Справа № 629/7480/23
Номер провадження 2/629/283/24
23.04.2024 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі головуючого судді Каращука Т.О., за участю секретаря судового засідання Лукаренко А.Р., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в місті Лозова Харківської області у залі суду цивільну справу №629/7480/23 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "НоваПей" до ОСОБА_1 , про відшкодування матеріальної шкоди,- представник позивача -адвокат Полюхович Ольга Василівна,-
Провадження по справі було відкрито у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, надано відповідачу час для надання відзиву на позов. Відповідач відзиву у строки, вказані в ухвалі, так і не надав.
Зважаючи на вище викладене, суд вважає за можливе, відповідно до ст.279 ЦПК України, розглянути справу за наявними в матеріалах доказами.
Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши в сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що відповідач був прийнятий на посаду начальника пункту надання фінансових послуг (далі ПНФП) Філії №2 ТОВ «НоваПей» з 16.09.2022 року на підставі наказу № 2529-к від 15.09.2022 року (а.с.6).
З відповідачем був укладений договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с.16).
Відповідач був ознайомлений з посадовою інструкцією начальника ПНФП Філії ТОВ «НоваПей», що підтверджується копією його розписки (а.с.26-30).
Виконання відповідачем функцій касира вищевказаного касового ящика підтверджують підписані ним (кваліфікований електронний підпис) видаткові касові ордери №387,390,391 та прибуткові касові ордери №289,290,291, реєстр підсумків касира (а.с.5,7-8,18-19,24,32).
10.05.2023 року ОСОБА_1 касиром Сердунь М.К. було передано касу без розбіжностей, з цього моменту ОСОБА_1 почав виконувати роль старшого касира ПНФП, що підтверджується актом про результати інвентаризації наявних коштів передачі касових документів, інших цінностей (а.с.9).
Виконання відповідачем функцій старшого касира, підтверджують підписані ним (кваліфікований електронний підпис) аркуші касової книги ПНФП за 18.05.2023, 19.05.2023, видаткові касові ордери №484,485,486,487,488,489 та прибуткові касові ордери №367,368,369,379 (а.с.10,12-15, 17, 20-23,31,34).
Згідно з наказом № 1811-к від 15.06.2023 р. відповідача було звільнено з посади 19.06.2023 у зв`язку зі втратою довір`я згідно з п.2 ст.41 КЗпП України (а.с.25).
Як вказує представник позивача, відповідачем частково було відшкодовано завдану шкоду у розмірі 16 628,20 грн.
Звертаючись до суду з даним позовом, представник позивача, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що відповідачем, який є матеріально відповідальною особою, завдано позивачу, як роботодавцю, матеріальну шкоду у вигляді недостачі, яка виникла внаслідок порушення ним своїх трудових обов`язків, а тому представник позивача вважає, що за таких обставин з метою відшкодування цієї шкоди на користь позивача з відповідача підлягає стягнення 14 360,50 грн.
Так, згідно зі ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.
Письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку),
які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв`язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей (ст. 135-1 КЗпП України).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст.135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.
Як встановлено з матеріалів справи, відповідач є матеріально відповідальною особою, з яким позивачем у відповідності до ст. 135-1 КЗпП України було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, оскільки згідно Переліку посад і робіт, які заміщаються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва.
Згідно п.п. «а», «б» п.1 договору про повну матеріальну відповідальність, укладеного між позивачем та відповідачем, працівник приймає на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввіренних йому матеріальних цінностей; зобов`язаний дбайливо ставитися до переданих йому на збереження матеріальних цінностей підприємства та вживати заходів для попередження збитків, своєчасно повідомляти керівництво підприємства про всі обставини, що загрожують забезпеченню збереження ввірених йому матеріальних цінностей.
Судом встановлено, що 21.04.2023 року було проведено інвентаризацію наявних коштів, безпосереднє обслуговування яких, в ролі касира, здійснював начальник ПНФП ОСОБА_1 , за результатами ревізії був складений акт у якому зафіксована нестача коштів у розмірі 27 509,50 грн, також було проведено інвентаризацію наявних коштів 19.05.2023 року, безпосереднє обслуговування яких, в ролі старшого касира, здійснював начальник ПНФП ОСОБА_1 , та за результатами якої був складений акт у якому зафіксована нестача коштів у розмірі 3 479,20 грн, яка виникла з його вини, внаслідок порушення своїх трудових обов`язків, суд вважає, що у даному випадку саме на відповідача, який є матеріально відповідальною особою, покладається відповідальність з відшкодування заподіяної позивачу шкоди.
Разом з тим, оскільки стороною відповідача не підтверджено, а судом не встановлено, що завдана позивачу матеріальна шкода стала наслідком не лише винної поведінки відповідача, але й відсутності умов, що забезпечують збереження матеріальних цінностей, тому суд вважає, що за таких обставин правові підстави для зменшення розміру шкоди згідно ст. 137 КЗпП України відсутні.
Відповідно до ст.136 КЗпП України покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання власником або уповноваженим ним органом позову до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду.
Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.
Згідно з п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до ч.1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Положеннями ч.1 ст.1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо та враховуючи, що з вини відповідача, який є матеріально відповідальною особою, внаслідок порушення ним своїх трудових обов`язків, завдано позивачу, як роботодавцю, матеріальну шкоду у розмірі 14 360,50 грн, яка до даного часу залишається невідшкодованою, будь-яких доказів на спростування вказаних обставин відповідачем до суду надано не було, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню.
Також представник позивача в позові просив стягнути з відповідача судові витрати.
Питання розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог статті 141 ЦПК України.
Так, в позові представником було зазначено, що судові витрати ТОВ "Нова Пей" складаються з суми судового збору, сплаченого при поданні позову, у розмірі 2 684,00 гривні та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Позивачу ТОВ "Нова Пей" правничу допомогу надавала адвокат Полюхович О.В. на підставі ордеру серії АІ № 1515816 від 19.12.2023.
Згідно частини 2 статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду
відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу не надано жодного доказу.
Отже, в частині стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. суд вважає за необхідне відмовити через недоведеність.
Зважаючи на вище вказане, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму, сплаченого при поданні позову, судового збору.
Враховуючи вище викладене, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Нова Пей", підлягають частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст.3,4,12,13,76-81,133,141,259,263-265,268,273,352-355 ЦПК України, суд,-
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Нова Пей» до ОСОБА_1 , про відшкодування матеріальної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НоваПей», матеріальну шкоду в розмірі 14 360,50 гривень.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НоваПей» судовий збір у розмірі 2 684,00 гривні.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про сторони:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "НоваПей", , місцезнаходження за адресою: Столичне шосе, буд.103, офіс 1304, м. Київ, 03026, електронна адреса: .

Відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Т.О.Каращук