Провадження № 2/742/1332/24
Єдиний унікальний № 742/4434/24
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
20 листопада 2024 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Бездідько В.М., за участю секретаря Лісафіної А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні суду м. Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: СТОВ «Цукровик», про визнання недійсним (нечинним) наказу та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав,
І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.
Суд своєю ухвалою від 31.07.2024 відкрив провадження у справі, призначив підготовче засідання по справі.
Суд своєю ухвалою від 05.09.2024 закрив підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
ІІІ. Позиції сторін.
У судове засідання позивач не з`явився, його представник подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги просить задовольнити.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, з невідомих для суду причин, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, про що свідчить повідомлення Укрпошти про вручення рекомендованого поштового відправлення, а також не подали відзиву на позовну заяву і не повідомили про поважні причини неявки в судове засідання.
У зв`язку з цим суд на підставі ст. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом.
Ковтунівським старостинським округом Яблунівської сільської ради Прилуцького району Чернігівської області видана довідка № 41 про те, що ОСОБА_1 дійсно має в особистому користуванні на території Ковтунівського старостинського округу земельну ділянку площею - 1,59 га, цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, якою він користується з 2004 року на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку виданого 31.03.2004 серія ЧН № 045454 (а.с.15).
Головним управлінням ДПС у Чернігівській області щодо сплати земельного податку з фізичних осіб ОСОБА_1 повідомлено, що згідно баз даних Головного управління ДПС у Чернігівській області з 01.04.2004 позивачу нараховувався земельний податок за земельну ділянку площею 1,6 га розташовану на території с. Ковтунівка Прилуцького району Чернігівської області з цільовим призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства (рілля). Станом на 24.04.2024 по сплаті за землю заборгованість відсутня. Для підтвердження надаються квитанції за останній податковий період про сплату земельного податку (а.с.16-17).
V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.
У відповідності зі ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з п. 7 Розділу 10 "Перехідні положення" Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.
Відповідно до п. п. 9, 10 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр», усі державні акти, якими було посвідчено право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, видані до набрання чинності цим Законом, є дійсними, незалежно від наявності чи відсутності кадастрового номера.
За правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20.04.2016 у справі № 6-2824цс15 державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти (документи, що посвідчує право власності на землею), так і самі акти на право власності на земельні ділянки (документи, що посвідчує право власності на землею).
Розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів, суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі, і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність.
Право або інтерес позивача як власника земельної ділянки, може бути порушено внесенням до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про наявність права власності іншої особи та про наявність іншого речового права, зокрема права оренди земельної ділянки.
Відповідно до ст. 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов`язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.
За ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Згідно ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»: державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.
Функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Гарантування державою об`єктивності, достовірності, повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження й обов`язковість державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав є загальними засадами цієї реєстрації (п. 1 ч. 1 ст. З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 9) судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
Згідно п. п. 4, 5 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі: 4) скасування державної реєстрації земельної ділянки; 5) набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ.
Належними нині способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є саме скасування рішення державного реєстратора щодо державної реєстрації прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав (постанови Верховного Суду від 03.08.2022 у справі № 645/3067/19, від 17.08.2022 № 450/441/19, від 22.08.2022 у справі № 597/977/21). Верховний Суд зауважив, що з 16.01.2020 законодавець виключив такий спосіб захисту порушених речових прав, як скасування запису про державну реєстрацію права, а отже, спосіб судового захисту шляхом про скасування запису про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку не грунтується на вимогах закону.
У ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» законодавець також зазначив, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Застосовуючи в практичному аспекті зазначений припис, суди зазначають, що з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (постанова першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18.11.2020 у справі № 154/883/19).
Згідно з ч. 1 ст. 21 Цивільного кодексу України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Відповідно до ч. 1 ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
Частинами 2, 3 статті 152 Земельного кодексу України встановлено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Згідно ч. 5 ст. 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Відповідно до ч. 13 ст. 79 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Відповідно до ч. 6 ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Згідно ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.
В абзацах 3 і 4 ч. 10 ст. 24 Закону України «Про державний земельний кадастр» встановлено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки.
Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» поземельна книга відкривається одночасно з державною реєстрацією земельної ділянки. Поземельна книга закривається у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки.
За змістом ч. 2 ст. 373 Цивільного кодексу України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.
Згідно ч. 1, 2 ст. 1 ЗК України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується.
Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
Згідно ст. ст. 317, 321, 386 Цивільного кодексу України, «власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном», «право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні», «власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню». Права та свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України у тій мірі, в якій це необхідно в цілях захисту здоров`я, прав і законних інтересів інших осіб, забезпечення оборони країни і безпеки держави.
Ст. 41 Конституції України передбачає, що право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Як вбачається із ст. 153 Земельного кодексу України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.
Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 6 Закон України «Про оренду землі» орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.
Згідно ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», серед іншого, державній реєстрації прав підлягають: 2) речові права на нерухоме майно, похідні від права власності, а саме: право оренди (суборенди) земельної ділянки. Отже, речове право на нерухоме майно - право оренди земельної ділянки є похідне від права власності.
Тому в разі скасування (припинення) права власності на земельну ділянку, що перебуває в оренді, обов`язково підлягає скасуванню (припиненню) право оренди такої земельної ділянки.
Як встановлено у судовому засіданні позивач протягом досить тривалого часу з 2004 року і по даний час, відкрито володіє вищевказаною земельною ділянкою площею 1,59 га та сплачує податки за дану земельну ділянку.
Отже, набуття права власності на земельну ділянку, яка на законних підставах перебуває у власності іншої особи, є прямим порушенням прав такої особи на належне володіння землею. Позивач позбавлений права володіти та розпоряджатися своєю земельною ділянкою, яка належить йому на праві власності з 2004 року.
Таким чином, земельна ділянка позивача ОСОБА_1 вибула з власності законного володільця поза його волею, та надана відповідачем2 Головним управлінням у власність відповідачу 1 ОСОБА_2 з порушенням вимог чинного законодавства, зокрема ч. 5 ст.116 Земельного кодексу України та поза межами наданих ч. 4 ст. 122 ЗК України повноважень.
Отже суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 116, 152, 153, 155, 158 Земельного кодексу України, ст. ст. 15, 16, 21, 182, 317, 321, 373, 386, 391, 393 Цивільного кодексу України, ст. ст. 4, 60, 62 Цивільного процесуального кодексу України ст. 41 Конституції України, ст.ст.197, 200, 247, 263-265, 273, 280, 289,354,430 ЦПК України,
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: СТОВ «Цукровик», про визнання недійсним (нечинним) наказу та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд або на апеляційне оскарження, якщо така заява або апеляційна скарга подані протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Суддя Володимир БЕЗДІДЬКО