Справа № 487/9812/23
Провадження № 4-с/487/11/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2024 року м.Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Притуляк І.О.

за участю секретаря судових засідань Поліщук І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва скаргу ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на неправмірні дії уповноважених осіб Заводського відділу ДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), -

ВСТАНОВИВ:

28.12.2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Влащук В.М. звернувся до суду зі скаргою на дії уповноважених осіб Заводського відділу ДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Відповідно до скарги представник заявника просив зобов`язати Заводський відділ ДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження нерухомого майна, яке було зареєстровано 27.06.2012 року за №12675264 на підставі Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні №6136127 від 26.06.2012 року, державним виконавцем Заводського ВДВС ММУЮ Шардіною Г.О.

На обґрунтування скарги адвокат Влащук В.М. зазначив, що у Заводському ВДВС ММУЮ перебувало виконавче провадження №6136127, відкрите на підставі виконавчого листа №12-43, виданого Заводським районним судом м.Миколаєва 03.10.2002 року, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітньої доньки, 1995 року народження.

Постановою державного виконавця від 22.06.2012 року було накладено арешт на нерухоме майно боржника.

05.08.2016 виконавче провадження закінчено на підставі пункту 6 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21.04.1999 року №606-ХІV), у зв`язку із закінченням строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, його спадкоємцями є неповнолітні діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

25.01.2023 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, винесено Постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку, з наявністю вищезазначеного обтяження майна спадкодавця.

Відповідно до повідомлення Управління забезпечення примусового виконання рішень у Миколаївській області від 29.12.2022 року, виконавче провадження №6136127 було знищено. За вказаних обставин, порушуються права неповнолітніх спадкоємців ОСОБА_4 , що і слугувало підставою для звернення до суду з даною скаргою.

Ухвалою від 08.01.2024 року скаргу було прийнято до розгляду.

06.02.2024 року до суду надійши письмові пояснення начальника Заводського відділу ДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), відповідно до яких, у задоволенні скарги він просив відмовити.

В обгрунтування заперечень зазначив, що ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження. Крім того на даний час відсутні підстави, для винесення Постанови про зняття арешту з майна боржника, визначені положеннями ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» та прийняття державним виконавцем процесуального рішення щодо припинення обтяження нерухомого майна ОСОБА_8 .

У судовому засіданні адвокат Влащук В.М. вимоги скарги підтримав, в подальшому до судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд скарги за його відсутності.

У судовому засіданні Начальник Заводського відділу ДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) Щербатюк А.І. у задоволенні скарги просив відмовити. В подальшому до судового засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

На виконанні Заводського ВДВС ММУЮ перебувало виконавче провадження №6136127, з виконання виконавчого листа №12-43, виданого Заводським районним судом м.Миколаєва 03.10.2002 року, про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №321056969 від 25.01.2023 року, встановлено, що постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП 6136127, 26.06.2012 року на все нерухоме майно ОСОБА_4 , накладено арешт.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

15.08.2022 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу заведено спадкову справу за №16/2022 після смерті ОСОБА_4 , спадкоємцями якого є його неповнолітні діти ОСОБА_2 , 2009 року народження та ОСОБА_7 , 2011 року народження..

25.01.2023 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу, винесено Постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку, з наявністю вищезазначеного обтяження майна спадкодавця.

При зверненні до суду ОСОБА_1 посилалася на порушення прав її неповнолітніх, дітей, як спадкоємців ОСОБА_4 , оскільки вони не мають можливості успадкувати майно через накладений на нього арешт.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Пложеннями статті 447 ЦПК України закріплено перелік суб`єктів права на звернення із скаргою до суду. Так ч.1 статті 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Аналіз вищезазначеного положення свідчить про те, що зі скаргою до суду в порядку ст.447 ЦПК України має право звернутись виключно сторони виконавчого провадження.

Відповідно до положень ч.1 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

У разі ж, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 травня 2021 року в справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.11.2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх спадкоємців ОСОБА_4 ,, не будучи стороною виконавчого провадження №6136127, в межах якого був накладений арешт на майно спадкодавця, не є суб`єктом права на подачу такої скарги в порядку статті 447 ЦПК України, тобто не може звертатись зі скаргою на дії державного виконавця в межах виконавчого провадження ВП №6136127, яке завершене.

Таким чином, провадження за скаргою ОСОБА_1 поданої в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було відкрито помилково.

Відповідно до п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України, заява повертається у випадках, коли: заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

Згідно положень ч.9 ст.10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Зважаючи на те, що положеннями Розділу 7 ЦПК України, не врегульовано питання правових наслідків подачі скарги в порядку ст.447 ЦПК України особою, яка не є стороною виконавчого провадження, а тому з урахуванням ч.9 ст.10 ЦПК України суд вважає за можливе застосувати аналогію закону, а саме положення п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України в частині застосування інституту повернення скарги.

Вказаний висновок відповідає висновку Верховного суду, викладеного у Постанові від 03.05.2023 року у справі №463/3251/22.

При цьому, провадження по справі слід закрити, як таке, що було відкрито помилково.

Одночасно, суд вважає за необхідне роз`яснити скаржнику її право звернутись до суду за захистом спадкових прав неповнолітніх дітей, в порядку позовного провадження шляхом подачі позову про визнання права власності на спадкове майно і про зняття з нього арешту.

Керуючись, ст.ст.10, 185, 447, 260, 353 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітніх ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на неправмірні дії уповноважених осіб Заводського відділу ДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) - закрити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Головуючий суддя: І.О.Притуляк