КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024року м. Київ

Київський апеляційний суд в складіколегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Кафідової О.В., Оніщука М.І.,

розглянувши в письмовому провадженні апеляційні скарги адвоката Гарницького Павла Петровича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30 травня 2024 року та додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 червня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,-

в с т а н о в и в:

В жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Зазначила, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 11 вересня 2010 року по 27 травня 2019 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з 23 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. На підставі вказаного рішення суду вона отримала виконавчий лист та пред`явила його до примусового виконання. 03 грудня 2019 року державним виконавцем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. Постановою Київського апеляційного суду від 13 червня 2023 року змінено спосіб стягнення аліментів з твердої грошової суми на 1/4 частину від усіх заробітків боржника, але не менш, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, щомісячно, до досягнення нею повноліття. Відповідач не виконує свої зобов`язання по сплаті аліментів на утримання дитини в повному обсязі та має заборгованість. За розрахунком державного виконавця заборгованість відповідача по сплаті аліментів за період з 23 вересня 2019 року по 01 жовтня 2023року склала 23 845,63 грн.

ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 січня 2021 року по 30 вересня 2023 року, що за її розрахунком становить 71 173,88 грн.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 30 травня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів 5502,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 1073,60 грн.

07 червня 2024 року представник ОСОБА_2 подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення з позивачки витрат на правову допомогу в розмірі 9230,00 грн.

Додатковим рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 27 червня 2024 року заяву представника ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 230,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 30 травня 2024 року представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення в повному обсязі позовних вимог ОСОБА_1 . Посилається на порушення норм матеріального і процесуального права. ОСОБА_2 невчасно сплачував аліменти, постійно прострочуючи платежі та сплачував мінімальний розмір аліментів на утримання дитини, з великим запізненням. Починаючи з 2022року ОСОБА_2 взагалі перестав перераховувати аліменти. Регулярні заяви до державного виконавця про проведення перерахунку та накладення штрафу на відповідача залишались без розгляду. ОСОБА_1 надала розрахунок державного виконавця заборгованості ОСОБА_2 по аліментам, яка за пеіод з 23 вересня 2019 року по 01 жовтня 2023 року склала 23 845,63 грн. Судом стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 лише 5502,00 грн. пені за прострочення сплати аліментів, що не відповідає наданому позивачкою розрахунку державного виконавця та розрахунку пені за прострочення сплати аліментів. Також суд першої інстанції не стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу.

Представник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 червня 2024 року. Просить скасувати додаткове рішення суду та ухвалити нове про відмову у стягненні з позивачки витрат на правову допомогу в розмірі 9230,00 грн. Визначена відповідачем вартість витрат на правничу допомогу є неспівмірною із складністю справи, витраченим преставником відповідача часом та матеральним становищем позивачки. ОСОБА_1 не отримувала копії заяви про ухвалення додатковго рішення, внаслідок чого була позбавлена можливості надати свої заперечення на заяву.

Представник ОСОБА_2 подав відзив на апеляційні скарги представника ОСОБА_1 . Просить залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України справа призначена до розгляду судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи за наявними в матеріалах справи документами.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваних рішень, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково .

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 11 вересня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27 травня 2019 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано (а.с. 24).

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2019 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини у розмірі 2000,00 грн. щомісячно, починаючи з 23 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 38-39).

На підставі вказаного рішення суду ОСОБА_1 28 листопада 2019 року отримала виконавчий лист №752/19650/19 та пред`явила його до примусового виконання до Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві.

03 грудня 2019 року державним виконавцем Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого листа (а.с. 33).

Постановою Київського апеляційного суду від 13 червня 2023 року змінено спосіб стягнення аліментів, які стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , зазначивши про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частину з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття (а.с. 25-28).

Згідно розрахунку заборгованості державного виконавця Голосіївського РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м. Києві від 06 жовтня 2023 року за період з 23 вересня 2019 року по 01 жовтня 2023 року заборгованість ОСОБА_2 по аліментах становить 23 845,63 грн. (а.с. 31-32).

ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментівза період з 01 січня 2021 року по 30 вересня 2023 року, яка відповідно до наведеного нею розрахунку становить 71 173,88 грн.

Суд першої інстанції позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково, стягнув з ОСОБА_2 на користь позивачки неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментівв розмірі 5502,00 грн. Суд виходив з того, що наданий ОСОБА_1 розрахунок пені по аліментах за період з 23 вересня 2019 року по 30 вересня 2023 року на загальну суму 71 173,88 грн., є необґрунтованим, оскільки заборгованість по сплаті аліментів виникла у ОСОБА_2 не внаслідок несплати ним аліментів, а внаслідок непроведення виконавцем індексації аліментів й була погашена відповідачем.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції у повному обсязі, оскільки суд неправильно застосував норми матеріального права і не в повному обсязі дослідив обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Таким чином, у разі виникнення заборгованості для платника аліментів настає відповідальність у вигляді , передбачена частиною першою статті 196 СК України.

За змістом вказаної норми, пеня за прострочення сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати.

Відповідно, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у разі виникнення заборгованості, не залежно від того погасив таку заборгованість платник аліментів чи ні за весь період прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення.

Якщо платник аліментів допустив прострочку по якомусь платежу і в подальшому її погасив, вона не враховується при визначенні підсумкової суми заборгованості, натомість стягувач аліментів зберігає за собою право на стягнення пені за період прострочення сплати аліментів по такому платежу.

А тому погашення відповідачем ОСОБА_2 заборгованості по аліментам на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не виключає стягнення з нього неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за відповідний період прострочення.

Колегія суддів критично ставиться до доводів ОСОБА_2 , що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з його вини, а через непроведення виконавцем індексації аліментів.

З наданого відповідачем розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 13 листопада 2023 року, складеного державним виконавцем Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, який не був оспорений сторонами, вбачається, що перший платіж по аліментам ОСОБА_2 здійснив у грудні 2019 року, в подальшому - по грудень 2022 року відповідач сплачував по 2000,00 грн., не зважаючи, що аліменти підлягали індексації. За липень 2022 року та жовтень 2022 року аліменти відповідач не сплатив взагалі. Відповідно до заперечень ОСОБА_2 , дізнавшись про індексацію аліментів, він не погасив всю розраховану виконавцем заборгованість, а вирішив сплачувати в рахунок аліментів щомісячно по 3000,00 грн., поступово погашаючи заборгованість. Відтак, ОСОБА_2 визнавав факт наявності у нього заборгованості по сплаті аліментів.

У розрахунку державного виконавця зазначено, що станом на 01 листопада 2023 року у ОСОБА_2 була відсутня заборгованість. Але з розрахунку вбачається, що заборгованість по аліментам була погашена ОСОБА_2 лише в жовтні 2023 року після стягнення у вказаному місяці 10 916,00 грн. (а.с. 83).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 196 СК України неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів підлягає нарахуванню за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення.

За розрахунком апеляційного суду, виходячи із даних про сукупний розмір заборгованості, зазначеного в розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Голосіївського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві13 листопада 2023 року, та відповідної кількості днів прострочення у відповідному періоді, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мав складати 51 845,19 грн. Разом з тим, з урахуванням положень ч. 1 ст. 196 СК України, якою встановлено обмеження неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів розміром самої заборгованості у відповідному періоді, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів в розмірі, який відповідає найбільшому розміру заборгованості у облікованому виконавцем згідно розрахунку у відповідному періоді і 12 007,33 грн.

Враховуючи викладене, рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30 травня 2024 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на суму 12 007,33 грн.

Відповідно, підлягає скасуванню і додаткове рішення суду першої інстанції щодо судових витрнат. Оскільки ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору за звернення до суду з відповідним позовом, відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню 1073,60 грн. судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 133 ЦПК Україна правнича допомога є складовою судових витрат.

Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

При цьому витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

На підтвердження витрат на правничу допомогу ОСОБА_1 надала копію укладеного з адвокатом Гарницьким П.П. договору про надання правничої допомоги від 27 жовтня 2023 року. Відповідно до умов договору вартість послуг адвоката визначена в розмірі 20 000 грн., а в разі участі адвоката в апеляційній інстанції - в розмір 15 000 грн. ОСОБА_1 також надала попередній розрахунок витрат на правничу допомогу, копію квитанції до прибуткового касового ордера №39 від 29 квітня 2023 року на суму 20 000 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 також просив стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 15 000 грн. відповідно до укладеного договору, долучивши квитанцію до прибуткового касового ордера №24 від 08 червня 2024 року на суму 15 000 грн. та попередній розрахунок витрат.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач ОСОБА_2 також заявив про відшкодування витрат на правничу допомогув суді першої інстанції, розмір яких склав 10 000 грн.

На підтвердження витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції ОСОБА_2 надав копію укладеного із адвокатом Цимейко Г.О. договору про надання послуг № 04/12-2023 від 04 грудня 2023 року, квитанцію про сплату витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 просив стягнути на користь відповідача витрати на правничу допомогу в розмірі 6000 грн., додавши копію квитанції про сплату витрат на правничу допомогу на відповідну суму.

Позивачка ОСОБА_1 і відповідач ОСОБА_2 не заявляли клопотання про зменшення заявлених витрат на правничу допомогу.

Колегія суддів критично ставиться до наведених у апеляційній скарзі доводів представника ОСОБА_1 про необґрунтованість та неспівмірність заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу, оскільки ним були заявлені витрати на правничу допомогу у ще більшому розмірі.

За висновком колегії суддів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пропорційно до задоволених вимог (17%) підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в суді першої і апеляційної інстанції в розмірі 5900,00 грн. ((20 000 грн. + 15 000 грн.) х 17%); а з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пропорційно до частини вимог, в задоволенні яких судом було відмовлено (83%), підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в суді першої і апеляційної інстанції в розмірі 13280,00 грн. ((10 000 грн. + 6000,00 грн.) х 83%).

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги адвоката Гарницького Павла Петровича, який діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30 травня 2024 року та додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 червня 2024 року задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 30 травня 2024 року та додаткове рішення Деснянського районного суду міста Києва від 27 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів станом на 01 листопада 2023 року в розмірі 12 007,33 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1073,60 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в суді першої і апеляційної інстанції в розмірі 5900,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу в суді першої і апеляційної інстанції в розмірі 13280,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Кафідова О.В.

Оніщук М.І.