Справа № 750/9621/23
Провадження № 2/750/75/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2024 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого судді Логвіної Т.В.,

секретаря Примак Т.В.,

за участю позивача, відповідача, представник відповідача,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування спільним майном та стягнення боргу за сплачені комунальні послуги,

в с т а н о в и в :

у червні 2023 року до Деснянського районного суду м. Чернігова надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та встановлення порядку користування квартирою. Обгрунтовано позов тим, що позивач є співвласником квартири, проте відповідачка перешкоджає йому володіти та користуватися нею.

Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просить відмовити у задоволенні позовних вимог та зазначає, що з позивачем було досягнуто згоди як щодо визначення того, яке саме майно перебуває у спільній власності сторін, так і щодо поділу спільно нажитого майна. Окрім того, досягнуто усної згоди щодо порядку користування належним їм спільним майном.

У липні 2023 року від представника відповідача надійшла зустрічна позовна заява про визначення порядку користування спільним майном та стягнення боргу за сплачені комунальні послуги. Обгрунтовано позов тим, що позивач з відповідачем перебували у шлюбі, з 2004 року спільне проживання однією сім`єю та ведення домашнього господарства фактично припинилося. Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 13.02.2007. З відповідачем було досягнуто усної згоди щодо порядку користування спільним майном. Відповідно до такої згоди позивач користується кімнатою 4, площею 16,9 кв.м., а відповідач в кімнатою - 3, площею 11,4 кв.м., при цьому коридор 1, площею 8,5 кв.м., кухня - 5, площею 7,4 кв.м., туалет 6, площею 1,3 кв.м., ванна - 7, площею 2,7 кв.м., шафа - 8, площею 0,3 кв.м. та лоджія, площею 1,4 кв.м. залишались у спільному користуванні сторін. Відповідач має дублікат ключів від вхідних дверей, має вільний доступ до помешкання загального користування, при цьому з боку позивача жодних перешкод у користування спільним частковим майном відповідачу не чинилось. ОСОБА_1 не проживає в квартирі з 2004 року. Впродовж всього часу з 2004 року жодних платежів за комунальні послуги відповідачем не сплачено, всі витрати здійснюються виключно позивачем. Відповідно до розрахунку наданих комунальних послуг за опалення та послуг ОЖБК вбачається, що за період часу з 01.07.2020 по 01.07.2023 року було сплачено ОСОБА_2 за надані вищевказані послуги в розмірі 60 333,72 грн. Окрім цього Відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства постановою Деснянського районного суду м. Чернігова у справі № 750/3347/23 від 29.03.2023 року по відношенню до ОСОБА_2 , за невиконання Припису від 06.03.2023 року. Вищевказані обставини свідчать про те, що відповідач не користується належним йому майном, не здійснює утримає свого майна, щоразу коли він приходить до спільного майна вчиняє постійні лайки з позивачкою та чинить насильство по відношенню до неї.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги та просив суд їх задовольнити, не заперечував що, кімнату яку просить виділити у своє користування, на даний час займає відповідачка, несе тягар по утриманню майна, а позивач у даній квартирі не проживає, не зареєстрований, має намір згодом продати свою частину, надавши кошти ЗСУ, проти задоволення зустрічного позову заперечував.

Відповідач та її представник у судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечували та просили задовольнити зустрічні позовні вимоги.

Заслухавши пояснення та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано 13.02.2007.

Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 01.10.2004 у справі № 2-6404/2004 за ОСОБА_1 визнано право власності на частину кооперативної квартири АДРЕСА_1 .

Як вбачається з інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно квартира за адресою: АДРЕСА_2 по частини належить ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Згідно даних технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_3 , остання складається із двох кімнат житловою площею 28,3 кв.м., з яких: 1-а кімната площею 11,4 кв.м., 2-а кімната площею 16,9 кв.м. Також, у квартирі наявні допоміжні приміщення, а саме: лоджія площею 1,4 кв.м., кухня площею 7,4 кв.м., ванна кімната площею 2,7 кв.м., туалет площею 1,3 кв.м., коридор 8,5 кв.м., вбудовані шафи 0,6 кв.м.

Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виданої Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 20.06.2023 № 3663 за адресою: АДРЕСА_4 зареєстрована ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач у спірній квартирі не зареєстрований.

Як вбачається з акту, затвердженого керуючим ОЖБК Прищеп В.М. 14.07.2023, ОСОБА_1 з 2004 року в квартирі АДРЕСА_1 не мешкає.

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення 07.03.2023 о 09.40 год. ОСОБА_1 , в АДРЕСА_1 , порушив умови виконання термінового заборонного припису від 06.03.2023, а саме перебував у кв. АДРЕСА_4 в період дії припису, чим не виконав вимоги припису, тобто скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 1732 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Згідно листу-розрахунку РЦ «Облтеплокомуненерго» м. Чернігів по ОР № 85985 з січня 2020 року по липень 2023 за надані комунальні послуги нараховано 32359, 13 коп.

Відповідно до розрахунку заборгованості за обслуговування та комунальні послуги перед ОЖБК ОСОБА_2 за період з січня 2021 по червень 2023 рік нараховано 9559,64.

Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

Статтею 13 ЦПК України визначено, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності; аналогічне положення й міститься у ч. 1 ст. 321 ЦК України, відповідно до якої право власності є непорушним, та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституцією України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України N475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

За положенням ч.ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22.12.1995 року (із наступними змінами) слідує, що у квартирі, яка є спільною частковою власністю може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Користування майном є однією із складових права власності (ст.ст.317,319 ЦК України), яке гарантованест.41 Конституції України.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю.

Підставою для подання позову про усунення перешкод у користуванні власністю є створення іншою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном. Однією з умов подання такого позову є триваючий характер правопорушення і наявність його в момент подання позову. Характерною ознакою цього позову є протиправне вчинення перешкод власникові у реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Умовами для задоволення про усунення перешкод у користуванні власністю є сукупність таких обставин: майно знаходиться у власника або титульного володільця; інша особа заважає користуванню, розпорядженню цим майном; для створення таких перешкод немає правомірних підстав (припису закону, договору між власником та іншою особою тощо); у позові має бути визначено дії, які повинен здійснити відповідач для усунення порушень права власника (володільця).

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Суд зазначає, що задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та виділення йому у користування кімнати площею 16,9 кв.м., а у користування відповідачки кімнати площею 11,4 кв.м., лоджії площею 1,4 кв.м., призведе до порушення прав відповідачки на користування належною їй частиною квартири, остання заперечує у виділенні їй кімнати площею 11,4 кв.м., оскільки зараз у її користуванні кімната площею 16,9 кв.м. в той час як позивач не погоджується на встановлення іншого порядку користування квартирою.

Суд не вбачає можливості встановити інший порядок користування квартирою, оскільки площа житлових кімнат квартири не дає можливості встановити такий порядок їх користування, який би не порушував права сторін у справі, відповідно до належних їм часток у квартирі. Також сторонами у справі не ставиться питання про відповідну компенсацію.

За таких обставин суд вважає, що у задоволенні позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою слід відмовити, залишивши квартиру у спільному користуванні співвласників, що дасть можливість найбільш повноцінно реалізувати свої права на належну їм квартиру.

У частині першій статті 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", у редакції чинній на час виникнення спірних відносин, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

До комунальних послуг належать: послуги з постачання та розподілу природного газу; послуги з постачання та розподілу електричної енергії; послуги з постачання теплової енергії; послуги з постачання гарячої води; послуги з централізованого водопостачання; послуги з централізованого водовідведення; послуги поводження з побутовими відходами.

Пунктом 10 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 № 572 встановлено, що у разі коли між мешканцями квартири відсутня згода щодо оплати житлово-комунальних послуг та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику - пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю зареєстрованих осіб, що проживають у квартирі, житловому приміщенні у гуртожитку; за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар).

Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник, який виконав солідарний обов`язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього (частини четверта статті 544 ЦК України).

Тлумачення наведених норм права дає підстави зробити висновок, що кожен співвласник зобов`язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна.

Співвласник, який виконав солідарний обов`язок щодо сплати необхідних витрат на утримання майна, має право вимагати від іншого співвласника їх відшкодування (право зворотної вимоги, регрес).

Якщо хтось із співвласників відмовляється брати участь у витратах, інші співвласники можуть здійснити їх самостійно і вимагати від цього співвласника відшкодування понесених витрат у судовому порядку або ж безпосередньо звернутись до суду з позовом про примусове стягнення з співвласника, який відмовився нести тягар утримання спільного майна, коштів для цієї мети.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 13 березня 2019 року у справі N 521/3743/17-ц (провадження N 61-26462св18), у постанові від 07.02.2023 року по справі № 1527/2-109/11 (провадження № 61-17516св21).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частин 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи те, що позивачем за зустрічним позовом не доведено належними та допустимими доказами сплату за послуги з централізованого опалення та з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій, оскільки розрахунки Облтеплокомуненерго та ОЖБК м. Чернігова, не можна вважати такими доказами, беручи до уваги, що відповідач у спірній квартирі не зареєстрований, позовні вимоги про стягнення коштів з ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Ст. 141 ЦПК України передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Беручи до уваги, що у первісному та зустрічному позовах було відмовлено, суд не вбачає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу та сплаченого сторонами судового збору.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) про усунення перешкод у користуванні власністю відмовити.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про визначення порядку користування спільним майном та стягнення боргу за сплачені комунальні послуги відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 18.03.2024.

Суддя