УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року

м. Київ

справа № 369/11442/22

провадження № 61-17460ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого

діє Полуніна Катерина Анатоліївна , на постанову Київського апеляційного суду

від 03 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 ,

у якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь ОСОБА_3 , за рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2014 року у справі № 639/6479/14-ц, на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до повноліття дитини.

Свої вимоги обґрунтував тим, що у нього змінився сімейний стан, він одружився

і у шлюбі в нього народилась дитина, а тому відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення

або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, розмір аліментів може бути зменшено.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 квітня 2023 року позов задоволено.

Зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь

ОСОБА_3 за рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2014 року у цивільній справі № 639/6479/14-ц на утримання дитини, сина -

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше

50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до повноліття дитини.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що сімейний стан позивача змінився, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 в нього народилась дитина, ОСОБА_5 в іншому шлюбі, а тому на підставі статті 192 СК України суд зменшив розміру аліментів, стягнутих з позивача на користь відповідача за рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2014 року

з 1/4 до 1/6 частини всіх видів доходів позивача щомісячно, але не менше

50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Постановою Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року рішення

Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 квітня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що не є підтвердженням погіршення майнового стану зміна сімейного стану - народження другої дитини

від іншого шлюбу, а тому це не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів

07 грудня 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Полуніна К. А. , засобами поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою

на постанову Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року в указаній справі, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року і залишити в силі рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 квітня 2023 року.

Ухвалою Верховного Суду від 20 грудня 2023 року касаційну скаргу залишено

без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків, зокрема запропоновано подати до Верховного Суду докази на підтвердження дати отримання копії оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції та належним чином оформлений ордер на представлення інтересів ОСОБА_1 у Верховному Суді адвокатом Полуніною К. А.

27 грудня 2023 року адвокат Полуніна К. А., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , надіслала на адресу Верховного Суду матеріали на усунення недоліків.

Ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2024 року продовжено ОСОБА_1 ,

в інтересах якого діє Полуніна К. А. , строк для усунення недоліків, зокрема запропоновано надіслати на адресу Верховного Суду докази на підтвердження дати отримання представником заявника копії постанови Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року саме 27 листопада 2023 року засобами електронного зв`язку.

05 лютого 2024 року на офіційну електронну адресу Касаційного цивільного суду

у складі Верховного Суду від адвоката Полуніної К. А., яка діє в інтересах

ОСОБА_1 , надійшли матеріали на усунення недоліків у вигляді супровідного листа, надіслані на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 22 січня

2024 року, разом з копією листа Київського апеляційного суду від 01 лютого

2024 року про надання інформації у справі № 369/11442/22.

Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2024 року матеріали на усунення недоліків у вигляді супровідного листа, надіслані на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 22 січня 2024 року, разом з копією листа Київського апеляційного суду

від 01 лютого 2024 року про надання інформації у справі № 369/11442/22 повернуто без розгляду. Продовжено ОСОБА_1 , в інтересах якого

діє Полуніна К. А. , строк для усунення недоліків.

На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 06 лютого 2024 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Полуніна К. А. , надіслав матеріали на усунення недоліків.

Таким чином, недоліки касаційної скарги усунені.

Касаційна скарга на вищевказане судове рішення надійшла з пропуском строку

на касаційне оскарження, передбаченого статтею 390 ЦПК України.

У касаційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення з посиланням на те, що строк пропущено з поважних причин, оскільки копія постанови Київського апеляційного суду від 03 жовтня

2023 року надійшла на електронну адресу представника заявника лише

27 листопада 2023 року, що підтверджується доданими до заяви про усунення недоліків доказами.

Відповідно до частин першої, другої статті 390 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку

на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів

з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Перевіривши доводи клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження зазначених судових рішень та додані до касаційної скарги матеріали, суд вважає, що наявні підстави для поновлення цього строку, оскільки причини його пропуску є поважними, зокрема касаційна скарга подана протягом тридцяти днів

з дня вручення заявнику такого судового рішення.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції проігнорував факти, докази, та висновки суду першої інстанції, та дійшов помилкового висновку проте, що лише сімейний стан позивача змінився у зв`язку з народженням другої дитини. Разом з тим, фактично змінився й матеріальний стан позивача, у зв`язку

з народженням другого сина, оскільки у нього з`явились очевидні додаткові витрати, яких раніше не будо та які підтвердженні доказами, які надані

до апеляційного суду та наявні в матеріалах справи.

У касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судового рішення міститься посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України

(суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду). Зокрема, представник заявника у касаційній скарзі зазначає, що суд апеляційної інстанції

в оскаржуваному судовому рішенні не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду

від 10 жовтня 2019 року у справі № 644/4836/18 та від 22 січня 2020 року у справі 691/1497/18.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу

суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах).

За змістом положень частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову

у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судового рішення Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені

в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваного судового рішення чи його невідповідності висновкам, викладених у наведених представником заявника постановах Верховного Суду, щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі.

Верховний Суд виходить із такого.

Встановлені судами попередніх інстанцій фактичні обставини справи

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2014 року у справі № 639/6479/14-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму

для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_1 вдруге одружився, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії

НОМЕР_1 від 09 вересня 2017 року, актовий запис № 812, виданим Броварським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області.

У другому шлюбі у позивача ОСОБА_1 народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії

НОМЕР_2 від 08 серпня 2018 року, виданим Оболонським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві.

З народженням другого сина у позивача виникли додаткові витрати, зокрема витрати на його утримання, догляд та забезпеченням належним доглядом

в умовах воєнного стану, оскільки син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , потребує постійного нагляду та безпеки.

У зв`язку з початком агресії російської федерації, введенням воєнного стану

на території України, постійними повітряними тривогами у позивача та його сім`ї виникли складнощі у тому, що його син ОСОБА_5 потребує постійного нагляду

та безпеки. Враховуючи викладені обставини, а також те, що позивач та його дружина працюють та не можуть в будні дні бути поряд з дитиною, позивач

був вимушений знайти такий дитячий садочок, в якому будуть забезпечені

всі умови для збереження життя дитини. Так, між позивачем та ТОВ «КЛАУД-САД» було укладено договір про надання послуг № 37 від 01 серпня 2022 року, згідно

з яким ТОВ «КЛАУД-САД» зобов`язалось надавати позивачу послуги щодо денного догляду за дитиною, а позивач зобов`язався сплачувати такі послуги. ОСОБА_1 щомісячно сплачує на рахунок ТОВ «КЛАУД-САД» кошти у розмірі понад

10 000,00 грн.

Відтак викладене свідчить про наявність у позивача додаткових витрат,

які виникли у зв`язку з народженням сина ОСОБА_5 у новій сім`ї, витрат на його утримання, догляд та забезпечення його належним доглядом в умовах воєнного стану та безпеки життя.

Апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , виходив з того, що сам по собі факт укладення батьком дитини нового шлюбу і народження

в ньому іншої дитини не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, які стягуються з батька на утримання дитини від попереднього шлюбу. Батьки не мають зменшувати розмір аліментів на утримання дитини

від попереднього шлюбу внаслідок народження дитини у новому шлюбі. Крім того, апеляційним судом зазначено, що така відмова у позові відповідатиме інтересам дитини сторін у справі, буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та достойного рівня його матеріального забезпечення.

Висновок апеляційного суду є обґрунтованим з огляду на таке.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися

про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу

її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти

на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника

або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Тож, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги

про зменшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Водночас такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, незалежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається

як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених

цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані,

на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),

що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин,

які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги

чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи,

які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування,

не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази

за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення

в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних

для розвитку дитини.

Згідно з статтями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної

та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність

за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом

їх основного піклування.

Висновки Верховного Суду

Звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки народилася дитина від іншого шлюбу.

Апеляційний суд дійшов висновку, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження ІНФОРМАЦІЯ_2 дитини ОСОБА_5 , не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

В контексті цієї справи визначальним є те, що ОСОБА_1 не підтверджено належними та допустимими доказами погіршення його матеріального стану,

у тому числі, у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу.

Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2014 року розмір аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без підтвердження погіршення його матеріального становища,

не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , та суперечитиме його інтересам.

Враховуючи обов`язок позивача надавати матеріальну допомогу сину

та беручи до уваги, що ОСОБА_1 не довів підстави позову про зменшення розміру аліментів, визначених рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2014 року, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку

про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.

Щодо доводів касаційної скарги

Посилання у касаційній скарзі на те, що в оскаржуваному судовому рішенні апеляційний суд не врахував висновки Верховного Суду, сформульовані у постановах у постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі

№ 644/4836/18 та від 22 січня 2020 року у справі 691/1497/18, є безпідставними

та зводяться до незгоди представника заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо встановлення обставин справи та оцінкою ним доказів.

Посилаючись на загальні висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у спірних правовідносинах, заявник намагається досягти повторної оцінки доказів, однак суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини

та переоцінювати докази.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що у зазначених справах та справі, яка є предметом касаційного перегляду, встановлено різні фактичні обставини.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони

не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів, що на підставі вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

У справі, про перегляд якої подано касаційну скаргу, апеляційним судом встановлено, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків

від обов`язку з утримання дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» встановлений прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 01 січня -

2 100,00 грн, з 01 липня - 2 201,00 грн, з 01 грудня - 2 272,00 грн.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України

на 2023 рік» визначено у 2023 році прожитковий мінімум на дітей віком

до 6 років становить 2 272,00 грн.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження. З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач вказував на те, що син знаходиться закордоном й він тривалий час не бачить його та позбавлений можливості брати участь в його утриманні та вихованні.

Враховуючи те, що дитина у зазначеному віці потребує значних витрат

на утримання, зокрема, харчування, одяг, інші речі щоденного вжитку та за станом здоров`я, апеляційний суд, керуючись інтересами дітей, які мають право на гідний рівень матеріального забезпечення та враховуючи те, що обоє з батьків повинні приймати участь у вихованні та утриманні дітей, дійшов правильного висновку

про відмову в задоволенні позову.

У постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20-ц встановлено, що не є підтвердженням погіршення майнового стану зміна сімейного стану - народження другої дитини від іншого шлюбу, а тому

не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Аналогічний

за змістом висновок викладено в постановах Верховного Суду від 03 червня

2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20).

Інших доказів на підтвердження своїх доводів позивач не надав.

Підсумовуючи, Верховний Суд у цій справі дійшов переконання, що висновки апеляційного суду ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, норми матеріального права,

що регулюють спірні правовідносини, застосовано правильно, апеляційний

суд під час розгляду справи не допустив порушень процесуального закону,

які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки правильне застосування апеляційним судом норм матеріального

та процесуального права є очевидним, Верховний Суд дійшов висновку,

що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження із підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтею 390 та частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Полуніна Катерина Анатоліївна , про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Полуніна Катерина Анатоліївна , строк на касаційне оскарження постанови Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Полуніна Катерина Анатоліївна ,

на постанову Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2023 року у справі

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3

про зменшення розміру аліментів.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська