Справа № 136/1937/20
"15" березня 2024 р. м. Липовець
Липовецький районний суд Вінницької області
у складі головуючого судді Шпортун С.В.,
за участю секретаря судового засідання Белінської С.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №136/1937/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» про скасування речового права та повернення земельної ділянки,
ОСОБА_1 через представника адвоката Путіліна Є.В. звернувся до суду із зазначеною заявою про ухвалення додаткового рішення у цивільній справі №136/1937/20, мотивуючи тим, що 04.03.2024 Липовецьким районним судом Вінницької області було ухвалено рішення у цивільній справі №136/1937/20 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» про скасування речового права та повернення земельної ділянки, яким позов задоволено у повному обсязі, утім не було вирішено питання про судові витрати, оскільки до закінчення судових дебатів стороною позивача було зроблено заяву про надання доказів про понесені судові витрати, що стало підставою звернення до суду із даною заявою.
У судове засідання позивач та його представник не з`явились, останній надав до суду заяву про розгляд питання про судові витрати у їх відсутність.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про день та час вирішення питання про судові витрати.
В силу приписів ч.4 ст.270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
З огляду на викладене, суд не вбачає правових підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів.
У судовому засіданні під час розгляду справи до закінчення судових дебатів представник позивача повідомив суд, що докази понесених позивачем витрат на правничу допомогу будуть подані протягом 5 днів після ухвалення судом судового рішення.
В межах визначеного строку представником позивача було надано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, зокрема витрат на правничу допомогу в сумі 7 972,00 грн. та судового збору в сумі 840,80 грн.
Судом встановлено, що звертаючись до суду 20.12.2020 з даною позовною заявою, в ній міститься орієнтований розрахунок суми судових витрат, який позивачем буде пронесено та визначений у розмірі 3 840, 80 грн., з яких: 840,80 грн. судовий збір та 3 000 грн. витрати на правову допомогу.
До позову додано платіжний документ про сплату судового збору у розмірі 840, 80 грн. (а.с.1 Том 1).
Крім цього, судом встановлено, що за клопотанням відповідача було проведено судово-почеркознавчу експертизу та такі витрати понесено відповідачем у розмірі 7 550,80 грн (а.с.96 Том 2).
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з положенням пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача.
Приймаючи до уваги те, що позов задоволено повністю, відтак судові витрати у вигляді судового збору в сумі по 840,80 грн. підлягають до стягнення із відповідача на користь позивача в повному обсязі, тоді як витрати пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи слід віднести на рахунок відповідача, оскільки в задоволенні позову відмовлено.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.142 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Указана судова практика є незмінною.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі N 904/4507/18, провадження N 12-171гс19).
Аналізуючи наведені у позові обґрунтування щодо орієнтованого розміру судових витрат, який стороною позивача буде пронесено становив 3840,80 грн., тоді як докази на підтвердження понесених витрат надані після ухвалення рішення склали 7972,00 грн.
Відповідно до ч.4 ст.141 ЦПК України, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
У змісті заяви про стягнення судових витрат від 05.03.2024 представником не наведено жодних доводів щодо перевищення суми судових витрат на надання правничої допомоги заявленої в попередньому (орієнтовному) розрахунку при зверненні із позовом до суду та заявлених до стягнення після ухвалення судового рішення більш як на половину.
Крім цього, суд звертає увагу, що обумовлені із позивачем ОСОБА_2 умови договору про надання правової допомоги не містили визначення розміру гонорару у співставленні до прожиткового мінімуму, а укладений в подальшому 16.02.2022 із ОСОБА_1 договір та зміна розміру гонорару не змінює попереднього (орієнтовного) розрахунку заявленого стороною.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у стягненні з відповідача суми витрат на правову допомогу, яка перевищує розмір заявлених витрат слід відмовити з підстав недоведеності, тому присуджує до стягнення судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000, 00 грн.
Керуючись статтями 133, 137, 141, 270 ЦПК України, суд,
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 840, 80 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» на користь ОСОБА_1 понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 000,00 (три тисячі) гривень.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Світлана ШПОРТУН