Справа № 404/3009/23
Номер провадження 2/404/653/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2024 року Кіровський районний суд м. Кіровограда

в складі: головуючого судді Мохонько В.В.,

за участі секретаря - Галушко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому, в порядку спрощеного провадження, справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, якою просить визнати незаконним і скасувати наказ №115 від 02.03.2020 року «Про звільнення» за п.1 ст 38 КЗпП України, поновити її на посаді «касир» ФОП ОСОБА_2 , стягнути з ФОП ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 223 558,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 02.05.2018 року вона працювала на посаді касир у ФОП ОСОБА_2 . В квітні 2020 року, в неї народилась донька ОСОБА_3 та на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Вказує, що в серпні 2022 року отримала поштовою кореспонденцією трудову книжку із записом про її звільнення на підставі ст. 38 п.1 КЗпП України, з формулюванням «за власним бажанням».

Зазначає, що заяви про своє звільнення не подавала, з наказом про звільнення не ознайомлена, належним чином завірений наказ не отримувала, при звільненні з нею не проведено повний розрахунок, тому змушена звернутися за захистом свого порушеного права.

24.04.2023 року ухвалою судді Кіровського районного суду м. Кіровограда прийнято позовну заяву до розгляду та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

Ухвалами Кіровського районного суду м. Кіровограда у задоволенні клопотання представника відповідача щодо зупинення провадженнявідмовлено та витребувано від фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - належним чином засвідчену копію наказу за №115 від 02.03.2020 року про звільнення ОСОБА_1 ; довідку про середній заробіток за останні два місяці, який передував звільненню відносно ОСОБА_1 ; заяву написану ОСОБА_1 про її звільнення за власним бажання; заяву ОСОБА_1 та наказ про надання їй відпустки по догляду за дитиною.

01.03.2024 року представник відповідача надав пояснення в яких зазначив, про неможливість виконання ухвали суду про витребування доказів в зв`язку з тим, що відповідач проходить військову службу в період воєнного стану, місцем проживання ОСОБА_2 є АДРЕСА_1 , що є тимчасово окупованим населеним пунктом російською федерацією з 22.06.2022 року про що зазначено в розділі 2 Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309 та зазначив, що ОСОБА_2 вже не є суб`єктом підприємницької діяльності.

В судовому засіданні позивач, її представник вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, у їх задоволенні просив відмовити у повному обсязі.

Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, з наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Судом встановлено, що 02.05.2018 позивач прийнята на роботу на посаду касира у ФОП ОСОБА_2 , наказ № 8-к від 26.04.2018 року, про що свідчить запис в копії трудової книжки

Наказом № 115 від 02.03.2020 року позивача звільнено згідно п.1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням , про що зазначено в копії трудової книжки

В період часу з квітня 2020 року позивач перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, ОСОБА_4 серія НОМЕР_1 від 21.04.2024 року.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 6, 7 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю ст. 5-1 КЗпП України визначено, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення.

Відповідно до частини 1 статті 38 КЗпП України має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово (у заяві) за два тижні. Зазначений строк обраховується не з дати, вказаної у самій заяві, а з дати фактичного попередження роботодавця чи посадової особи, яка є уповноваженим представником роботодавця. Це може бути як керівник підприємства, так і його заступник чи інша посадова особа, якій працівник безпосередньо підпорядкований (начальник цеху, майстер тощо). Обставиною, що підтверджує факт попередження та дату, з якої обраховується двотижневий строк попередження, зазвичай є факт накладення на заяві резолюції відповідною посадовою особою із зазначенням дати. Якщо працівник подає заяву про свій намір розірвати трудовий договір безпосередньо до кадрової служби чи канцелярії підприємства, датою, з якої розпочинається відлік строку попередження, є дата прийняття такої заяви відповідним працівником кадрової служби чи канцелярії.

У заяві про звільнення працівник не зобов`язаний вказувати причини звільнення. Заява про звільнення може бути подана як у період роботи, враховуючи і строк випробування, так і при відсутності на роботі, наприклад у період відпустки чи тимчасової непрацездатності.

На підтвердження своїх вимог, позивач до позовної заяви надала копію трудової книжки.

Відповідно до пункту 2.4 розділу 2 "Заповнення трудових книжок" Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 №58 (далі - Інструкція №58), усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).

У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: "Запис за № таким-то недійсний". Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки. У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: "Запис за № таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі". При зміні формулювання причини звільнення пишеться: "Запис за № таким-то є недійсним" звільнений... і зазначається нове формулювання. У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення (пункт 2.10 розділу 2 Інструкції №58).

ФОП ОСОБА_2 було розміщено м. Гірське, Сєвєродонецький район, Луганська область.

Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України на офіційному вебсайті органу оприлюднено Перелік територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточені (блокуванні), затверджений наказом від 25.04.2022 року № 75, пунктом 6 розділу IV переліку до таких територій віднесено і Сєвєродонецьку міську територіальну громаду.

Згідно переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309 до територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, належить і Сєвєродонецька міська територіальна громада.

ФОП ОСОБА_2 з 21.01.2023 року фактично припинив свою підприємницьку діяльність.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлю наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Відповідно до положень ст.83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про не доведеність позовних вимог позивача та відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на спростування наказу №115 від 02.03.2020 року про звільнення за п.1 ст.38 КЗпП України.

Оскільки судом було відмовлено у задоволені позову в частині визнання незаконним наказу про звільнення тому не підлягають задоволенню й позовні вимоги в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , місцезнаходження: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Повний текст судового рішення складено 18.03.2024 року

Суддя

Кіровського районного суду

м. Кіровограда Віталіна МОХОНЬКО