ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/5679/23 Головуючий суддя І інстанції Осадчий О. В.
Провадження № 22-ц/818/1158/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про стягнення аліментів
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Куксова Віталія Вікторовича на рішення Московського районного суду м. Харкова від 14 грудня 2023 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

У квітні 2023 року ОСОБА_2 через свою представницю - адвоката Соловей Ліну Олександрівну звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила: стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої дитини - ОСОБА_3 , що продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, починаючи з 10 серпня 2021 року, щомісячно до закінчення навчання - 30 червня 2025 року, але не більше ніж до досягнення сином 23 років; стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати за договором про надання правової допомоги позивачу адвокатом Соловей Л.О. у розмірі 5 000,00 грн. (п`ять тисяч гривень).

Позовна заява мотивована тим, що сторони перебували у шлюбі, в якому у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який наразі проживає з матір`ю. З 10.08.2021 ОСОБА_3 є студентом денної форми здобуття освіти за спеціальності 051 Економіка факультету економічних відносин та фінансів контрактної форми навчання Державного біотехнологічного університету, термін навчання: 01.09.2021 - 30.06.2025. У зв`язку з навчанням їх син потребує додаткових коштів, а саме: коштів на проїзд, придбання продуктів харчування, сплату комунальних послуг, придбання одягу, взуття, канцелярських товарів, підручників, додаткової навчальної літератури, оплату за інтернет, що потрібен для навчання, оплату мобільного зв`язку, оздоровлення, дозвілля та оплату на навчання.

Вказала, що відповідач попереднє рішення суду про сплату аліментів на дитину не виконував та має значну заборгованість зі сплати аліментів на дитину. При цьому, будучи обізнаним, що його син навчається добровільно матеріальної допомоги йому не надає, а доходів матері не вистачає на одноособове утримання сина, який продовжує навчання. Разом з цим, позивач вважає, що відповідач у змозі сплачувати аліменти на утримання сина, який продовжує навчання, оскільки є працездатною та здоровою людиною, може працювати й отримувати дохід та не має інших осіб на утриманні.

Зауважила, що оскільки відповідач має заборгованість зі сплати аліментів за попереднім рішенням, ухиляється від добровільної матеріальної підтримки свого сина, тому позивач вважає за необхідне стягувати з відповідача аліменти на свою користь для утримання їх повнолітньої сина, який продовжує навчання у розмірі 1/4 саме з 10.08.2021, тобто з дати зарахування ОСОБА_3 до вищого навчального закладу.

У письмовому відзиві представник відповідача - адвокат Куксов В.В. визнав позовні вимоги частково, а саме у частині стягнення з нього аліментів у розмірі 1/8 частини всіх видів доходу щомісячно з дня пред`явлення позову та до закінчення навчання - 30 червня 2025 року, але не більше ніж до досягнення сином 23 років, оскільки розмір аліментів, який просить стягнути позивач є зависоким. Окрім цього, відповідач не має можливості надавати допомогу у розмірі частини всіх доходів, оскільки не може влаштуватись на постійну роботу у зв`язку з необхідністю догляду за батьками похилого віку та навчанням. Так, відповідач наразі не працевлаштований, має на своєму утриманні малолітню доньку, батьків похилого віку, а також сам є студентом 1 курсу денної форми навчання. Додав, що обов`язок утримувати дитину покладено на обох батьків, а необхідні витрати, про які зазначає позивач, є додатковими витратами на утримання дитини, передбаченими ст.185 СК України.

Зауважив, що позивачем не доведена необхідність стягнення аліментів у більшому розмірі, ніж визнає позивач, а за наявності відповідних підстав, позивач не позбавлена права у подальшому ставити питання про зміну розміру аліментів, способу їх стягнення, участі у додаткових витратах, тощо.

Представник позивача - адвокат Соловей Л.О. подано до суду відповідь на відзив, в якій підтримала позовні у вимоги у повному обсязі. Зазначила, що частина від заробітку є мінімальною частиною, встановленою Законом щодо стягнення аліментів на одну дитину, а відповідачем не надано рішення суду, відповідно до якого він сплачує аліменти на інших осіб. До 21.03.2022 відповідач був офіційно працевлаштований, однак ухилявся від сплати аліментів на утримання сина, що, на думку представника, є підставою для стягнення аліментів за період, що минув. Додала, що навчання відповідача, перебування на його утриманні батьків належним чином не доведено, останній є працездатною особою та може заробляти кошти, тому посилання не неможливість слачувати аліменти у розмірі доходу є неспроможними.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 14 грудня 2023 року було частково задоволено позов.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 (однієї шостої) частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи стягнення з 26 червня 2023 року та до закінчення останнім навчання, тобто до 30 червня 2025 року, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 , двадцяти трьох років.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу (правову) допомогу в розмірі 5 000, 00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в сумі 1073 гривні 60 копійок.

Рішення суду в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання в межах оплати платежу за один місяць.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_4 в апеляційній скарзі просить змінити рішення, та ухвалити нове про часткове задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, а саме у розмірі 1/8 частини всіх видів доходу щомісячно з дня пред`явлення позову та до закінчення навчання - 30 червня 2025 року, але не більше ніж до досягнення сином 23 років.

Зазначає, що відповідач не має можливості надавати допомогу у розмірі частини всіх доходів, оскільки не може влаштуватись на постійну роботу у зв`язку з необхідністю догляду за батьками похилого віку та навчанням. Так, відповідач наразі не працевлаштований, має на своєму утриманні малолітню доньку, батьків похилого віку, а також сам є студентом 1 курсу денної форми навчання.

Ці фактичні обставини, обґрунтування та докази судом першої інстанції не були досліджені належним чином та не були враховані при прийнятті рішення, що є порушенням норм матеріального та процесуального права.

У письмовому відзиві представниця позивачки ОСОБА_2 - адвокат Соловей Л.О. просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Стягнути з ОСОБА_1 витрати за договором про надання правової допомоги позивачу адвокатом Соловей Л.О. від 29.01.2024 року, пов`язаних з розглядом справи у Харківському апеляційному суді у розмірі 7 000,00 грн.

Вказала, що аргументи, наведені відповідачем в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції та не позбавляють обов`язку відповідача утримувати дитину. Так, син відповідача ОСОБА_5 у зв`язку з денною формою навчання не має можливості працювати та забезпечувати свій достатній рівень життя, який встановлений Законом. Після занять в Університеті він виконує домашні завдання. Дитина потребує грошових коштів на придбання продуктів харчування, сплату комунальних послуг, придбання одягу, взуття, канцелярських товарів, підручників, додаткової навчальної літератури, оплату за інтернет, що потрібен для навчання, оплату мобільного зв`язку, оздоровлення, дозвілля та оплату на навчання. Посилання відповідача, що дитина проживає з матір`ю лише підкреслює одноособове утримання дитини позивачем, проте, комунальні послуги нараховуються й на ОСОБА_5 , а тому потребують рівної участі батька у витратах. Позивач має невеликий оклад та цих грошей не вистачає на повноціне забезпечення дитини. Водночас, чинне законодавство встановлює рівні обов`язки батьків щодо утримання дитини. Щодо проїзду слід зазначити, що витрати існують не виключно до місця навчання, а й до інших міст, відвідування яких, потребує ОСОБА_5 для повноцінного життя, як молода людина. Вищеперелічені витрати входять до складу поняття аліментів та не є додатковими витратами, пов`язаними зі станом здоров`я або особливими здібностями дитини.

Зауважила, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У цій справі син сторін ОСОБА_6 досяг повноліття, у розумінні ст. 6 СК України не має статусу дитини, але, як повнолітній, що продовжує навчання у навчальному закладі та не досяг 23 річного віку, має право на утримання від батьків, оскільки такий обов`язок встановлений Законом. Таким чином, відсутні підстави для скасування Оскаржуваного рішення.

Щодо стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів відповідач є працездатною людиною. Зворотного матеріали справи не містять. Посилання на неможливість працювати є необґрунтованими, оскільки Законом встановлений обов`язок для батьків з утримання дитини, яка продовжує навчання. У відзиві відповідача зазначив про термін свого навчання з 03.10.2022 року по 31.12.2023 року (довідка наявна у матеріалах справи). Інших документів у справі немає. Таким чином, відповідач на цей час не навчається, а отже відсутні будь-які перешкоди для роботи вищої кваліфікації, ніж до навчання відповідача для сплати аліментів на сина. З урахуванням вищевикладеного відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції за доводами відповідача.

Щодо відсутності інших утриманців у відповідача, то матеріали справи не містять доказів утримання відповідачем своїх батьків, а саме відповідні рішення суду. А навпаки, батьки є пенсіонерами, що отримують щомісячну пенсію, про що свідчать їх посвідчення додані матеріалів справи. Крім того, свою доньку Скаржник також на цей час також не утримує. Матеріали справи не містять доказів проживання з донькою за однією адресою. Крім того, на час воєнного стану жінки з дітьми виїхали закордон, де отримують соціальну виплату. Докази перерахування коштів відповідачем на користь своєї доньки відповідач також не надав. Більш того, єдиним доказом з утримання інших осіб є виключно рішення про стягнення аліментів. Відповідного доказу матеріали справи не містять. Наостанок слід зазначити, що відповідач у відзиві на позов вказує, що не працює та не має коштів. Зазначене доводить твердження позивача про відсутність будь-якої грошової допомоги іншим особами. Обставини визнані стороною не потребують додаткового доказування у розумінні Закону. При цьому, суд апеляційної інстанції лише перевіряє правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. Відповідач в апеляційній скарзі вищенаведених обґрунтувань не виклав. Отже оскаржуване рішення слід залишити без змін. Крім того, звертаю увагу, що відповідач погоджується зі стягненням з нього компенсації витрат позивача на надання правничої допомоги адвокатом Соловей Л.О., оскільки не заявив про це у встановлений Законом строк для подання апеляційної скарги. Також позивачем було сплачено 7 000,00 гривень адвокату Соловей Л.О. за надання правничої допомоги у цій справі при її розгляді Харківським апеляційним судом на підставі договору про надання правничої допомоги б/н від 29.01.2024 року. Таким чином просила стягнути з відповідача на користь позивачки витрати на надання правової допомоги у розмірі 7 000,00 грн.

Колегія суддів, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України вислухала доповідь суддю-доповідача, пояснення усіх учасників справи, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 СК України). При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

Положеннями ч.ч. 1, 3 ст. 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз ст.ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

СК України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Тож стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Так, Верховний Суд у постанові від 17 квітня 2019 року у справі № 644/3610/16 (провадження № 61-12782св18) зробив висновок про те, що Сімейним Кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків, брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.

У постанові від 16 лютого 2022 року у справі № 381/2423/20 (провадження № 61-17937св21) Верховний Суд виснував, що стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, потрібних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, існує незалежно від форми навчання. При визначенні розміру аліментів потрібно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Приписи цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Матеріалами справи підтверджується, що сторони у справі є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження.

Відповідно до інформаційної довідки з реєстру територіальної громади м. Харкова від 28.06.2023 позивач ОСОБА_2 та їх спільний з відповідачем син ОСОБА_3 мешкають за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з довідки від 24.01.2022 № 331, ОСОБА_3 є студентом денної форми здобуття освіти за спеціальності 051 Економіка факультету економічних відносин та фінансів контрактної форми навчання Державного біотехнологічного університету. Зарахований до університету згідно наказу №02-02/554 від 10.08.2021, термін навчання з 01.09.2021 по 30.06.2025, форма фінансування за кошти фізичних осіб (а.с.16).

Відповідно до статті 53 Конституції України кожен має право на освіту. Держава забезпечує доступність і безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійно-технічної, вищої освіти в державних і комунальних навчальних закладах; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійно-технічної, вищої і післядипломної освіти, різних форм навчання; надання державних стипендій та пільг учням і студентам. Громадяни мають право безоплатно здобути вищу освіту в державних і комунальних навчальних закладах на конкурсній основі.

Батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати (стаття 198 Сімейного кодексу України).

Відповідно до статті 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За встановлених обставин, позивач у справі наділена правом на звернення до суду з відповідним позовом.

Стягнення із батьків аліментів на утримання повнолітніх дочки, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, є одним із механізмів забезпечення реалізації особою права на освіту, який узгоджується із соціальною спрямованістю держави та моральними засадами суспільства.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

У даному випадку, син сторін ОСОБА_6 досяг повноліття, у розумінні ст.6 СК України не має статусу дитини, але, як повнолітній, що продовжує навчання у навчальному закладі та не досяг 23 річного віку, має право на утримання від батьків.

Представник позивач зазначає, що ОСОБА_6 перебуває на повному утриманні позивача, відповідач у добровільному прядку матеріальної допомоги на надає, що і стало приводом для ініціювання відповідного позову. При цьому, розмір аліментів, який підлягає стягненню, визначено у розмірі 1/4 частки усіх доходів, щомісячно починаючи стягнення з 10.08.2021 (початку навчання) до закінчення навчання - 30.10.2025, але небільше ніж до досягнення сином повноліття.

В обґрунтування стягнення аліментів за попередній період представник позивач посилалась на наявність у відповідача заборгованості за попереднім рішенням про стягнення аліментів на дитину, його обізнаність про те, що син є непрацездатним. здобуває освіту у вищому навчальному закладі та потребує матеріальної допомоги.

Представник відповідача, посилаючись на те, що на утриманні його довірителя є малолітня дитина, батьки похилого віку, а також те, що він не працює, оскільки також є студентом денної форми навчання, зазначив, що відповідач позов визнає частково, а саме у розмірі частки усіх доходів, щомісячно починаючи стягнення з дати подачі позову.

Статтею 201 СК України визначено, що відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, якій підлягає стягненню, суд враховує наступне.

Відповідно до вимог ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу та при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначення розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Судом враховано, що з 1 січня 2023 року в Україні встановлений розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 2684 грн, а також розмір мінімальної заробітної плати на рівні 6700 грн.

При визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів іншої дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, яку він також зобов`язаний утримувати відповідно до Закону. Також суд враховує, що відповідач є студентом 1-го курсу групи М ОПР 2022-2 Навчально - наукового інституту будівельної та цивільної інженерії Харківського національного університету міського господарства ім. О.М. Бекетова денної форми навчання. Зарахований відповідно до наказу №631-03 від 25.09.2022. Термін навчання з 03.10.2022 по 31.12.2023. Форма фінансування за кошти фізичних та юридичних осіб.

Статтею 199 СК України визначений обов`язок обох батьків на надання матеріальної допомоги.

Отже, з урахуванням того, що відповідач позов визнав частково, а також те, що відповідач має на утриманні малолітню дитину та навчається, рівність обов`язку обох батьків по утриманню їх дітей, суд приходить до висновку про часткове задоволення пред`явлених вимог та можливість стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання сина, що продовжує навчання у розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходу (заробітку), щомісячно, починаючи стягнення з 26.06.2023 (з дня пред`явлення позову) і до припинення навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років. Саме такий розмір аліментів, у сукупності із наявними у відповідача обов`язками щодо утримання іншої малолітньої дитини, суд вважає справедливим, можливим до виконання відповідачем і достатнім.

Будь-яких інших доказів, які б дозволяли прийти до висновку про необхідність стягувати аліменти в іншому розмірі чи взагалі відмовити у їх стягненні, суду не надано та в ході судового розгляду не встановлено.

При цьому, суд роз`яснює сторонам, що відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Вирішуючи спір про стягнення аліментів та частково задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, встановивши, що оскільки ОСОБА_3 досяг повноліття, має право на утримання, як повнолітня особа, яка продовжує навчання, на строк навчання ОСОБА_3 має з 01.09.2021 по 30.06.2025.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно із положеннями ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і в зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Нормами ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

У статті 77 ЦПК України вказано про належність доказів:

1. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

2. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

3. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

4. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

У статті 78 ЦПК України зазначено про допустимість доказів:

1. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

2. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Про достатність доказів вказано у ст. 80 ЦПК України:

1. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

2. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Вирішуючи питання щодо спроможності відповідача надавати матеріальну допомогу на повнолітнього сина, який продовжує навчатися, судом першої інстанції не було встановлено наявності обставин, які б перешкоджали ОСОБА_1 у виконанні його батьківських обов`язків стосовно його повнолітнього сина.

Виходячи з вищевикладеного, відповідачем не заперечувалась обставина того, що він є здоровою та працездатною особою, може працювати та отримувати дохід, а його навчання не є обставиною, що виключає таку можливість. Також відповідач зазначав, що утримує своїх батьків, однак відповідного рішення, яким на нього покладено такий обов`язок не надав, при цьому відповідно до матеріалів справи його батьки є пенсіонерами та утримують пенсійне забезпечення, а жодних реальних доказів та доходів утримання ним його батьків до суду не надано.

Докази та обставини, на які посилається адвокат Куксов В.В. в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Щодо тверджень апелянта про те, що на його утриманні перебуває неповнолітня донька та батьки, то слід зазначити, що Верховний Суд в постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 382/1093/16-ц (провадження № 61-12568св18) зазначив, що вирішуючи вимогу про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання зазначив, що «вирішення питання про звільнення особи від сплати аліментів у зв`язку зі скрутним майновим станом зобов`язує особу, яка його ініціювала, довести відсутність можливості брати участь в утриманні дитини та не ставиться в залежність від доходів іншого з батьків, з яким проживає дитина та на утриманні якого знаходиться. Також не заслуговують на увагу доводи відповідача щодо перебування на його утриманні непрацездатної матері, оскільки судами встановлено, що вона є пенсіонером за віком та отримує пенсію».

Довід апеляційної скарги про те, що суд не врахував, що у відповідача наразі є інша сім`я, та пенсіонери батьки, яких він зобов`язаний утримувати не заслуговує на увагу, оскільки судом указаний факт враховано, однак він не дає підстав для того, щоб відповідач сплачував мінімальний розмір аліментів на утримання сина від першого шлюбу.

Докази стану здоров`я відповідача та членів його родини до суду не подавалися.

Позиція відповідача викладена в апеляційній скарзі стосовно того, що буде справедливим стягнення із нього аліментів у розмірі 1/8 частини, не підтверджена належними та допустимими доказами, оскільки відповідач не надає жодного доказу свого матеріального та майнового стану, для того щоб суд міг констатувати спроможність відповідача сплачувати аліменти у зазначеному розмірі.

Враховуючи солідарний обов`язок батьків утримувати дітей, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини заробітку, що відповідає принципу розумності і справедливості, не порушує прав платника та одержувача аліментів.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку скаржника, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його запереченнями щодо позовних вимог, викладені у відзиві на позовну заяву та вони були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав ґрунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що обов`язок утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним. Батьки мають всебічно сприяти розвитку дитини, яка хоча й досягла повноліття, однак продовжує навчання з метою здобуття спеціальності, що забезпечить їй можливість у подальшому працевлаштуватися та мати власний незалежний від батьків дохід. Забезпечення умов для такого розвитку та навчання пов`язане з належним наданням матеріальної допомоги, що має бути достатньою та не ставити повнолітнього у становище вибору між можливістю подальшої освіти і здобуття спеціальності та між необхідністю працевлаштування для власного матеріального забезпечення.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції відповідно до ст. 89 ЦПК України дав належну правову оцінку наявним доказам у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокатом Соловей Л.О. заявлено про витрати на правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн.

За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Відповідний висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Згідно вимог статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи інтереси ОСОБА_2 під час перегляду справи судом апеляційної інстанції представляла адвокат Соловей Л.О. на підставі ордеру та договору від 29 січня 2024 року.

Адвокат надав, а клієнт прийняв надані послуги, загальна вартість яких становить 7000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).

Матеріали справи свідчать про те, що протягом її перегляду судом апеляційної інстанції представником ОСОБА_8 подано відзив на апеляційну скаргу. При цьому позиція позивача з часу розгляду справи судом першої інстанції не змінилась, нові докази не подавались, нові обставини справи не встановлювались, інших процесуальних документів до суду апеляційної інстанції представником ОСОБА_8 не подавалось. Судові засідання у справі не проводились. Її розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Тобто, обсяг наданої представником ОСОБА_8 правничої допомоги фактично обмежується складанням відзиву на апеляційну скаргу.

При цьому суд діє відповідно до правила «суд знає право» та враховує принцип пропорційності, ст. 11 ЦПК України, який передбачає, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Отже, враховуючи, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Куксова Віталія Вікторовича залишено без задоволення, з урахуванням обсягу та складності наданих представником ОСОБА_8 послуг з правничої допомоги протягом апеляційного перегляду справи, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, судова колегія принципу пропорційності вважає, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 відповідно до ст.ст. 11, 137, 141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати за надання правничої допомоги під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 3000,00 грн.

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням вимог закону, доводи скарги не спростовують висновки районного суду, колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржене рішення - без змін.

Передбачених ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судових витрат не встановлено.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Куксова Віталія Вікторовича - залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 14 грудня 2023 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати понесені в суді апеляційної інстанції витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000, 00 грн .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 18 березня 2024 року.

Головуючий В.Б.Яцина.

Судді Ю.М.Мальований.

О.Ю.Тичкова.