б відобразити факт доцільності чи недоцільності реставрації транспортного засобу, її вартість, утім цього зроблено не було, як і не заявлено клопотання про призначення у справі відповідної експертизи. Згідно із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 14 квітня 2022 року у справі № 205/7747/18 у випадку фізичного знищення транспортного засобу потерпілому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Такий висновок зроблено з тих міркувань, що пошкоджений транспортний засіб, який фактично лишається у потерпілого (аналогічно як і в даному конкретному випадку), має певну вартість, а відтак не є справедливим виникнення ситуації, за якої потерпілому відшкодовуватиметься майнова шкода понад розмір спричиненої. Також доцільно звернути увагу суду на ту обставину, що позивач має довести не лише розмір спричиненої начебто йому 13 січня 2023 року шкоди внаслідок ДТП, а й ту обставину, що впродовж майже двох років з цієї дати автомобіль не зазнавав інших пошкоджень. Тобто, наразі є невідомим перелік пошкоджень автомобіля і такий об`єктивно неможливо встановити, оскільки матеріалами справи № 157/135/23 достеменно не зафіксовано, які саме ушкодження мали обидва транспортні засоби, а також, які з них мають виправлятись шляхом заміни запчастин на нові, а які за результатом відповідних відновлювальних робіт. Така ситуація склалась в силу не проведення обстеження пошкоджених транспортних засобів сторонньою, об`єктивною та неупередженою особою (як приклад експертом, страховим агентом тощо) та не вилученням автомобілів на майданчик тимчасово тримання транспортних засобів поліції, за якого було б неможливим втручання до їх цілісності, зміна їх стану в сторону погіршення тощо. За таких обставин, навіть при призначенні та проведенні відповідного експертного дослідження, з достовірністю неможливо буде стверджувати, що виявлені через майже два роки після дорожньо-транспортної пригоди пошкодження є наслідком саме цієї пригоди, а не будь-яких інших факторів. Так, обґрунтовуючи розмір моральної шкоди позивач зокрема вказував, що внаслідок пошкодження автомобіля марки «Ореl», моделі «Zafira», номерний знак НОМЕР_2 , він зазнав моральних страждань, які полягали по суті у негативному впливі на його можливість отримувати дохід та працювати на будівництві. Натомість сторона відповідача факт працевлаштування позивача не визнає та заперечує, а останнім всупереч його обов`язку доводити обставини, на які він покликається, не було долучено жодного доказу цього, як і не заявлено клопотання про виклик осіб (свідків), котрі б змогли підтвердити факт роботи ОСОБА_1 на будівництві та використання автомобіля для роботи (доїзд до роботи, доставка працівників, матеріалів тощо). Аналогічно недоведеними є й твердження позивача про нібито виникнення у нього труднощів з доїзду до лікарні, доставки туди батьків похилого віку. До позову не долучено будь-яких документів, котрі б підтверджували факт виникнення необхідності звернення його батьків до лікарні після настання ДТП, їх похилого віку, незадовільного стану здоров`я, а відтак і потреби в систематичному їх лікуванні. Також недоведеними і такими, що не визнаються відповідачем, є твердження позивача про перебування у нього на утриманні малолітньої дитини, виникнення саме внаслідок ДТП напружених стосунків у сім`ї позивача, його звернення до ОСОБА_2 з вимогою про відшкодування шкоди та відмову у її задоволенні останнім, оскільки ці обставини не підкріплені жодним джерелом фактичних даних і є голослівними. Окрім того, позивач мав би доводити не лише вищевказані обставини, а й факт їх взаємозв`язку із пошкодженням транспортного засобу, котрий, як вже зазначалось вище, перебував у його користуванні без правових для того підстав (незаконно). В частині ж ймовірних доводів ОСОБА_1 про те, що йому також начебто було спричинено моральну шкоду безпосередньо під час ДТП в силу значних хвилювань та переживань, варто наголосити повторно, що в цей момент за кермом перебував не він, а його брат. Відтак будь-яких хвилювань в момент дорожньо-транспортної пригоди позивач об`єктивно не міг переживати, як і взагалі знати про цю подію. У підсумку всі аргументи позивача в цій частині ґрунтуються виключно на його твердженнях, що є нічим непідкріпленими та голослівними, та які стороною відповідача безумовно не визнаються та заперечуються, а відтак і його оцінка моральної шкоди є вочевидь штучно завищеною, такою, що визначена з урахуванням недоведених обставин та вимога про стягнення якої відповідно до задоволення не підлягає, аналогічно як і вимога про відшкодування майнової шкоди. Відповідачем було понесено витрати на професійну правничу допомогу у загальному розмірі 8300 грн. Так, згідно із долученим Актом № 1 про надання правової допомоги від 31 жовтня 2023 року відповідач отримав правову допомогу на загальну суму 7800 грн, а саме: 1) 1500 гривень - укладення договору про надання правової допомоги, усна консультація клієнта; 2) 1500 грн. - опрацювання нормативно-правових актів та судової практики щодо подібних правовідносин, формування правової позиції по справі; 3) 500 грн. - складення та направлення адвокатського запиту до Волинської митниці за № 223 від 31 жовтня 2023 року; 4) 4800 грн - складення, погодження з клієнтом та направлення до суду відзиву на позовну заяву про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, по справі № 157/1687/23. Згідно з долученими квитанціями до прибуткового касового ордера № 137 від 31 жовтня 2023 року та засвідченої копії прибуткового касового ордера № 137 від 31 жовтня 2023 року, відповідач оплатив послуги з надання йому правової допомоги на загальну суму 8300 грн. Отже, стороною відповідача доведено належними та допустимими доказами факт понесення витрат на правничу допомогу у сумі 8300 грн, розмір даних витрат розраховано в доданому акті із дотриманням вимог договору про надання правової допомоги № 305 від 27 жовтня 2023 року, він є співмірним із складністю справи, часом, витраченим адвокатом, та значенням даної справи для відповідача. Окрім того, відповідач додатково очікує понести орієнтовно судові витрати на правничу допомогу у сумі 10000 грн., розрахунок яких додається до відзиву. Як вбачається з долученої до відзиву копії договору про надання правової допомоги, між відповідачем та його представником було узгоджено, що у випадку досягнення позитивного для Клієнта результату розгляду справи, який полягає у відмові в задоволенні (частковому задоволенні) позовних вимог по справі, останнім має бути сплачено Адвокату додатковий гонорар («гонорар успіху») в розмірі 4000 грн. Дану суму відповідачем було також враховано у попередньому (орієнтовному) розрахунку суми судових витрат, що долучений до відзиву. Таким чином, відповідач очікує понести також додаткові витрати на оплату правничої допомоги, розмір яких в подальшому може бути змінений в залежності від перебігу розгляду справи та ймовірного виникнення додаткових обставин, про існування яких наразі невідомо. В той же час, такі витрати («гонорар успіху» зокрема) теж підлягатимуть стягненню з позивача (у випадку відмови в задоволенні позовних вимог), що цілком узгоджується із актуальною практикою Верховного Суду та відповідними правовими висновками, викладеними в постановах від 12.05.2020 року у справі № 904/4507/18, від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц та практикою Європейського Суду з прав людини.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав з наведених у позовній заяві підстав і просив їх задовольнити, та пояснив, що мала місце ДТП, про яку вказується у позовній заяві, відповідач був визнаний судом винним у вчиненні ДТП, з останнім спочатку була домовленість, що він відшкодує шкоду, а пізніше відповідач відмовився відшкодовувати збитки. Автомобіль, яким він керував і який був пошкоджений внаслідок ДТП, а фактично знищений, був придбаний за спільні його та батьків кошти за 171000 грн. На теперішній час цей автомобіль знаходиться по місцю його проживання, у салоні автомобіля побите лобове скло, вистрелили подушки безпеки, вибігало масло з коробки, як забирали автомобіль з місця ДТП. Повністю пошкоджена передня підвіска, лобове скло з лівих дверей пошкоджене, також пошкодження з багажника з лівої сторони. Автомобіль настільки побитий, що ліва сторона не підлягає ремонту. Автомобіль він купував у Луцьку на ринку без довіреності, і хто є законним власником йому не відомо. З особою, в якої він купував автомобіль, правочинів не укладав. Особа з ім`ям ОСОБА_11 йому не відома, її він ніколи не бачив. Він користується автомобілем з 2020 року, 13 січня 2022 року саме він перебував за кермом автомобіля, на момент ДТП він був сам, їхав з с. Брониця у сторону смт. Маневичі до товариша, який з`їхав з дороги, бо був сніг, та подзвонив йому допомогти його відбуксирувати.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, його представник - адвокат Колєснік Б.В. у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог з викладених у відзиві на позовну заяву підстав та пояснив і те, що постановою суду у справі про адміністративне правопорушення доведена вина відповідача у вчиненні ДТП, однак цією постановою не доведено хто саме перебував за кермом пошкодженого автомобіля, вартість якого просить відшкодувати позивач, не доведено, що саме позивач ОСОБА_1 є потерпілою особою, і у постанові суду у справі про адміністративне правопорушення судом наголошено, що немає значення для кваліфікації діяння та обставина, хто саме є потерпілим внаслідок ДТП, а тому ОСОБА_1 у цій справі є не належним позивачем. Крім того, не доведено розмір спричиненої ДТП шкоди, не доведено, що саме за 171000 грн позивач придбав транспортний засіб, не доведено законність володіння пошкодженим транспортним засобом, не доведено факту спричинення моральної шкоди, у тому числі тих обставин, що позивач був позбавлений транспортного засобу під час роботи, що останній цим транспортним засобом когось возив на лікування.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, показання свідків, і дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що у позові належить відмовити, зважаючи на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України (далі - ЦК) шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно з ч. 1 ст. 1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Відповідно до ст. 396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Пунктом 2.2. Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 встановлено, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

У постанові Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 335/2566/18 наведена правова позиція, згідно з якою, якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі ст. 396 ЦК України. Спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху. Факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної автомобілю, яким керувала особа під час ДТП

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) зазначено, що «факт правомірності володіння особою транспортним засобом є достатньою підставою для неї, щоб звернутися за захистом права щодо відшкодування шкоди, заподіяної вказаному майну.

Аналогічна правові позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 3 грудня 2014 року у справі № 6-183цс14.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12, частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частинами 5, 7 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів, ст. 78 ЦПК України)

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судом встановлено, що постановою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 26 травня 2023 року, яка постановою Волинського апеляційного суду від 17 липня 2023 року залишена без змін, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України, та встановлено, що ОСОБА_2 13 січня 2022 року в 23 год 30 хв на 117 км 191 м автодороги Р-14, між селами Старі Червища та Седлище Камінь-Каширського району Волинської області, керуючи автомобілем марки «Volkswagen Caddy», номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 , рухаючись у напрямку села Седлище, під час зустрічного роз`їзду не врахував дорожньої обстановки, не дотримався безпечного інтервалу, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем марки «Opel Zafira», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку, в результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги пунктів 2.3б, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, відповідач є винним у вищезазначеній дорожньо-транспортній пригоді, у результаті якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальним збитками

Разом з тим, позивачем не доведено правомірності володіння ним транспортним засобом, який в результаті ДТП отримав механічні пошкодження.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до повідомлення Волинської митниці Державної митної служби України від 19.12.2023 № 7.3-4/7.13-17-02/8.19/15463, транспортний засіб марки «Ореl», моделі «Zafira», номерний знак НОМЕР_2 (країна реєстрації Литва), кузов НОМЕР_7 , було ввезено на митну територію України громадянином Туркменістану SHADYYEV HEKIM 22.04.2021 року через міжнародний пункт пропуску «Доманово» в зоні діяльності Волинської митниці у митному режимі «тимчасове ввезення до 1 року», з використанням смуги руху «зелений коридор». Громадяни, які проходять (проїжджають транспортними засобами особистого користування) через «зелений коридор» звільняються від подання письмової митної декларації. Звільнення від подання письмової митної декларації не означає звільнення від обов`язку дотримання порядку переміщення товарів через митний кордон України та від адміністративної відповідальності за порушення митних правил, передбачених кодексом (ч. 6 ст. 66 Митного кодексу України)

Враховуючи наведене, обґрунтованими є твердження представника відповідача, що у цьому конкретному випадку позивач неправомірно володів та користувався вказаним автомобілем, а відтак він не має права на відшкодування шкоди, про що останній просить у позовній заяві.

Крім того, як вбачається з постанови Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 26 травня 2023 року, що залишена без змін постановою апеляційного суду, у ній судом першої інстанції зазначено про те, що твердження ОСОБА_2 про перебування за кермом автомобіля марки «Ореl», моделі «Zafira», номерний знак НОМЕР_2 , не потерпілого, а рідного брата останнього, цим судом не береться до уваги, оскільки така обставина не може вплинути на встановлені судом обставини справи.

З показань у судовому засіданні свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 вбачається, що вони були на місці ДТП, яка мала місце 13 січня 2022 року, однак із-за спливу часу не пам`ятають хто з осіб на час ДТП керував автомобілем марки «Ореl», моделі «Zafira», ОСОБА_14 чи його брат ОСОБА_9 , також не пам`ятають як саме було встановлено хто з осіб керував цим автомобілем.

Свідок ОСОБА_10 дав суду показання про те, що він був допитаний в якості свідка по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 , якого звинувачували у скоєнні ДТП, та під час допиту дав правдиві показання у тому числі і з приводу того, хто саме керував автомобілем марки «Ореl», моделі «Zafira», і дійсно між 22 год та 23 год у день, коли мало місце ДТП, його додому у с. Кримне відвозив зазначеним автомобілем ОСОБА_9 , а не позивач ОСОБА_14 .

Отже, у матеріалах справи відсутні достатні та достовірні докази, які б беззаперечно свідчили про правомірне володіння позивачем вказаним транспортним засобом і його право на відшкодування шкоди, завданої пошкодження цього транспортного засобу внаслідок зазначеної ДТП.

Показання свідка ОСОБА_4 , що саме його брат ОСОБА_1 , керував автомобілем марки «Ореl», моделі «Zafira», на момент ДТП, а не він, не є достатнім доказом, за вищезазначених обставин, для підтвердження правомірності володіння позивачем зазначеним транспортним засобом, користування яким, крім того, здійснювалося на території України з порушення митних правил.

Крім того, не доведено позивачем належними, допустимими та достатніми доказами розміру шкоди, яку він просить стягнути пошкодженням автомобіля марки «Ореl», моделі «Zafira», номерний знак НОМЕР_2 , за участю якого відбулася вищезазначена дорожньо-транспортна пригода.

Так, позивач зазначає, що внаслідок ДТП його автомобіль фізично знищений і тому він просить стягнути вартість цього транспортного засобу.

У п. 15 постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», роз`яснюється, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди. Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Разом з тим, доказів на підтвердження того, що вказаний автомобіль належить вважати фізичним знищеним, як і належних доказів на підтвердження ринкової вартості автомобіля на момент пошкодження, вартості ремонту автомобіля чи не можливості відновлення автомобіля, позивач не надав.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На виконання вимог п. 5 ст. 12 ЦПК України судом було роз`яснено позивачу його право заявити клопотання про призначення у справі автотоварознавчої експертизи з метою визначення розміру спричиненого внаслідок ДТП пошкодженням вказаного транспортного засобу збитку та роз`яснено наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Разом з тим, позивач, зазначаючи у позовній заяві про можливість встановлення вартості ремонту автомобіля лише під час судового розгляду шляхом проведення відповідної судової експертизи, у судовому засіданні клопотань про призначення експертизи (експертиз) не заявляв, хоча йому були роз`ясненні судом можливі наслідки невчинення таких дій.

З огляду на вищезазначене, суд дійшов висновку, що підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 відсутні.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 27, 81, 141, 259, 264, 265, 280, 281, 284, 352, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У позові ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_9 ) про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: https://km.vl.court.gov.ua/sud0304/gromadyanam/csz/.

Дата складення повного рішення 26 серпня 2024 року.

Головуючий: О.В. Антонюк