КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1553/2024 Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Гуля В.В.,

суддів Матвієнко Ю.О., Кафідова О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційними скаргами представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 та представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини та неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача на її користь половину вартості додаткових витрат на дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 168 316,14 грн, неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів за період з березня 2022 року по жовтень 2022 року у розмірі 24 200 грн.

В обґрунтування позову зазначала, що сторони перебували у шлюбі, який рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2018 року розірвано.

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За судовим наказом Солом`янського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року у справі №760/23640/17 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів - ОСОБА_1 , але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 02 листопада 2017 року, а за рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 40 000 грн.

Вказувала, що виконавчий лист за вказаним рішенням суду був пред`явлений до виконання в органи державної виконавчої служби.

Проте, відповідач несвоєчасно виконує рішення суду, перераховує кошти із затримкою, у зв`язку з чим за період з березня 2022 року по жовтень 2022 року позивач нарахувала пеню у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що складає 24 200 грн.

Також зауважувала, що відповідач не приймав участі у додаткових витратах на дитину з 2018 року по листопад 2022 року. Так, в указаний період позивачем сплачено:

- 50 142 грн витрат на придбання комп`ютерної техніки (комп`ютер, МФУ, навушники);

- 9 702 грн витрат з розвитку особливих художніх та творчих здібностей дитини (навчання академічного рисунку, основам живопису та абстракції);

- 118 993 грн витрат з розвитку здібностей дитини з вивчення англійської та французької мови;

- 11 887 грн витрат з розвитку творчих здібностей дитини з питань заглибленого вивчення дитиною історії мистецтва;

- 24 546 грн витрат з розвитку особливих математичних здібностей дитини шляхом навчання гри в шахи;

- 77 535 грн витрат з розвитку особливих здібностей дитини в бально-спортивних танцях та підготовкою до участі у змаганнях;

- 43 827,27 грн витрат, пов`язаних з хворобою дитини.

На підставі викладеного позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 половину вартості додаткових витрат на утримання дитини в сумі - 131 508,50 грн та неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів за період з березня 2022 року по жовтень 2022 року у сумі 24 200 грн, а всього у розмірі - 155 708,50 грн.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини - залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 557,08 грн.

Не погоджуючись з указаним рішенням представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Зазначає, що вказані у позовній заяві додаткові витрати на утримання дитини повинні та можуть бути покриті аліментними платежами, які сплачує ОСОБА_1 за рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року у розмірі 40 000 грн.

Вказує, що позивачем не було надано суду доказів того, що нею особисто для розвитку та забезпечення організації життя неповнолітньої дитини витрачається 40 000 грн на місяць.

Уважає, що додаткові витрати, про які зазначено позивачем, вона здійснила на власний розсуд, такі витрати не є додатковими та повинні бути покриті за рахунок аліментів.

Зауважує, що грошові кошти у розмірі 110 000 доларів США, 220 000 англійських фунтів та 2 100 000 грн є особистою приватною власністю відповідача, на які, починаючи з 2018 року по теперішній час живе ОСОБА_1 у зв`язку з відсутністю у нього нових доходів.

Посилається на те, що станом на 2023 рік заощадження (грошові активи) ОСОБА_1 становлять близько 19 000 доларів США, що у відповідності до офіційного курсу НБУ станом на 12 липня 2023 року еквівалентно 694 830 грн, з огляду на що майнове становище відповідача не покращилось, як про це зазначає позивач, а навпаки погіршується.

Також зазначає, що витрати на навчання інших неповнолітніх дітей здійснює дідусь, а не ОСОБА_1 .

Уважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для стягнення з нього пені за прострочення сплати аліментів, оскільки заборгованість зі сплати аліментів за період з березня 2022 року по жовтень 2022 року виникла з незалежних від нього причин та без його умислу на несплату аліментів.

Звертає увагу суду, що справа була розглянута місцевим судом за відсутності доказів належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Не погоджуючись із заочним рішенням у частині відмови ОСОБА_3 у задоволенні позову представник позивача ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

У мотивування скарги зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні додаткових витрат на дитину, пов`язаних з її хворобою, у розмірі 43 827,27 грн, оскільки стороною позивача на підтвердження цих витрат надано належні та допустимі докази, які містяться у матеріалах справи.

Вказує, що ОСОБА_3 є практикуючим адвокатом, яка у період дії карантину була вимушена брати участь у судових засідання в режимі відеоконференції. Враховуючи, що мати і дочка вимушені працювати та навчатися в одному приміщенні, придбання навушників стало нагальною потребою, спрямованою на забезпечення концентрації дитини на навчанні.

Зауважує, що навчання академічного рисунку, основам живопису та абстракції і вивчення історії мистецтва не належать до базових побутових потреб малолітньої ОСОБА_5 , при цьому обумовлені особливостями творчих здібностей дівчинки, а отже є додатковими витратами на утримання дитини.

Звертає увагу суду, що відповідач має на праві власності багато нерухомого та рухомого майна, корпоративні права, право власності на промислові зразки, а також є власником офшорної компанії та отримує дохід, який не відображає в податковій декларації в Україні.

При цьому, зауважує, відповідач несе значні витрати на перебування за межами України - в російській федерації, а також на благодійність в рф.

03 жовтня 2023 року до апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача від представника позивача ОСОБА_4 , який фактично є відображенням апеляційної скарги позивача, та в якому остання просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

06 грудня 2023 року апеляційним судом отримано відзив на апеляційну скаргу позивача від представника відповідача ОСОБА_2 , в якому останній просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_3

06 грудня 2023 року до суду надійшла відповідь на відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_3 , в якій остання, зокрема, зазначає, що представники відповідача з Юридичної групи LCF на надіслану судом першої інстанції на їх адресу повістку про виклик повідомили, що не представляють інтереси відповідача у даній справі, при цьому в суді апеляційної інстанції інтереси останнього представляє знову адвокат з Юридичної групи LCF. Просить її апеляційну скаргу задовольнити, у задоволенні апеляційної скарги відповідача відмовити.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, суд уважає, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню частково, а відповідача - не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку з запровадженням дистанційної форми навчання через пандемію COVID-19 у ОСОБА_5 виникла потреба у користуванні комп`ютерною технікою, а саме: комп`ютером, та МФУ, за які позивач сплатила 41943,00 грн.

Однак, позивачем не доведено необхідність придбання навушників для навчання, а тому вказані витрати не викликані особливими обставинами.

Витрати з розвитку особливих художніх та творчих здібностей дитини (навчання академічного рисунку, основам живопису та абстракції) у розмірі 9 702 грн, на підтвердження яких позивач надала письмові докази, витрати з розвитку творчих здібностей дитини з питань заглибленого вивчення дитиною історії мистецтва у розмірі 11 887 грн, на підтвердження яких позивач надала письмові докази, не відносяться до додаткових витрат, що викликані особливими обставинами, а враховуються судом при визначені розміру аліментів достатнього для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відвідування дитиною занять з малювання, вивчення історії мистецтва не обумовлено відповідними рекомендаціями, що дитина потребує цих занять для нормалізації свого розвитку, а є добровільним волевиявленням матері і тому не є у розумінні статті 185 СК України витратами, які викликані особливими обставинами.

Відвідування дитиною курсів англійської та французької мови зумовлено особливими здібностями дитини до вивчення даних мов та їх зацікавленістю нею. Відвідування дитиною додаткових курсів сприяє її гармонійному розвитку та задоволенню духовних та освітніх потреб, а витрачені позивачкою кошти на оплату таких курсів є витратами, що викликані особливими обставинами, а тому участь другого з батьків у вказаних витратах є обов`язковою.

Крім цього, витрати з розвитку особливих математичних здібностей дитини шляхом навчання гри в шахи та витрат з розвитку особливих здібностей дитини в бально-спортивних танцях та підготовкою до участі у змаганнях обґрунтовані належними та допустимим доказами та відносяться до витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, а саме: розвитком здібностей дитини, з огляду на те, що дитина має потенціал у грі в шахи, танцях, приймає участь у змаганнях, займає призові місця.

В цій частині обґрунтованим є стягнення з відповідача 110 537 грн витрат, що викликані особливими обставинами - розвитком здібностей дитини.

Надані позивачем медичні документи не свідчать про те, що дитина потребує додаткових витрат на лікування, вищевказані документи не підтверджують наявність у дитини конкретного діагнозу, пов`язаного з тяжкою хронічною хворобою або каліцтвом.

Суд погодився з розрахунком позивача щодо наявності прострочення зі сплати аліментів, а саме: в березні 2022 року на 18 днів, квітні 2022 року - 16 днів, травні 2020 року - 9 днів, липні 2020 року - 9 днів, вересні 2022 року - 3 дні, жовтні 2022 року - 11 днів.

Суду не надано доказів відсутності вини відповідача у несвоєчасній сплаті аліментів.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, колегія не в повній мірі погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що сторони перебували у шлюбі з 22 вересня 2013 року, який рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2018 року у справі №522/993/18 розірвано.

Від шлюбу сторони мають дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим наказом Солом`янського районного суду м. Києва від 12 грудня 2017 року у справі №760/23640/17 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 заробітку (доходу) платника аліментів - ОСОБА_1 , але не менше 50 % мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 02 листопада 2017 року.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року у справі №760/1723/19, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року, змінено спосіб стягнення аліментів та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 40 000 грн.

Щодо стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов`язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, при цьому якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Аналіз статті 185 СК України вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставин підлягають доведенню в судовому засіданні безпосередньо особою, яка пред`явила такий позов.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

Ураховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одному з батьків у твердій грошовій сумі.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

У цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

У постанові Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі №751/4312/16-ц зазначено, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Верховний Суд зауважує, що до таких особливих обставин закон відносить, зокрема, випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат у зв`язку з розвитком певних її здібностей. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі №749/106/17 (провадження №6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі №643/11742/16-ц (провадження №61-26879св18), у постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року в справі №201/15248/16-ц, від 25 березня 2020 року у справі №165/2594/17 (провадження № 61-44526св18).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину ОСОБА_3 посилалася на те, що відповідач не приймав участі у додаткових витратах на дитину з 2018 року по листопад 2022 року. Так, в указаний період позивачем сплачено:

- 50 142 грн витрат на придбання комп`ютерної техніки (комп`ютер, МФУ, навушники);

- 9 702 грн витрат з розвитку особливих художніх та творчих здібностей дитини (навчання академічного рисунку, основам живопису та абстракції);

- 118 993 грн витрат з розвитку здібностей дитини з вивчення англійської та французької мови;

- 11 887 грн витрат з розвитку творчих здібностей дитини з питань заглибленого вивчення дитиною історії мистецтва;

- 24 546 грн витрат з розвитку особливих математичних здібностей дитини шляхом навчання гри в шахи;

- 77 535 грн витрат з розвитку особливих здібностей дитини в бально-спортивних танцях та підготовкою до участі у змаганнях;

- 43 827,27 грн витрат, пов`язаних з хворобою дитини.

Так, у зв`язку із запровадженням дистанційної форми навчання через пандемію COVID-19 у ОСОБА_5 виникла потреба у користуванні комп`ютерною технікою, а саме: комп`ютером та МФУ, за які позивач сплатила 41 943 грн, що підтверджується відповідними наявними у матеріалах справи доказами.

Запровадження в Україні дистанційної форми навчання є загальновідомим фактом і не потребує додаткового доказування.

Таким чином, зважаючи на необхідність розвитку здібностей дитини, а також необхідність забезпечити процес навчання дитини в період дії карантинних обмежень доводи позивача в цій частині є обґрунтованими, а отже з відповідача підлягає стягненню половина сплачених позивачем коштів за придбання комп`ютерної техніки (комп`ютер, МФУ, навушники) у розмірі 25 071 грн.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні вимог позивача про стягнення витрат на придбання навушників, жодним чином не мотивуючи своє рішення в цій частині, та залишив поза увагою те, що придбання навушників було зумовлено перебуванням дитини на дистанційному навчанні та з метою забезпечення їй та оточуючим комфортний процес такого навчання.

Витрати з розвитку здібностей дитини з вивчення англійської та французької мови у розмірі 118 993 грн, на підтвердження яких позивач надала письмові докази (а.с. 104-136 т.1), витрати з розвитку особливих математичних здібностей дитини шляхом навчання гри в шахи у розмірі 24 546 грн, на підтвердження яких позивач також надала письмові докази (а.с. 146-170 т.1), витрати з розвитку особливих здібностей дитини в бально-спортивних танцях та підготовкою до участі у змаганнях в розмірі 77 535 грн, на підтвердження яких у матеріалах справи містяться письмові докази (а.с. 171 т.1- а.с. 12 т.2), зумовлені особливими здібностями дитини до вивчення даних мов та їх зацікавленістю нею, розвитком здібностей дитини, з огляду на те, що дитина має потенціал у грі в шахи, танцях, приймає участь у змаганнях, займає призові місця. Відвідування дитиною додаткових курсів сприяє її гармонійному розвитку та задоволенню духовних та освітніх потреб, а витрачені позивачкою кошти на оплату таких курсів є витратами, що викликані особливими обставинами, а тому участь другого з батьків у вказаних витратах є обов`язковою, про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.

Крім цього, витрати з розвитку особливих математичних здібностей дитини шляхом навчання гри в шахи та витрат з розвитку особливих здібностей дитини в бально-спортивних танцях та підготовкою до участі у змаганнях обґрунтовані належними та допустимим доказами та відносяться до витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, а саме: розвитком здібностей дитини, з огляду на те, що дитина має потенціал у грі в шахи, танцях, приймає участь у змаганнях, займає призові місця.

А отже, в цій частині судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто з відповідача на користь позивача 110 537 грн витрат, що викликані особливими обставинами - розвитком здібностей дитини.

Разом з тим, місцевий суд дійшов помилкового висновку, що витрати з розвитку особливих художніх та творчих здібностей дитини (навчання академічного рисунку, основам живопису та абстракції) у розмірі 9 702 грн, на підтвердження яких позивач надала письмові докази (а.с. 91-103 т.1, 13-14 т.2), витрати з розвитку творчих здібностей дитини з питань заглибленого вивчення дитиною історії мистецтва у розмірі 11 887 грн, на підтвердження яких позивач надала письмові докази, не відносяться до додаткових витрат, що викликані особливими обставинами, а враховуються судом при визначені розміру аліментів достатнього для забезпечення гармонійного розвитку дитини, з огляду на те, що вказані витрати обумовлені особливостями творчих здібностей дитини, а тому також є додатковими витратами на утримання ОСОБА_5 .

Зокрема, згідно характеристики на дитину ОСОБА_5 , виданої ФОП ОСОБА_6 від 30 грудня 2020 року, Анастасія є обдарованою дитиною та має великі здібності, володіє аналітичним мисленням, сталою концентрацією уваги та готова вирішувати складні задачі до кінця, має гарну пам`ять, швидко вчиться, вирізняється оригінальністю та гнучкістю мислення, легкістю генерування ідей, високою вимогливістю до результатів власної праці.

Таким чином, підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача половини понесених нею додаткових витрат на придбання навушників - 4 099,50 грн; з розвитку особливих художніх та творчих здібностей дитини (навчання академічного рисунку, основам живопису та абстракції) - 4 851 грн; з розвитку творчих здібностей дитини з питань заглибленого вивчення дитиною історії мистецтва - 5 943,50 грн, а всього 14 894 грн.

Отже, доводи відповідача в цій частині є необґрунтованими, зводяться до власного тлумачення норм чинного законодавства та не спрямовані на якнайкраще забезпечення інтересів та потреб дитини, оскільки вказані витрати є додатковими у розумінні СК України.

У частині витрат, пов`язаних з хворобою дитини у розмірі 43 827,27 грн, суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позову з огляду на наступне.

До особливих обставин, які викликають необхідність додаткових витрат на дитину закон відносить насамперед випадки, коли дитина має інвалідність, страждає на тяжку /хронічну/хворобу, має каліцтво. Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними належними медичними документами - висновками МСЕК, довідками медичних закладів та іншими документами, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, інвалідність, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.

Надані позивачем медичні документи не свідчать про те, що дитина потребує додаткових витрат на лікування, вищевказані документи не підтверджуються наявність в дитини конкретного діагнозу, пов`язаного з тяжкою хронічною хворобою або каліцтвом.

Щодо стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів.

У статті 179 СК України послідовно зазначається, що аліменти призначені для утримання дитини і не можуть бути використані не за цільовим призначенням.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення.

Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою:

?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+……….(An?1%?Qn), де:

?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц.

За змістом частини першої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Водночас, повинні бути в наявності дві складові для застосування вказаної відповідальності:

- заборгованість виникла зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками (нотаріально посвідченого договору про сплату аліментів на дитину відповідно до частини першої статті 189 Сімейного кодексу України);

- наявність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, що призвели до виникнення заборгованості.

За наявності цих складових стягувач має право звернутись з позовною заявою до суду про стягнення неустойки за несплату (пені) аліментів. На підставі даних про обчислення виконавцем розміру заборгованості за аліментами, стягувач повинен самостійно розрахувати розмір цієї неустойки.

Неустойка не сплачується, якщо платник аліментів є неповнолітнім (частина третя статті 196 СК України).

До відповідальності не можна притягнути платника аліментів, якщо заборгованість за аліментами утворилася з незалежних від платника аліментів причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками тощо (пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

Відповідно до частин четвертої, шостої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: 1) надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; 2) подання заяви стягувачем або боржником; 3) надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи; 4) надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; 5) закінчення виконавчого провадження.

Таким чином, розмір заборгованості зі сплати аліментів має бути розрахований державним виконавцем, на виконанні якого перебуває виконавче провадження про стягнення аліментів.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості (Висновок Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі №661/905/19).

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що на виконанні у Святошинському районному відділі державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває виконавче провадження ВП №55596783 з виконання виконавчого листа №760/23640/17, станом на 14 листопада 2022 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня.

У період з лютого 2022 року по листопад 2022 року на депозитний рахунок відділу надходили кошти, які були перераховані стягувачу, а саме: 07 лютого 2022 року - 40 000 грн аліменти за лютий 2022 року, 18 квітня 2022 року - 40 000 грн аліменти за березень 2022 року, 16 травня 2022 року - 40 000 грн аліменти за квітень 2022 року, 09 червня 2022 року - 40 000 грн аліменти за травень 2022 року, 01 липня 2022 року - 40 000 грн аліменти за червень 2022 року, 09 серпня 2022 року - 40 000 грн аліменти за липень 2022 року, 29 серпня 2022 року - 40 000 грн аліменти за серпень 2022 року, 03 жовтня 2022 року - 40 000 грн аліменти за вересень 2022 року, 28 жовтня 2022 року - 40 000 грн аліменти за жовтень 2022 року, 11 листопада 2022 року - 20 000 грн аліменти за жовтень 2022 року.

Зважаючи на викладені обставини справи та наявність у матеріалах справи доказів існування у відповідача заборгованості зі сплати аліментів за період з березня 2022 року до жовтня 2022 року, колегія вважає, що суд першої інстанції правильно взяв до уваги розрахунок заборгованості, наданий позивачем, щодо наявності прострочення зі сплати аліментів, а саме: у березні 2022 року на 18 днів, у квітні 2022 року - 16 днів, у травні 2020 року - 9 днів, у липні 2020 року - 9 днів, у вересні 2022 року - 3 дні, у жовтні 2022 року - 11 днів, у зв`язку з чим дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 24 200 грн неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів за період з березня 2022 року по жовтень 2022 року.

Доводи сторони відповідача, викладені в апеляційній скарзі, щодо відсутності вини та умислу ОСОБА_1 у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, не заслуговують на увагу суду з огляду на відсутність будь-яких доказів на підтвердження існування поважних причини або обставин непереборної сили, які завадили відповідачу вчасно сплачувати аліменти на утримання своєї доньки ОСОБА_7 за період з березня 2022 року по жовтень 2022 року.

Посилання на те, що ОСОБА_1 проживає за межами України, з лютого 2022 року в країні введено воєнний стан, у зв`язку з чим останній був позбавлений можливості вчасно сплатити аліменти жодним чином не підтверджують поважність причин невчасної та/чи не в повному обсязі сплати аліментів на малолітню дитину, а навпаки свідчать про наявність вини ОСОБА_1 в утворенні заборгованості зі сплати аліментів, оскільки останній не вчинив всіх можливих дій для сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_7 .

Також необґрунтованими є аргументи сторони відповідача, що станом на 2023 рік заощадження (грошові активи) ОСОБА_1 становлять близько 19 000 доларів США, що у відповідності до офіційного курсу НБУ станом на 12 липня 2023 року еквівалентно 694 830 грн, з огляду на що майнове становище відповідача не покращилось, як про це зазначає позивач, а навпаки погіршується, оскільки на підтвердження таких доводів ОСОБА_1 суду не надано жодних доказів. При цьому, ОСОБА_1 , як батько дитини, який є особою працездатного віку, зобов`язаний належним чином забезпечувати свою дитину та сприяти її розвитку.

Окрім того, як визнав відповідач, він є власником грошових коштів у розмірі 110 000 доларів США, 220 000 англійських фунтів та 2 100 000 грн. Докази того, що починаючи з 2018 року по теперішній час ОСОБА_1 живе саме на ці кошти та не має нових доходів, матеріали справи не містять.

А отже, відповідачем не доведено відсутності фінансової можливості сплатити додаткові витрати на дитину у визначеному розмірі.

Зауваження щодо того, що витрати на навчання інших неповнолітніх дітей здійснює дідусь, а не ОСОБА_1 , не мають жодного відношення до цієї справи та не впливають на суть прийнятого рішення.

Доводи відповідача, що ОСОБА_3 не було надано суду доказів того, що нею особисто для розвитку та забезпечення організації життя неповнолітньої дитини витрачається 40 000 грн на місяць є неспроможними, оскільки питання про стягнення та визначення розміру аліментів на утримання ОСОБА_5 вирішено рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 29 травня 2019 року у справі №760/1723/19, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 10 червня 2020 року. Натомість у даній справі предметом позову є стягнення додаткових витрат на дитину та неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів.

Посилання, викладені в апеляційній скарзі відповідача, що справа була розглянута місцевим судом за відсутності доказів належного повідомлення ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення є безпідставними та спростовуються наявними у матеріалах справи оголошеннями про виклик ОСОБА_1 у призначені судові засідання, у тому числі і на 11 квітня 2023 року.

Так, матеріалами справи встановлено, що судовий розгляд призначався неодноразово: на 07 лютого 2023 року, на 07 березня 2023 року, на 11 квітня 2023 року, про що відповідач неодноразово повідомлявся на відому останню зареєстровану в установленому законом порядку адресу проживання ОСОБА_1 та шляхом розміщення оголошення на сайті суду (т. 2 а.с.193,197; т.3 а.с.1-3, 81-84).

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Наведене вище неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, а саме витрат на придбання навушників, витрат на навчання академічного рисунку, основам живопису та абстракції, заглибленого вивчення дитиною історії мистецтва, згідно з частиною першою статті 376 ЦПК України та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення цих позовних вимог. В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, а саме витрат на придбання навушників, на навчання академічного рисунку, основам живопису та абстракції, заглибленого вивчення дитиною історії мистецтва - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме половину понесених додаткових витрат на придбання навушників - 4 099,50 грн; з розвитку особливих художніх та творчих здібностей дитини (навчання академічного рисунку, основам живопису та абстракції) - 4 851 грн; з розвитку творчих здібностей дитини з питань заглибленого вивчення дитиною історії мистецтва - 5 943,50 грн, а всього 14 894 грн.

В іншій частині рішення - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених частиною третьою статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

О.В. Кафідова