ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4988/24 Справа № 211/8117/23 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д.М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.

сторони справи :

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест»

відповідач- ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» на заочне рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 березня 2024 року, ухваленого суддею Ніколенко Д.М., повний текст судового рішення складено 06 березня 2024 року,

ВСТАНОВИВ

У грудні 2023 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» (далі по тексту - ТОВ «ФК «Гефест») звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання.

В обґрунтування позову зазначив, що заочним рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.08.2011 у справі №2-1508/2011 за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» (далі по тексту - АТ «Правекс-Банк») з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором №5701-001/08Ф від 11.09.2008 у розмірі 166 317,76 грн та витрати у розмірі 1 783,18 грн.

26.05.2017 між АТ «Правекс-Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» (далі по тексту - ТОВ «ФК «Авістар») було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого, право грошової вимоги за кредитним договором №5701-001/08Ф від 11.09.2008 перейшло до ТОВ «ФК «Авістар».

19.12.2019 між ТОВ «ФК «Авістар» та ТОВ «ФК «Гефест» було укладено Договір відступлення прав вимоги №20191219, відповідно до якого, право грошової вимоги за кредитним договором №5701-001/08Ф від 11.09.2008 перейшло до ТОВ «ФК «Гефест».

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.12.2020 замінено сторону виконавчого провадження стягувача - АТ «Правекс-Банк», на його правонаступника ТОВ «ФК «Гефест».

У зв`язку тим, що відповідачі до теперішнього часу не виконали свої зобов`язання, позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на підставі ст.625 ЦК України інфляційні втрати та 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за заочним рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.08.2011 у сумі 109 825 грн. 41 коп. та судовий збір у сумі 2 684,00 грн.

Ухвалою суду від 12 січня 2024 року відмовлено у відкритті провадження по справі в частині вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання у зв`язку з тим, що судом встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 березня 2024 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» (, юридична адреса: м. Київ, вул. Ігоря Брановицького, буд. 3) понесені товариством збитки за прострочку грошового зобов`язання за заочним рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.08.2011 у справі №2-1508/2011 за період з 08.12.2020 по 23.02.2022 у сумі 19 425 (дев`ятнадцять тисяч чотириста двадцять п`ять) гривень 79 копійок, які складаються з: інфляційних втрат 15 472 (п`ятнадцять тисяч чотириста сімдесят дві) гривні 33 копійки, 3% річних 3 953 (три тисячі дев`ятсот п`ятдесят три) гривні 46 копійок, та судовий збір у сумі 474 (чотириста сімдесят чотири) гривні 74 копійки.

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест», будучи незгодним з ухваленим судовим рішенням подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі задовольнити заявлені позивачем вимоги та стягнути з відповідача на користь позивача, понесені судові витрати у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 17 000 грн. та 4 026,00 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги.

При цьому, скаржник зазначає, що нарахування 3% річних та інфляційний втрат здійснюється за весь період, а стягненню підлягає у межах строку позовної давності, а тому з моменту прострочення виконання зобов`язання за рішенням суду, нарахування здійснювалось попереднім кредитором ПАТ КБ «Правекс Банк», і на підставі вищевказаного договору, перейшло до ТОВ «ФК «Гефест» (п.2 п.п.1 Первісний кредитор передає (відступає) Новому кредиторові за плату, а Новий кредитор приймає належні Первісному кредиторові Права вимоги до Боржників та Поручителів за Кредитними договорами та Договорами забезпечення вказаних у реєстрах).

Вказує, що суд першої інстанції невірно витлумачив п.12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. До строків, що продовжуються на строк дії карантину, належать строки позовної давності ст.257 ЦК України. Представник позивача зазначає, що з 30.03.2020 строки позовної давності були зупинені, а тому фінансова санкція нараховується, починаючи з 30.03.2017 (за останні три роки до їх зупинення) та закінчується 23.02.2022 (введення воєнного стану). Зупинення строків позовної давності, паралельно з карантином, продовжено також у зв`язку з введенням воєнного стану, шляхом внесення змін до п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Таким чином строк позовної давності зупинився, починаючи з 30.03.2020 і станом на дату подання позову залишається зупиненим.

Позивач вважає помилковим висновок суду першої інстанції, що ТОВ «ФК «Гефест» пропустив строк позовної давності, оскільки строк не був пропущений, а в силу закону був зупинений, відповідно стягнення 3% річних і інфляційних втрат здійснюється за більший проміжок часу.

