Головуючий у І інстанції Єросова І.Ю.
Провадження № 22-ц/824/7684/2024 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

24 квітня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Гуля В.В., Шебуєвої В.А., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2023 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року КПВО Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостіза житлово-комунальні послуги, у якому позивач просив суд стягнути з відповідачки на свою користь заборгованість: за спожиті до 01.05.2018 р. послуги з централізованого опалення у розмірі 19835,04 грн. та централізованого постачання гарячої води у розмірі 1127,68 грн.; за спожиті з 01.05.2018 р. послуги з централізованого опалення у розмірі 8679,70 грн. та послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 12498,03 грн. Крім цього, позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь 33,00 грн. витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Обгрунтовуючи вимоги, позивач посилався на те, що правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та централізоване постачання гарячої води регулюються Законом України "Про житлово-комунальні послуги" від 24.06.2004 N 1875-IV та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21.07.2005 року N 630.

Відповідно до п. 8 Правил та Закону послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, такий договір є договором приєднання. На виконання вимог Закону КП "Київтеплоенерго" було опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті "Хрещатик" N 34 (5085) від 28.03.2018 року.

Позивач зазначав, що підтвердженням повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт отримання послуг споживачем.

Посилався на те, що квартира АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована відповідачка, під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже ОСОБА_1 є споживачкою послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води.

Проте,відповідачка своєчасно не сплачувала за спожиті послуги з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.09.2021р. складає 21177,73 грн.

Крім того, на підставі договору N 602-18 від 11.10.2018 р. про відступлення права вимоги КП «Київтеплоенерго» прийняв від ПАТ «Київенерго» право вимоги до відповідачки з оплати спожитих до 01.05.2018 р. послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води в розмірі 20962,72 грн.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 06 червня 2022 року позов задоволено частково (а.с. 64-65 т.1).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16 лютого 2023 року заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 06 червня 2022 року скасовано, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 184-185 т.1).

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КПВО Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті послуги з централізованого опалення у розмірі 2333,20 грн., заборгованість за спожиті послуги з централізованого постачання гарячої води, надані за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 04.01.2019 р. по 01.09.2021 р. у розмірі 12423,54 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача судовий збір у розмірі 794,50 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач КПВО Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київтеплоенерго" подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за спожиті до 04.01.2019 р. послуги, а саме: за спожиті до 01.05.2018 р. послуги з централізованого опалення в розмірі 19835,04 грн.; за спожиті до 01.05.2018 р. послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 1127,68 грн.; за спожиті з 01.05.2018 р. по 04.01.2019 р. послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 74,49 грн.; витрат, пов`язаних з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розмірі 33,00 грн., та ухвалити в цій частині нове рішення, яким ці вимоги задовольнити.

В іншій частині апелянт просив залишити рішення суду без змін, розподіливши судові витрати.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивач посилається на те, що судом, всупереч вимогам ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» та ст.ст. 509, 525, 526 ЦК України, винесено рішення, яким відмовлено у задоволенні позовних вимогах КП «Київтеплоенерго» щодо стягнення заборгованості в період до 04.01.2019 р., чим грубо порушено права КП «Київтеплоенерго» відносно стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за вищевказаною адресою.

На думку скаржника, судом першої інстанції не було з`ясовано всіх обставин, що мають значення для справи, а тому рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог КП «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води є незаконним та необґрунтованим.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що місцевий суд не врахував того, що у зв`язку з запровадженням в Україні карантину, встановленого з метою запобігання поширенню (Covid 19), строк позовної давності продовжено на строк дії карантину, а відтак вказує на наявність підстав для стягнення з відповідачкизаборгованості за спожиті послуги з березня 2017 року.

Апелянт зауважує, щострок позовної давності обраховується починаючи з березня 2017 року, оскільки на час подання позовної заяви в грудні 2021 р. такий строк був продовжений вищевказаним Законом.

Також скаржник посилався на те, що в матеріалах справи міститься розрахунок заборгованості, переданої за Договором № 602-18 про відступлення права вимоги від 11.10.2018 р., укладеного між ПАТ «Київенерго» та КПВО Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на суму 20962,72 грн., який було додано до заперечень позивача щодо застосування строків позовної давності від 30.10.2023 р., а також доданий до клопотання про долучення доказів до матеріалів справи від 22.11.2022 р., однак судом його до уваги прийнято не було. Даний розрахунок заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , - детально відображає нарахування, оплати споживачкою (які враховані також після дати укладення Договору цесії (11.10.2018 р.), щомісячний діючий тариф у спірний період нарахування, а тому є належним, допустимим доказом та відповідає нормам ст. 76-81, 95 ЦПК України, і доводить споживання відповідачкою наданих їй послуг у вказаному обсязі.

