ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 рокуколегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Барильської А.П., Пищиди М.М.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційні скарги ОСОБА_1 , приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 травня 2024 року по справі за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» (далі ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві, мотивуючи його тим, що він тривалий час перебував у трудових відносинах з відповідачем. Під час час роботи на підприємстві з ним стався нещасний випадок на виробництві.

Зазначав, що згідно з довідкою МСЕК від 13 січня 2023 року йому первинно встановлено 80 відсотків втрати професійної працездатності та другу групу інвалідності по трудовому каліцтву. Довідкою МСЕК від 15 грудня 2023 року йому повторно встановлено 80 відсотків втрати професійної працездатності та другу групу інвалідності по трудовому каліцтву та зазначено про нездатність до трудової діяльності.

Посилаючись на те, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він отримав травму, внаслідок якої йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що він вимушений проходити численні медичні обстеження та тривалі лікування, відчуває фізичні страждання та біль, постійний стрес та депресію, негативні зміни у його житті є незворотними, тому просив суд стягнути з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» моральну шкоду у зв`язку з ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві в розмірі 245 000 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 травня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодження здоров`я внаслідок нещасного випадку на виробництві 120 000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір моральної шкоди до 80 000 грн. з утриманням податків та інших обов`язкових платежів, розстрочивши виконання рішення на п`ять місяців рівними частинами з граничною щомісячною виплатою в останній робочий день місяця.

Апеляційна скарга мотивована тим, що склад правопорушення у діях відповідача відсутній. Спричинення позивачу моральної шкоди у стягнутому судом розмірі нічим об`єктивно не підтверджено. Звертає увагу на ряд справ, де стягнуті значно менші суми. Наголошує на тому, що з 23 травня 2020 року неоподатковується лише сума моральної шкоди не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції змінити, стягнувши на його користь моральну шкоду у розмірі 245 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що він зазнав невідновного ушкодження здоров`я та ступінь його моральних страждань не була врахована при ухваленні оскаржуваного рішення, оскільки сума у розмірі 120 000 грн. не відповідає розміру спричиненої йому шкоди. Він втратив 80 відсотків працездатності та став інвалідом 2 групи

03 липня 2024 року позивач ОСОБА_1 надав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, його апеляційну скаргу задовольнити.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Встановлено судом першої інстанції та це підтверджується матеріалами справи, що згідно із записами у трудовій книжці позивач ОСОБА_2 працював на підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

Під час роботи на підприємстві відповідача 07 жовтня 2022 року о 11.20 год. з позивачем стався нещасний випадок.

Актом розслідування нещасного випадку форми Н-1/П встановлені обставини нещасного випадку, що стався з ОСОБА_1 07 жовтня 2022 року о 11.20 год., визначені його причини та встановлені особи що допустили порушення законодавства про охорону праці: ОСОБА_1

18 квітня 2023 року ОСОБА_1 було звільнено за п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з невідповідністю працівника займаній посаді внаслідок стану здоров`я.

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серія 12ААА №065500 ОСОБА_1 13 січня 2023 року первинно встановлено 80% втрати професійної працездатності, 2 група інвалідності за трудовим каліцтвом.

Довідкою до огляду МСЕК серія 12 ААГ №176320 ОСОБА_1 13 січня 2023 року первинно встановлена 2 група інвалідності за трудовим каліцтвом з 13 січня 2023 року до 01 лютого 2024 року, зазначено про можливість адаптування до надомної праці без висоти, води, вогню, рухомих механізмів. Рекомендовано медикаментозне лікування, стаціонарне лікування.

Згідно довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серія 12ААА №075135 ОСОБА_1 15 грудня 2023 року повторно встановлено 80% втрати професійної працездатності, рекомендовано постійне медикаментозне лікування, стаціонарне лікування до 01 лютого 2026 року.

Довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААГ №548182 від 15 грудня 2023 року ОСОБА_1 повторно встановлена друга група інвалідності з 01 лютого 2024 року за трудовим каліцтвом. Висновок про умови та характер праці: нездатність до трудової діяльності.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку про доведеність спричинення позивачу моральної шкоди, провини відповідача в її спричиненні та причинно-наслідковий зв`язок між винними діями відповідача та настанням у позивача негативних наслідків втрати професійної працездатності внаслідок нещасного випадку. Враховуючи обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, наслідків, що наступили, суд стягнув компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди у розмірі 120 000 грн., що на його думку буде відповідати розміру заподіяної моральної шкоди, стягнувши її без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.

Колегія суддів не повністю погоджується з розміром визначеної судом моральної шкоди.

Згідно статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до частини другої статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 173 КЗпП України закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

У відповідності до статті 4 Закону України Про охорону праці державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Крім того, згідно рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд першої інстанції, на підставі медичних документів про лікування позивача, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати додаткові зусилля на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного Суду України в пункті 13 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4 з подальшими змінами та доповненнями.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди №4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року №155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, §62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Колегія суддів наголошує на тому, що відповідач повинен відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у зв`язку з отриманою виробничою травмою та частковою втратою працездатності внаслідок цієї травми.

Колегія суддів звертає увагу на те, що довідкою МСЕК від 13 січня 2023 року позивачу первинно встановлено 80% втрати професійної працездатності внаслідок виробничої травми та 2 групу інвалідності на строк до 01 лютого 2024 року. Довідкою МСЕК від 15 грудня 2023 року після проходження повторного перегогляду відповідача повторно встановлено 80% втрати професійної працездатності внаслідок виробничої травми та 2 групу інвалідності на строк до 01 лютого 2026 року. Вказано про те, що він нездатний до трудової діяльності.

При визначені розміру компенсації позивачу моральної шкоди, спричиненої втратою здоров`я внаслідок хронічного захворювання, значної втрати професійної працездатності внаслідок праці в шкідливих умовах та внаслідок виробничої травми, суд апеляційної інстанції, враховуючи ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, а також конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, вважає за необхідне збільшити моральну шкоду з 120 000 грн. до 200 000 грн.

Доводи апеляційної скарги відповідача в частині наявності підстав для стягнення в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 80 000 грн. відхиляються.

Прохальна частина апеляційної скарги відповідача про розстрочення виконання судового рішення на п`ять місяців рівними частинами з граничною щомісячною виплатою в останній робочий день місяця, не може бути прийнята до уваги.

Колегія суддів звертає увагу відповідача на те, що чинне законодавство визначає, що питання про відстрочку або розстрочку виконання може вирішуватися судом у порядку ст. 267 ЦПК України (судом, який ухвалив рішення) або після відкриття виконавчого провадження. Відповідно до статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Крім того, суд першої інстанції, стягнувши моральну шкоду, залишив без уваги те, що із вказаної суми підлягають утриманню податки, та в цій частині доводи апеляційної скарги відповідача приймаються до уваги, а доводи апеляційної скарги позивача відхиляються у зв`язку з наступним.

Відповідно до Закону України №466 внесено зміни до п.п.164.2.14 статті 164 Податкового кодексу України щодо оподаткування податком на доходи фізичних осіб сум відшкодування моральної шкоди (норма набрала чинності з 23 травня 2020 року).

До загального місячного (річного) оподаткування доходу платника податків, з урахування змін, внесених Законом № 466, включається у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі визначеному законом (п.п.164.2.14 п.164.2 ст.164 Податкового кодексу України).

Враховуючи викладене, у разі якщо виплата немайнової (моральної) шкоди за рішенням суду здійснюється податковим агентом на користь фізичної особи платника податків, то сума такої шкоди не включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу платника податку в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Отже, з 23 травня 2020 року звільняється від оподаткування податком на доходи фізичних осіб відшкодування моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Посилання суду першої інстанції на висновок Верховного Суду, який викладено у постанові від 25 січня 2023 року у справі №598/438/21 про те, що пункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2статті 164 Податкового кодексу України (далі ПК України) доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року,або в розмірі, визначеному законом»,однак застосування сполучника «а також» підтверджує, що згаданий перелік був доповнений новою нормою права, яка не змінює зміст інших складових частин пункту«а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України. Оскільки шкода, завдана життю та здоров`ю, може бути як майновою, так і немайновою (моральною) та до цієї частини пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України зміни законодавцем не внесені, зокрема не зазначено, що лише відшкодування майнової шкоди, завданої життю та здоров`ю, не підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку, тому немає підстав для ототожнення відшкодування моральної шкоди, завданої життю та здоров`ю, з іншим відшкодуванням моральної шкоди, яке підлягає оподаткуванню в разі перевищення її розміром чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 01 січня звітного (податкового) року. Отже, до спірних правовідносин не підлягають застосуванню доповнення до пункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України, внесені Законом України від 16 січня 2020 року №466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві», який набрав чинності 23 травня 2020 року, є помилковим з огляду на наступне.

Так, у вищезгаданій справі №598/438/21, у січні 2022 року позивачі оскаржили до Верховного Суду судове рішення та в касаційній скарзі також посилалися, зокрема на те, що відповідно до підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України суми, які за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, не оподатковуються. Законом України від 16 січня 2020 року №466-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві» (далі Закон №466-ІХ) підпункт «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України доповнено словами «а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом». Зазначена норма набрала чинності з 23 травня 2020 року, проте відповідно до статті 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту або обсягу існуючих прав і свобод. Тому обмеження розміру моральної шкоди для платників податку, на користь яких за рішенням суду стягнуто суму моральної шкоди, спричинену внаслідок завдання шкоди їх життю та здоров`ю, погіршує конституційні права та законні інтереси таких осіб. Саме таку категорію платників податків законом звільнено від оподаткування стягнутих за рішенням суду сум моральної шкоди.

За результатами розгляду цієї касаційної скарги Верховний Суд зробив висновки про те, що чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподатковуваного доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткуванню, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування шкоди життю та здоров`ю. Враховуючи те, що у справі, рішення в якій переглядається Верховним Судом, спір стосувався відшкодування моральної шкоди, завданої платникам податків (батькам) внаслідок смерті їхнього сина, тобто відшкодування шкоди найвищого ступеня, заподіяної життю та здоров`ю, тому Верховний Суд виснував, що зміни в податковому законодавстві не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування моральної шкоди, завданої позивачам внаслідок смерті чоловіка та батька позивачів.

Отже, у постанові Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі №598/438/21 викладено висновок про застосування нової редакції підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 ПК України в частині оподаткування сум відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, що компенсується, зокрема її дружині та дітям, згідно з яким такі суми не включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платників податку.

У даній справі предметом позовних вимог є відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я саме позивачу внаслідок нещасного випадку, який травився із ним на виробництві, проте висновки Верховного Суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі №598/438/21 (провадження №61-283св23) викладені щодо оподаткування сум відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, що компенсується, зокрема її батькам.

У зв`язку з викладеним, суд першої інстанції, на підставі ч.4 ст.263 ЦПК України, помилково застосував висновки викладені Верховним Судом у постанові від 25 січня 2023 року у справі №598/438/21.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, а рішення суду зміні в частині визначення розміру моральної шкоди та зазначення про її стягнення з утриманням податків та зборів, згідно чинного законодавства України, відповідно до положень ст.376 ЦПК України, та залишенню без змін рішення місцевого суду в іншій частині.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , приватного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 09 травня 2024 року змінити в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 120 000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, збільшивши її до 200 000 грн. з утриманням податків та зборів, згідно чинного законодавства України.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Е.Л.Демченко

Судді: А.П.Барильська

М.М.Пищида