Таким чином, нарахування фінансових санкцій, згідно статті 625 ЦК України, до початку введення карантину здійснювалось в межах строку позовної давності 3 роки, тобто з 12.03.2017 і з продовженням строку позовної давності через введення карантину (з 12.03.2020) нарахування тривало до 23.02.2022, до введення воєнного стану, що відповідає вимогам закону.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Судом встановлено, що заочним рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.08.2011 у справі №2-1508/2011 за позовом АТ «Правекс-Банк» з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором №5701-001/08Ф від 11.09.2008 у розмірі 166 317,76 грн та витрати у розмірі 1 783,18 грн (а.с. 5, 6).

26.05.2017 між АТ «Правекс-Банк» та ТОВ «ФК «Авістар» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №5701-001/08Ф від 11.09.2008 перейшло до ТОВ «ФК «Авістар».

19.12.2019 між ТОВ «ФК «Авістар» та ТОВ «ФК «Гефест» було укладено Договір відступлення прав вимоги №20191219, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором №5701-001/08Ф від 11.09.2008 перейшло до ТОВ «ФК «Гефест».

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.12.2020 замінено сторону виконавчого провадження стягувача - АТ «Правекс-Банк», на його правонаступника ТОВ «ФК «Гефест» (а.с. 7, 8).

У добровільному порядку загальну суму заборгованості за кредитним договором та судовий збір відповідачами не сплачено.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 помер.

Суд першої інстанції, частково задовольнивши позовні вимоги ТОВ «ФК «Гефест», виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 до теперішнього часу не виконала свої зобов`язання, позивачу були спричинені збитки внаслідок росту інфляції відповідно наданого розрахунку.

Суд першої інстанції частково погодився з наданим розрахунком, погодився з тим, що сума боргу, на яку має бути нарахована інфляційна складова та 3 % річних, має складатися з суми заборгованості за кредитом та заборгованості по відсоткам.

Місцевий суд дійшов висновку, що сума боргу, на яку має бути нарахована інфляційна складова та 3% річних, дорівнює 108 595,13 грн. (96 660,00 грн. + 11 935,13 грн.).

Проте місцевий суд не погодився з визначеним позивачем періодом нарахування інфляційних втрат та 3% річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 12.03.2017 по 23.02.2022, з огляду на те, що до ТОВ «ФК «Гефест» право грошової вимоги за кредитним договором №5701-001/08Ф від 11.09.2008 перейшло з 19.12.2019.

Суд дійшов висновку, що період має бути визначений з 08.12.2020 по 23.02.2022, тобто період визначається з врахуванням строку позовної давності від дати подання позову до суду (08.12.2023 позов подано засобами поштового зв`язку).

Суд вважав, що саме тільки посилання позивача на те, що на всій території України з 12.03.2020 по 30.06.2023 було встановлено карантин постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами) не є поважною причиною для не застосування строку позовної давності до позовних вимог позивача, так як він не був обмежений подати позов до суду засобами поштового зв`язку, електронною поштою або через систему «Електронний суд».

З огляду на викладене, суд провів власний розрахунок інфляційних втрат та 3% річних.

У період з 08.12.2020 по 23.02.2022 індексація на суму 108 595,13 грн. розраховуватимуся наступним чином.

Сукупний індекс інфляції 100,90% ? 101,30% ? 101,00% ? 101,70% ? 100,70% ? 101,30% ? 100,20% ? 100,10% ? 99,80% ? 101,20% ? 100,90% ? 100,80% ? 100,60% ? 101,30% ? 101,60% - дорівнює 114,248%.

Інфляційне нарахування = 108 595,13 грн. (сума боргу) ? 114,248% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 108 595,13 грн. (сума боргу) = 15 472,33 грн.

3% річних за період з 08.12.2020 по 23.02.2022 (443 дні) становлять.

Період розрахунку: з 08.12.2020 по 31.12.2020 -- 24 дні = 108 595,13 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 24 (кількість днів) / 366 (днів у році) = 213,63 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2021 по 31.12.2021 - 365 днів = 108 595,13 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 365 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 3 257,85 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2022 по 23.02.2022 - 54 дні = 108 595,13 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 54 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 481,98 грн.

Зальна розмір 3% річних = 213,63 грн. + 3 257,85 грн. + 481,98 грн. = 3 953,46 грн.

Стаття 599 ЦК України, передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв`язку тим, що відповідач ОСОБА_1 до теперішнього часу не виконала свої зобов`язання, позивачу були спричинені збитки внаслідок росту інфляції відповідно наданого розрахунку.

Згідно положень ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до положень ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 натупного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У той же час пунктом 15 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України передбачено, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення (Закон України № 691-ІХ від 16 червня 2020 року «Про внесення змін до Господарського кодексу України та Цивільного кодексу України щодо недопущення нарахування штрафних санкцій за кредитами (позиками) у період дії карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19»).

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року №540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини.

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України.

З позовної заяви видно, що позивач, просив суд стягнути з відповідача на свою користь за невиконання грошового зобов`язання в порядку статті 625 ЦПК України, з посиланням на п.12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків, зокрема загальної позовної давності та просив стягнути 3% річних та інфляційні втрати за період з 12.03.2017 по 23.02.2022.

Згідно положень ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Нормами статті 267 ЦПК України встановлено, що заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності (частина 2 статті).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (частина 3 статті).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті).

Так, матеріали справи не містять заяви відповідача про застосування позовної давності, тому суд першої інстанції самостійно визначивши період стягнення інфляційних втрат та 3% річних з 08.12.2020 по 23.02.2022 порушив норми матеріального і процесуального права та вийшов за межі наданих йому повноважень, що є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового про повне задоволення позову.

Колегія суддів перевірила наведений у позові розрахунок 3% річних за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 у розмірі 24 728,93 грн. та інфляційних втрат за цей же період, які склали 85 096,48 грн. повністю з ним погоджується, оскільки ці суми нараховані позивачем на суму боргу встановленого рішенням суду, який складає 166 317,76 грн.

Згідно положень п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

В апеляційній скарзі позивач просив стягнути з відповідача на свою користь витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 17 000 грн. та судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 4 026, 00 грн.

В обґрунтування вимог про стягнення витрат на правничу допомогу зазначено, що між позивачем та Адвокатським бюро «Остащенко» укладено Договір №16 від 15.06.2020 про надання правової допомоги. Згідно додаткової угоди №38 від 07.03.2024 розмір гонорару адвокатського бюро склало 2 000 грн. за годину роботи. Станом на дату подачі апеляційної скарги, надана наступна правова допомога: консультація клієнта 2 години 4 000 грн.; аналіз судової практики 2 години 4 000 грн.; підготовка (написання) апеляційної скарги 4 години 30 хвилин 9 000 грн. Всього 8 годин 30 хвилин -17 000 грн.

До апеляційної скарги позивачем додано наступні докази: платіжне доручення про сплату судового збору; ордер; копія договору №16 від 15.06.2020 про надання правової допомоги, Додаткова угода №38 від 07.03.2024; акт виконаних робіт від 22.03.2024.

Згідно із статтею 133 УПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої, другої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 137 цього Кодексу).

За змістом частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137ЦПК України).

Водночас, за приписами частини шостої статті 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Колегія суддів звертає увагу, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині другій статті 141 ЦПК України: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог).

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

Відтак, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України).

У постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Отже, під час вирішення питання про розподіл витрати на професійну правничу допомогу суд: має право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, керуючись критеріями, які визначені у частині четвертої статті 137 ЦПК України (а саме: співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, часом, обсягом наданих адвокатом послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони), але лише за клопотанням іншої сторони.

Оскільки зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, у відповідності до частин п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони з підстав недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт, суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена в постановах об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, від 22.11.2019 у справі №902/347/18, від 22.11.2019 у справі №910/906/18, від 06.12.2019 у справі №910/353/19).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Отже, за встановлених апеляційним переглядом обставин справи, колегія суддів , не зважаючи на відсутність заяви відповідача про зменшення судових витрат, вважає, що справедливим і співмірним відшкодуванням витрат на правничу допомогу у даній справі під час апеляційного перегляду справи буде сума 7 000 грн., оскільки заявлена позивачем до стягнення сума витрат на правничу допомогу 17 000 грн. є надто завищеною та необгрунтованою.

Керуючисьст.ст.367, 374,376,381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» задовольнити частково.

Заочне рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06 березня 2024 року про часткове задоволення позову скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гефест» (, юридична адреса: м. Київ, вул. Ігоря Брановицького, буд. 3) понесені товариством збитки за прострочку грошового зобов`язання за заочним рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 08.08.2011 у справі №2-1508/2011 за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 у сумі 109 825,41 (сто дев`ятть тисяч вісімсот двадцять п`ять гривень 41 коп), яка складається з 24 728,93 грн. 3% річних та 85 096,48 грн. - інфляційних втрат, судовий збір в загальному розмірі 6 710 грн. за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій та 7 000 грн. витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає

Повний текст судового рішення складено 10 вересня 2024 року.

Головуючий:

Судді: