ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Довженко Олександр Вадимович, на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2023 року в цивільній справі номер 202/11127/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про усунення від права на спадкування,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про усунення від права на спадкування, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті померлого відкрилася спадщина на належне йому майно.

У ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилось два спадкоємці, що віднесені до першої черги спадкування, а саме його діти: дочка ОСОБА_1 та син ОСОБА_2 .

Позивачка у встановлені законом порядку та строки звернулась до Шостої дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті свого батька - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . На підставі її заяви була заведена відповідна спадкова справа за №400/2022 (номер у спадковому реєстрі №69443752).

Позивачка вважає, що відповідач на підставі частини 1 статті 1224 ЦК України не має права на спадкування після смерті батька та повинен бути усунений від права на спадкування.

Так, батько позивачки та відповідача помер ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок скоєного відносно нього особливо тяжкого кримінального правопорушення, направленого на позбавлення його життя, його ж власним сином - відповідачем у даній справі.

По даному факту були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000159 від 10.04.2022 року за підозрою відповідача у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 10 квітня 2022 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин, більш точного часу встановити неможливо, ОСОБА_2 разом зі своїм батьком ОСОБА_3 знаходився за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 . В цей час на ґрунті особистих неприязних стосунків, між ними виник словесний конфлікт. Після чого, ОСОБА_2 знаходячись в кухні вказаного будинку, взяв правою рукою кухонний ніж, наблизився до ОСОБА_3 , який в цей момент знаходився поруч, та ножем спричинив не менше однієї різаної рани в області шиї з ушкодженням магістральних судин, десяти колото-різаних поранень в області грудної клітини, шість з яких проникають в плевральну порожнину, пошкоджують легені та одна з них пошкоджує правий шлуночок серця та п`ять різаних ран на верхніх кінцівках. Смерть ОСОБА_3 настала від множинних різаних та колото-різаних поранень шиї, грудної клітини та верхніх кінцівок з ушкодженням магістральних судин шиї, які ускладнились крововтратою, що підтверджено даними судово-медичної експертизи трупу.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.06.2022 року у справі №202/2436/22 встановлено, що сукупність доказів у вказаній справі підтверджує наявність в діях ОСОБА_2 ознак суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Позивачка просила суд усунути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від права на спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про усунення від права на спадкування відмовлено.

Із вказаним рішенням не погодилась позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Довженко О.В., подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.11.2023 року у цивільній справі №202/11127/23 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги ОСОБА_1 про усунення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , від права на спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідач має бути усунений від права на спадкування після смерті свого батька - ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тих підстав, що саме його умисні дії спричинили позбавлення життя спадкодавця.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.06.2022 року у справі №202/2436/22 до відповідача були застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, у зв`язку з вчиненням ним суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

Підставою для цього стало те, що в рамках розгляду справи № 202/2436/22 була проведена судово-психіатрична експертиза, за результатами проведення якої був складений відповідний висновок експерта №162 від 06.05.2022 року, який зберігається в матеріалах справи № 202/2436/22.

Саме з цих підстав суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог, оскільки нібито відповідач перебував в стані неосудності на момент вбивства батька.

Відповідач ніколи не виявляв хворобливого розладу психічної діяльності у формі гострого поліморфного психотичного розладу з симптомами шизофренії, ніколи не звертався з вказаними симптомами до відповідних медичних установ, ніколи не перебував на обліку у медичних закладах з зазначеними симптомами тощо, і це також встановлений факт, на підтвердження чого судом було оглянуто в судовому засіданні матеріали справи №202/2436/22, в якій наявні відповіді відповідних медичних установ.

З приводу вказаної неузгодженості в судовому засіданні був допитаний в якості експерта ОСОБА_4 , який був в складі комісії, яка проводила судово-психіатричну експертизу, за результатами проведення якої був складений відповідний висновок експерта №162 від 06.05.2022 року.

Вказаний експерт в судовому засіданні надав суперечливі пояснення, повідомив, що такий розлад, який нібито діагностовано відповідачу, не може сформуватись зненацька, а визріває тривалий час, а потім, коли представник ОСОБА_1 повідомив, що в матеріалах справи були відсутні будь-які твердження та/або докази щодо психічних розладів відповідача, більш того, він позитивно характеризується друзями, колегами, керівництвом, експерт змінив свої твердження та вже стверджував, що такі психічні розлади можуть виявитись і зненацька, що психічний розлад у відповідача станом на дату вчинення ним особливо тяжкого кримінального правопорушення.

Комісія фактично встановила діагноз виключно поспілкувавшись з самим відповідачем.

Вбивство батька відповідач скоїв 10.04.2022 року, тоді як експертне дослідження проводилось аж 06.05.2022 року.

При ознайомленні з матеріалами кримінальної справи №202/2436/22 стало відомо, що відповідач працював, спілкувався з колегами, друзями тощо, та жодного психічного розладу не виявляв. В поясненнях свідків тільки наводиться про тривожний стан відповідача внаслідок обстрілів Росією території України та м. Дніпра зокрема.

В матеріалах кримінальної справи №202/2436/22 наявні підтвердження, що після вбивства батька відповідач написав про це колезі по роботі та сестрі, а також попросив колегу викликати поліцію у зв`язку із вказаними подіями. Вказана поведінка стверджує, що відповідач повною мірою розумів, що саме він накоїв та які його очікують наслідки за цей вчинок.

Відповідачу було встановлено тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності у формі гострого поліморфного психотичного розладу з симптомами шизофренії.

Втім, відповідно до формуляру ЛК (F23.1), гострий поліморфний психотичний розлад з симптомами шизофренії - це розлад, в якому присутня поліморфна та нестабільна клінічна картина, як описано у F23.0-; однак, незважаючи на таку нестабільність, деякі симптоми, характерні для шизофренії, також спостерігаються переважну більшість часу. Характерні напади маячення з симптомами шизофренії, а також циклоїдний психоз з симптомами шизофренії.

Оскільки відповідачу поставлено діагноз саме «з симптомами шизофренії», то на відміну від «без симптомів шизофренії», такий розлад не має різкого початку та швидко не розвивається.

Від відповідача ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Косовська А.О., надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив відмовити в повному обсязі у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишити без змін рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2023 року по цивільній справі №202/11127/23.

Обґрунтовуючи скаргу, апелянт не врахував, що особа, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння в стані неосудності, не могла ані усвідомлювати суспільної небезпеки свого діяння, ані передбачити його суспільно-небезпечних наслідків, ані бажала настання таких наслідків або свідомо припускала їх настання.

Більш того, ані під час розгляду справи судом першої інстанції, ані при зверненні з апеляційною скаргою апелянтом, в порушення вимог ст. 77, 78, 79, 80, 81 ЦПК України, не надано жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови в задоволенні позову та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Довженко О.В. доводи апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити позовні вимоги позивачки.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Косовська А.О. апеляційну скаргу не визнала, просила рішення суду пер9шої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа Шоста дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутністю (а.с. 180).

Заслухавши суддю доповідача, представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 13).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне йому майно, яке, серед іншого, складається з наступного: домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04.06.2023 року за №334517882; та автомобіля «ВАЗ-21154», державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію ТЗ Серії НОМЕР_2 (а.с. 14-16, ).

Згідно з матеріалами спадкової справи у ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилось два спадкоємці, що віднесені до першої черги спадкування, а саме його діти:

- ОСОБА_1 , яка є дочкою померлого ОСОБА_3 , що підтверджується: свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_3 , виданим повторно 05.07.2022 року, та свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_4 , виданим 20.11.2004 року, згідно з яким, позивачка змінила своє дівоче прізвище « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 » внаслідок укладання шлюбу з ОСОБА_7 , актовий запис про шлюб №23 від 20.11.2004 року (а.с. 18, 19).

- ОСОБА_2 є сином померлого ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_5 , виданим 08.07.1997 року (а.с. 20).

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №69391598 від 06.07.2022 року заведена відповідна спадкова справа за №400/2022 (номер у спадковому реєстрі №69443752) (а.с. 21).

По факту смерті ОСОБА_3 були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000159 від 10.04.2022 року за підозрою відповідача ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 10 квітня 2022 року, приблизно о 21 годині 30 хвилин, більш точного часу встановити неможливо, ОСОБА_2 разом зі своїм батьком ОСОБА_3 знаходився за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 . В цей час на ґрунті особистих неприязних стосунків, між ними виник словесний конфлікт. Після чого, ОСОБА_2 , знаходячись в кухні вказаного будинку, взяв правою рукою кухонний ніж, наблизився до ОСОБА_3 , який в цей момент знаходився поруч, та ножем спричинив не менше однієї різаної рани в області шиї з ушкодженням магістральних судин, десяти колото-різаних поранень в області грудної клітини, шість з яких проникають в плевральну порожнину, пошкоджують легені та одна з них пошкоджує правий шлуночок серця та п`ять різаних ран на верхніх кінцівках. Смерть ОСОБА_3 настала від множинних різаних та колото-різаних поранень шиї, грудної клітини та верхніх кінцівок з ушкодженням магістральних судин шиї, які ускладнились крововтратою, що підтверджено даними судово-медичної експертизи трупу.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.06.2022 року у справі №202/2436/22 встановлено, що сукупність доказів у вказаній справі підтверджує наявність в діях ОСОБА_2 ознак суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115

КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Вказаною ухвалою до відповідача ОСОБА_2 застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, у зв`язку з вчиненням ним суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України (а.с. 22-29).

До матеріалів справи долучено документи про освіту та проходження навчання для отримання посвідчення водія ОСОБА_2 (а.с. 32-40, 41, 42, 43).

До матеріалів справи долучено спадкову справу №400/2022 заведену після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 81-89).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх безпідставності.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним, відповідає обставинам справи та нормам закону.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)..

Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини..

Положеннями ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя.

Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Положеннями статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частина 6 ст. 82 ЦПК України встановлює, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з матеріалами спадкової справи у ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишилось два спадкоємці, що віднесені до першої черги спадкування, а саме його діти: ОСОБА_1 , яка є дочкою померлого; ОСОБА_2 , син померлого.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.06.2022 року у справі

№202/2436/22 встановлено, що сукупність доказів у справі підтверджує наявність в діях ОСОБА_2 ознак суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Вказаною ухвалою до відповідача ОСОБА_2 застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом, у зв`язку з вчиненням ним суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

З наведеної вище ухвали також вбачається, що відповідно до висновку судово-психіатричного експерта №162 від 06 травня 2022 року ОСОБА_2 , у період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння, виявляв і в даний час виявляє тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності у формі гострого поліморфного психотичного розладу з симптомами шизофренії. Зазначений тимчасовий хворобливий розлад психічної діяльності позбавляв іспитованого можливості усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними період часу, що відноситься до інкримінованого йому діяння. За своїм психічним станом в даний час іспитований також не може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Потребує застосування примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з суворим наглядом. Та встановлено, що ОСОБА_2 в момент вчинення суспільно-небезпечних діянь знаходився в стані неосудності, в якому перебуває і на даний час, а тому відповідно до частини ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності.

Відповідно до положень ст. 1224 ЦК України, зокрема, не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця.

Вина це психічне ставлення особи до своєї протиправної поведінки та її наслідки.

Умисел, як форма вини, має місце у поведінці особи тоді, коли вона усвідомлює протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачає настання шкідливих наслідків такої поведінки, бажає їх настання або байдуже до них ставиться. Тобто, це стосується дієздатної особи, яка здатна усвідомлювати та керувати своїми діями.

Отже, наведене вище свідчить про те, що в діях ОСОБА_2 під час вчинення злочину був відсутній умисел, так як він не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Такі висновки узгоджуються з позицією, висловленою колегією суддів судової палати у цивільних справах Верховного суду України в ухвалі від 17 грудня 2008 року у справі №6-19613св08.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції відносно того, що положення ст. 1224 ЦК України застосуванню до спірних правовідносин не підлягають.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідач повною мірою розумів, що саме він накоїв та які його очікують наслідки за цей вчинок, апеляційний суд зазначає, що такі доводи є припущеннями, оскільки позивачкою не надано належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження цих обставин.

Інші, наведені в апеляційній скарзі доводи, висновків суду не спростовують, переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами та спрямовані на переоцінку доказів у справі.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Довженко Олександр Вадимович, залишити без задоволення, рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 18 березня 2024 року.

Суддя: