Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/1647/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.07.2024 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючого - судді Левка Т.Ю., секретар судового засідання Дорда Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виноградівської міської ради Берегівського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Виноградівська державна нотаріальна контора ГТУЮ у Закарпатській області, про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Виноградівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до відповідача Виноградівської міської ради Берегівського району, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Виноградівська державна нотаріальна контора ГТУЮ у Закарпатській області, про визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за законом

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача, ОСОБА_2 , яка заповіту не залишила. Після смерті спадкодавця статусу спадкоємців за законом першої черги набули позивач та її батько (чоловік спадкодавця) ОСОБА_1 . Спадщину вони прийняли в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України як спадкоємці, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вказана обставина підтверджуються довідкою Виноградівської міської ради від 26.05.2011 року №1507.У свою чергу батько позивача помирає 01.06.2017 року, спадкових прав по смерті своєї дружини за час життя не реалізував (свідоцтво про право нас спадщину не отримав). Таким чином, згідно положень ст.1261 ЦК України позивач як син є спадкоємцем за законом першої черги по смерті обох своїх батьків. Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_1 від 17.05.1962 року. Після смерті матері позивача залишилася спадщина на три земельні ділянки з складу земель сільськогосподарського призначення в м.Виноградів (урочище «Дубки»), а саме: площею 1,00 га, площами 0,2412 га та 0,7588 га. За прийняттям спадщини позивач звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори. Однак у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно державний нотаріус ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому відмовила. Така ситуація обумовлена тим, що кадастрові номери та площі земельних ділянок, вказані в державних актах на право власності на земельну ділянку не відповідають даним Державного земельного кадастру. Таким чином, через технічні похибки, які нівелюють правовий статус та кількісні характеристики спадкового майна, позивач позбавлений можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку. За таких обставин позивачка змушений звернутися до суду із даним позовом про визнання за ним права власності на земельні ділянки у порядку спадкування за законом.

Сторони ( їх представники) та третя особа будучи повідомленими про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явилися.

Представник позивача ОСОБА_4 подала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у їх відсутність.

Представник відповідача Виноградівської міської ради подав через канцелярію суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу у його відсутність, заперечень проти вимог позивачки не має.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача, ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть.

Померла заповіту не залишила.

Після смерті спадкодавця статусу спадкоємців за законом першої черги набули позивач та її батько (чоловік спадкодавця) ОСОБА_1 .

Спадщину вони прийняли в порядку ч.3 ст.1268 ЦК України як спадкоємці, які постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Вказана обставина підтверджуються довідкою Виноградівської міської ради від 26.05.2011 року №1507.

У свою чергу батько позивача помирає 01.06.2017 року, спадкових прав по смерті своєї дружини за час життя не реалізував (свідоцтво про право нас спадщину не отримав).

Частиною третьою статті 1296 ЦК України регламентовано, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Верховний Суд роз`яснив, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державну реєстрацію права (таку правову позицію відображено в постанові ВС від 14.08.2019 р. у справі №523/3522/16-ц).

Заповіту батько позтвачки також не залишив.

Таким чином, згідно положень ст.1261 ЦК України позивач як син є спадкоємцем за законом першої черги по смерті обох своїх батьків. Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_1 від 17.05.1962 року.

Після смерті матері позивача як титульного власника залишилася спадщина на три земельні ділянки з складу земель сільськогосподарського призначення в м.Виноградів (урочище «Дубки»), а саме: площею 1,00 га, площами 0,2412 га та 0,7588 га.

Згідно положень ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати Свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1297 зазначеного Кодексу встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Верховний Суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

За прийняттям спадщини позивач звернувся до Виноградівської державної нотаріальної контори. Однак у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове нерухоме майно державний нотаріус ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом позивачу відмовила, що стверджується листом-відмовою від 03.08.2023.

Така ситуація обумовлена тим, що кадастрові номери та площі земельних ділянок, вказані в державних актах на право власності на земельну ділянку не відповідають даним Державного земельного кадастру.

Таким чином, через технічні похибки, які нівелюють правовий статус та кількісні характеристики спадкового майна, позивач позбавлений можливості оформити прийняття спадщини у регламентованому порядку.

Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЗК №010113, виданого Виноградівським міським відділом земельних ресурсів 06.04.2005 року, мати позивача ОСОБА_2 була власником земельної ділянки площею 1,00 га з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства (м.Виноградів, урочище «Дубки») за кадастровим номером №:00:008:0011.

Під час перенесення земельної ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру внаслідок помилки територіальних суб`єктів Державного агентства земельних ресурсів України відомості про таку земельну ділянку було втрачено.

На даний час реєстрацію згаданої земельної ділянки проведено повторно, їй присвоєно новий кадастровий номер №:07:008:0467, відповідні відомості внесено до Державного земельного кадастру. Вказана обставина підтверджується повідомленням Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 16.02.2024 року №137/225-24, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-24 від 30.01.2024 року.

Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЗК №010115, виданого Виноградівським міським відділом земельних ресурсів 06.04.2005 року, мати позивача ОСОБА_2 була власником земельної ділянки площею 1,00 га з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства (м.Виноградів, урочище «Дубки») за кадастровим номером №:00:008:0009.

За час життя спадкодавця вказана земельна ділянка була поділена нею на дві земельні ділянки площами 0,2412 га та 0,7588 га відповідно. На нову земельну ділянку площею 0,2412 га та кадастровим номером №:00:008:0037 спадкодавцю Виноградівським міським відділом земельних ресурсів 18.04.2006 року було видано державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЗК №012800. У свою чергу на земельну ділянку 0,7588 га новий правовстановлюючий документ сформовано не було, кадастровий номер їй не присвоєно, дані з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру не перенесено, - натомість у розпорядженні власника (спадкодавця) було залишено оригінал первісного державного акту на право власності на земельну ділянку загальною площею 1,00 га.

На даний час реєстрацію згаданої земельної ділянки проведено, їй присвоєно кадастровий номер №:07:008:0470, відповідні відомості внесено до Державного земельного кадастру. Вказана обставина підтверджується повідомленням Управління надання адміністративних послуг ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 16.02.2024 року №136/225-24, витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-024 від 13.02.2024 року.

Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 126.1 - 1265 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У відповідності до п.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права так і обов`язки. До майнових прав належить зокрема, право власності.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Стаття 41 Конституції України закріплює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (ч. 1). Право приватної власності насувається в порядку, визначеному законом (ч. 2). Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ч. 4).

Виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред"явити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Керуючись ст. ст.10, 12, 13, 18, 81,206, 223, 259, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 16, 1216, 1220, 1222, 1268 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задоволити.

У порядку спадкування за законом визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на:

1) земельну ділянку площею 1,00 га з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, місце розташування: Берегівський район, м.Виноградів, урочище «Дубки», кадастровий номер :07:008:0467;

2) земельну ділянку площею 0,2412 га з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, місце розташування: Берегівський район, м.Виноградів, урочище «Дубки», кадастровий номер :00:008:0037;

3) земельну ділянку площею 0,7588 га з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, місце розташування: Берегівський район, м.Виноградів, урочище «Дубки», кадастровий номер :07:008:0470.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 15.07.2024.

ГоловуючийТ. Ю. Левко