РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2024 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Гордійчук І.О.

секретаря судового засідання Баланович М.В.

за участю представника позивача Грабовського В.А..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівному цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом у якому просив суд стягнути із відповідача на його користь заборгованість у розмірі 151619,17 доларів США, з яких 75000 доларів США сума позики, 15113,01 доларів США проценти за користування позикою, 54750,00 доларів США пені та 6756,16 три відсотки річних.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22.09.2015 між позивачем та відповідачем було укладено договір позики відповідно до якого Позикодавець передав Позичальнику у позику грошові кошти в сумі 75000,00 доларів США, які Позичальник зобов"язувався повернути до 01.10.2019 року зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 5% річних від суми позики. Також Позичальник зобов"язувався сплатити для Позикодавця неустойку (пеню) в розмірі 0,2% від простроченої суми позики за кожен день просрочення. Вказує, що у зазначений строк відповідач грошові кошти не повернув, а тому останній звернувся із позовом до суду. Позичальнику нараховано 5% річних відповідно до ст.1049 ЦК України за прострочення повернення позики у розмірі 15113,01 доларів США за період з 22.09.2015 по 01.10.2019. Оскільки відповідач зобов`язувався у випадку прострочення виконання зобов`язання сплатити неустойку у формі пені в розмірі 0,2 % від суми невиконаного зобов`язання за кожний день прострочення, а тому із відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 54750,00 доларів США нарахована за період з 24.02.2021 по 23.02.2022. Позивач просив суд стягнути із відповідача на його користь 3 % річних у відповідності до ст. 625 ЦК України у розмірі 6 756,16 доларів США за період з 02.10.2019 по 01.10.2022. З урахуванням викладеного вище просив суд позовні вимоги задовольнити.

31.01.2023 відповідачем було подано відзив на позовну заяву, у якому проти позовних вимог відповідач заперечувала повністю. Вказувала, що договорів позики вона з ОСОБА_1 не укладала та не підписувала, про наявність вказаного договору їй стало відомо 13.01.2023 після ознайомлення її представника з матеріалами справи. Стверджує, що підпис на розписці від 22.09.2015 не її, що дає підстави стверджувати, що виконаний іншою особою. Оскільки вона не підписувала розписку від 22.09.2015 та не отримувала будь яких коштів від позивача, тому не зобов"язана повертати неіснуючий борг позивачу.

Ухвалою суду від 14.10.2022 у справі було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 15.11.2023 закрито підготовче провадження у справі.

Ухвалою суду від 31.01.2023 задоволено клопотання представника відповідача про повернення до стадії підготовчого провадження.

Ухвалою суду від 05.07.2023 у справі призначено судову почеркознавчу експертизу.

Ухвалою суду від 10.11.2023 поновлено провадження у справі.

Ухвалою суду від 11.12.2023 у справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Відповідач та представник відповідача у судове засідання 25.01.2024 та 06.03.2024 не з"явилися, причини неявки суду не повідомили, про дату та час слухання справи повідомлялися судом належним чином, заяв та клопотань про поважні причини неявки в судове засідання до суду не надходило.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно розписки від 22 вересня 2015 року, ОСОБА_2 отримала у позику від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 75000,00 доларів США, які зобов"язувалася повернути ОСОБА_1 до 01.10.2019 року зі сплатою відсотків за користування коштами в розмірі 5% річних від суми позики, які також зобов"язувалася повернути ОСОБА_1 до 01.10.2019 року. Також у разі прострочення повернення суми позики, зобов"язувався сплатити для Позикодавця неустойку (пеню) в розмірі 0,2% від простроченої суми позики за кожен день просрочення. (а.с. 5).

Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Вирішуючи справу суд враховує, що позивач на підтвердження своїх вимог надав оригінал розписки, складений відповідачем про те, що він отримав в борг грошові кошти.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Зобов`язання, згідно зі ст. 526 ЦК України, має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частина 1 ст. 612 ЦК України встановлює, що боржник вважається таким, що прострочив зобов`язання, якщо приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1048, ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором та визначається залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 13, 77, 78, 79, 80, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач не надав суду жодного належного та допустимого у відповідності до ст. ст. 77, 78 ЦПК України доказу, що підтверджує обставини виконання взятих на себе зобов`язань за укладеним з позивачем договором позики від 22 вересня 2015 року.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/118-23/7386-ПЧ від 02.11.2023: 1. Підпис в графі "ПІДПИС: М.Д. Кричфалушій" у розписці від 22 вересня 2015 року - виконаний ОСОБА_2 . (а.с.189-195)

Як встановлено судом відповідач зобов`язався повернути кошти в термін до 01.10.2019 року, однак грошові кошти не повернув. Про неналежне виконання відповідачем свого обов`язку щодо повернення грошових коштів також свідчить наявність оригіналу боргового документа (розписки) саме у кредитора ОСОБА_1 , який надав оригінал розписки для приєднання до матеріалів справи.

Таким чином, оскільки відповідач на час написання розписки мав в користуванні грошові кошти, належні позивачу, та сторони дійшли обопільної згоди про те, що такі кошти будуть перебувати у користуванні відповідача певний час, про що склали відповідну розписку, зазначене підтверджує факт укладення договору позики між ними та його умови. Знаходження розписки у позивача свідчить про невиконання відповідачем свого обов`язку про повернення боргу, а тому наявні підстави для стягнення боргу. З матеріалів справи вбачається, що взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 75 000 доларів США суми позики та 15113,01 доларів США проценти за користування позикою за період з 22.09.2015 по 01.10.2019.

Як було зазначено судом вище, позивач також просив суд стягнути із відповідача на його користь 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України, а також пеню.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Зокрема, частина друга цієї статті передбачає, що «боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, при застосуванні цієї правової норми необхідно встановити, що є зобов`язанням і які зобов`язання є грошовими.

Частина перша статті 509 ЦК України визначає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 524 та 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається у грошовій одиниці України (або у грошовому еквіваленті у іноземній валюті).

Оскільки між сторонами виникли правовідносини, що випливають з договору позики грошових коштів, то зазначені правовідносини є зобов`язальними, а зобов`язання - грошовим.

Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія статті 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач просив суд стягнути із відповідача на його користь 3 % річних у відповідності до ст. 625 ЦК України у розмірі 6 756,16 доларів США за період з 02.10.2019 по 01.10.2022.

Суд вважає, що в даному випадку відповідач допустив прострочення виконання взятих на себе зобов`язань перед позивачем, а тому вимоги позивача про стягнення із відповідача 3 % річних у розмірі 5393,84 доларів США за період з 02.10.2019 по 23.02.2022 ґрунтуються на положеннях статті 625 ЦК України.

Відповідно до Розписки від 22.09.2015 у випадку прострочення виконання свого зобов`язання за даним Договором позивальник сплачує Позикодавцю неустойку у формі пені в розмірі 0,2 % від суми невиконаного зобов`язання за кожний день прострочення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Таким чином суд приходить до висновку, що відповідно до положень статті 549 ЦК України позивач має право на стягнення одного виду цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а саме штрафу або пені.

Оскільки відповідач зобов`язувався у випадку прострочення виконання зобов`язання сплатити неустойку у формі пені в розмірі 0,2 % від суми невиконаного зобов`язання за кожний день прострочення, а тому із відповідача підлягає стягненню пеня у розмірі 54750,00 доларів США нарахована за період з 24.02.2021 по 23.02.2022.

Разом із тим, з огляду на фактичні обставини у даній справі не підлягає стягненню із відповідача як 3 % річних у порядку статті 625 ЦК України за період з 24.02.2022 по 01.10.2022, з огляду на наступне.

Відповідно до п. 18 Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень (стаття 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану»).

Так, Указом Президента України №64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», з 24 лютого 2022 року було введено в Україні воєнний стан строком на 30 діб, Указом Президента України №133/2022 було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 26 березня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України №259/2022 від 18.04.2022, було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 квітня 2022 року строком на 30 діб, Указом Президента України №341/2022 від 17.05.2022, було продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 25 травня 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України від 12 серпня 2022 року, строк дії воєнного стану продовжено з 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента України №757/2022 від 16.11.2022 строк дії воєнного стану продовжено з 21 листопада 2022 року строком на 90 діб, Указом Президента №58/2023 від 06.02.2023 строк дії воєнного стану продовжено з 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, Указом Президента №254/2023 строк дії воєнного стану продовжено з 20 травня 2023 року строком на 90 діб та Указом Президента №451/2023 строк дії воєнного стану продовжено з 18.08.2023 строком на 90 діб, тобто до 15 листопада 2023 року.

Тобто, у період за який позивач нараховує відповідачу сплату 3 % річних у порядку статті 625 ЦК України, а саме: з 24.02.2022 по 01.10.2022, на території України діяв правовий режим воєнного стану, а тому відповідач підлягає звільненню від відповідальності за прострочення зобов`язання в частині нарахування 3 % річних в силу положень п. 18 Перехідних положень ЦК України, а тому позовні вимоги у цій частині задоволенню не підлягають.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що доводи позивача в обґрунтування позову є частково доведеними та такими, що підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 12293,54 грн.

Керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,354 ЦПК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики (розписки) від 22 вересня 2015 року у розмірі 150256,85 доларів США (сто п"ятдесят тисяч двісті п`ятдесят шість доларів США 85 центів), з яких 75000 доларів США сума позики, 15113,01 доларів США проценти за користування позикою, 54750,00 доларів США пені та 5393,84 три відсотки річних.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 12293 (дванадцять тисяч двісті дев"яносто три) грн. 54 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 15.03.2024.

Суддя І.О.Гордійчук