Апеляційним судом виконаний процесуальний обов`язок щодо направлення відповідачці за останньою відомою адресою копії апеляційної скарги та ухвали про відкриття провадження, однак конверт із скаргою та ухвалою повернувся до Київського апеляційного суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 2,3 т.2).

Таким чином, відповідачка ОСОБА_1 , яка повідомлялась про розгляд справи, не скористалася своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо доводів і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направила.

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (42140 грн. 45 коп.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги позивача, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 11.10.2018 року між ПАТ «Київенерго» та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладено Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед Кредитором з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з - централізованого опалення та гарячого водопостачання станом на 01.08.2018 року, з урахуванням оплат, що отримані Кредитором за період з 01.08.2018 року до дати укладення цього договору.

За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 р. № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, а отже з 01.05.2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».

Правовідносини з постачання фізичним особами централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630.

Відповідно до п. 8 Правил послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відповідно до ч.7 ст.26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання).

На виконання вимог ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» КП «Київтеплоенерго» підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення та постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28.03.2018 року №34 (5085). Зміст зазначеного договору відповідає змісту типового договору затвердженого Правилами. Такі договори є договорами приєднання, а отже може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору вцілому. Друга сторона може запропонувати свої умови.

Відповідно до норм Цивільного Кодексу України встановлено, якщо особа вчинила дію відповідно до вказаних пропозицій умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей, тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, договір вважається укладеним.

Підключення будинку до мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води свідчить про надання послуг позивачем.

Встановлено, що відповідачкавід мереж централізованого опалення та/або постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялася (не відключалася).

Виходячи з вищезазначеного, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачає гарячу воду, надсилає споживачці платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а споживачкамає здійснювати оплату рахунків.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Таким чином, заміна ПАТ «Київенерго» на КП «Київтеплоенерго» відбулася на підставі укладення договору відступлення права вимоги, а позивач прийняв право вимоги стягнення з відповідачкизаборгованості в межах встановлених Додатком 1 та Додатком 2 до вказаного договору, а також прийняв право вимоги до відповідачкибудь-яких інших, передбачених договорами та чинним законодавством додаткових грошових зобов`язань, у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань з оплати спожитої теплової енергії.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до суду надано докази надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у період з 01.09.2015 р. по 31.05.2022 р., (розрахунок заборгованості, витяг з договору відступлення права вимоги, відомості споживача, відомості обліку, корінці наряду, акт про прийняття теплового вузла обліку, акт про готовність теплового вузла обліку, акт перевірки стану вузла обліку теплової енергії споживача), чим встановлено факт надання послуг.

Так,матеріалами справи достеменно підтверджено, що відповідачка отримувала надані позивачем послуги, що свідчить про приєднання нею до умов публічного договору про надання комунальних послуг, виконавцем яких є позивач.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення з позовом про стягнення заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за період до 04.01.2019 року.

Однак, колегія суддів не можеповністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

До житлово-комунальних послуг належать, зокрема, комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (пункт 2 частини першої статті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачцінадавалися житлово-комунальні послуги, від даних послуг споживачка не відмовлялася та продовжувала їх фактично споживати, тобто між сторонами наявні фактичні договірні відносини.

Відповідно до положень статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) обов`язок споживача оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №755/14208/17-ц (провадження № 61-6040св19), постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, з яким також погодилася Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18).

Відповідно до п. 11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - Правила) у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загально будинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Згідно з п. 21 Правил, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання, з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалювальної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством.

Відповідно до п. 18 Правил, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно з п. 30 Правил, споживач зобов`язаний: 1) оплачувати послуги в установлені договором строки; 2) забезпечувати доступ до мережі, арматури, квартирних засобів обліку, розподільчих систем представника виконавця за наявності в нього відповідного посвідчення: для ліквідації аварій - цілодобово; для встановлення і заміни санітарно-технічного та інженерного обладнання, проведення технічного і профілактичного огляду, зняття контрольних показників квартирних засобів обліку - згідно з умовами договору; 3) дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) забезпечувати цілісність квартирних засобів обліку та не втручатися в їх роботу; 5) у разі несвоєчасного внесення плати за послуги сплачувати пеню у встановлених законом та договором розмірі; 6) виконувати інші обов`язки відповідно до законодавства.

Згідно із ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п.1 ст.32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п.51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України). За зобов`язаннями із визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.5 ст.261 ЦК України).

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. У разі неналежного виконання зобов`язань, позовна давність за вимогами кредитора про стягнення грошових коштів має обчислюватися з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі, а за періодичними платежами з моменту несплати окремого платежу.

Як зазначалося вище, у відповідачки наявний обов`язок проводити оплату вартості спожитих комунальних послуг щомісяця, а відтак строк позовної давності починає перебіг з моменту несплати кожного окремого платежу.

Разом з цим, з матеріалів справи вбачається, що в суді першої інстанції відповідачка заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила суд застосувати строкипозовної давності.

Відповідно до пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України встановлено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786. 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, строк позовної давності за вимогою про стягнення з відповідачки заборгованості в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦКУ було продовжено на строк дії карантину.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 р. «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби (COVID-19), спричиненої коронавірусом «SARS-CoV-2» установлено на всій території України карантин з 12.03.2020 р.

Як вбачається з матеріалів справи, позовну заяву про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 надіслано до суду 30.12.2021 р. та судом зареєстровано 04.01.2022 р., тобто під час дії коронавірусних обмежень та п.12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.

Таким чином, позивачем КП «Київтеплоенерго» не було пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, спожитих відповідачкою з березня 2017 р.

ОСОБА_1 , яка є споживачкою послуг, зобов`язана оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (пункт 5 частини третьої статті 23 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року).

Плата за житлово - комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року).

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору (частина перша статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 9 листопада 2017 року).

Отже, зобов`язання відповідачки з оплати наданих послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води виникали щомісячно.

Якщо договором не встановлений інший термін, то з 21 числа кожного місяця, що слідує за розрахунковим, починається період прострочення оплати наданих у попередньому місяці послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, а отже, і перебіг позовної давності щодо відповідного щомісячного платежу, за яким споживачка допустила прострочення.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 р. у справі № 712/8916/17.

Враховуючи вищенаведене, з огляду на заяву відповідачки про застосування строку позовної давності, правомірним буде застосування наслідків пропуску строку позовної давності лише щодо до вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, яка виникла до березня 2017 року.

При цьому, КП «Київтеплоенерго» не було пропущено строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з оплати послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, спожитих відповідачкою з березня 2017 року до вересня 2021 року.

Так, позивачем 22.11.2022 р. був наданий до суду розгорнутий розрахунок заборгованості, переданої за договором цесії № 602-18.

З врахуванням наданого розрахунку, заборгованість передана за договором цесії № 602-18 за надані послуги до 01.05.2018 р., що підлягає стягненню з відповідачки, при застосуванні строків позовної давності, необхідно обраховувати наступним чином.

За спожиті з березня 2017 р. до 01.05.2018 р. послуги з централізованого опалення: 19835,04 грн. - 6748, 55 грн. = 13086,49 грн.

За спожиті з березня 2017 р. до 01.05.2018 р. послуги з централізованого постачання гарячої води: 1127,68 грн. - 171,11 грн. = 956,57 грн.

Як встановлено судом, КП «Київтеплоенерго» не було пропущено строк звернення до суду за період стягнення заборгованості з 01.05.2018 р.

Таким чином, з врахуванням наданого позивачем розрахунку, заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивача за період з 01.05.2018 р. становить: за спожиті з 01.05.2018 р. послуги з централізованого опалення у розмірі 8679,70 грн.; за спожиті з 01.05.2018 р. послуги з централізованого постачання гарячої води - 12498,03 грн.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

На переконання колегії суддів, надані позивачем розрахунки заборгованості є чіткими, зрозумілими, узгоджуються з іншими матеріалами справи, а тому приймаються апеляційним судом, як належні і достовірні докази (а.с. 04-05, 150-151, 280-209 т.1).

При цьому, на спростування розрахунків позивача відповідачкою ОСОБА_1 суду не надано жодних власних розрахунків, що є її обов`язком в силу приписів ст. 81 ЦПК України.

Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про відмову задоволенні вимог про стягнення з відповідачки заборгованості, що виникла у період з березня 2017 року по 04.01.2019 року.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки суд, ухвалюючи рішення, допустив неправильне застосування норм матеріального права, наслідком чого стало ухвалення помилкового рішення про часткове задоволення вищевказаних вимог позивача щодо стягнення боргу за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості: за спожиті з березня 2017 року до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 13086 грн. 49 коп.; за спожиті з березня 2017 року до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 956 грн. 57 коп.; за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 8679 грн. 70 коп.; за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 12498 грн. 03 коп.

З врахуванням того, що апеляційна скарга позивача підлягає до часткового задоволення, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню понесені останнім по справі судові витрати по сплаті судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги на суму 4738 грн. 62 коп.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 30 жовтня 2023 року - скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті з березня 2017 року до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 13086 грн. 49 коп.; за спожиті з березня 2017 року до 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 956 грн. 57 коп., за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 8679 грн. 70 коп.; за спожиті з 01.05.2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 12498 грн. 03 коп.

У задоволенні решти вимог позову Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 4738 грн. 62 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: