Справа № 201/6339/23
Провадження № 2/201/305/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі : головуючого судді Батманової В.В.

при секретарі Турбаївській М.В.

за участі представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Дніпровський національний університет імені Олеся Гончара звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. В обґрунтування позову зазначено, що 14.12.2021 між позивачем та ОСОБА_2 було укладено Договір № 09/21 про відшкодування вартості спожитої електричної енергії, відповідно до умов якого ОСОБА_2 бере на себе зобов`язання відшкодувати Дніпровському національному університету імені Олеся Гончара вартість спожитої замовником електричної енергії для власних потреб у зв`язку з витратами власника мереж на її закупівлю по договору постачання електричної енергії споживачу постачальником електричної енергії, та договору про надання послуг з розподілу електричної енергії між власником мереж та постачальником універсальних послуг. Згідно пункту 1.2 Договору замовник відшкодовує вартість спожитої ним електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до показань приладів обліку електричної енергії. Будинок на АДРЕСА_2 знаходиться на балансі Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара, що є юридичною особою, а отже і тарифи застосовуються для юридичних осіб.

Позивач в повному обсязі виконав своє зобов`язання щодо своєчасного надання та забезпечення електричною енергією відповідача - ОСОБА_2 .

Внаслідок систематичного невиконання зобов`язань з відшкодування вартості електричної енергії, в період з 14.12.2021 до 01.05.2023 виникла заборгованість в сумі 65 115,51 грн., яку позивач просить стягнути з відповідача разом із інфляційними втратами за цей період у розмірі 8 207,58 грн. та 3% річних у розмірі 1 486,31 грн., а також судові витрати.

Відповідач скористалась правом на подання відзиву в якому заперечувала проти задоволенні позов, оскільки вказаний договір нею не підписувався, відтак просила відмовити в задоволенні позову

Позивач скористався правом на подання відповіді на відзив в якій заперечував доводи викладені у відзиві та наполягав на задоволенні позову з підстав у ньому викладених.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі просив позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилалась на висновки експертизи, а також на доводи викладені у відзиві, просила відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши сторони, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб визначений законами України.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що позивач є власником квартири АДРЕСА_3 . Вказаний будинок знаходиться на балансі Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара.

Позивач посилається на те, що 14.12.2021 між ним та ОСОБА_2 було укладено Договір № 09/21 про відшкодування вартості спожитої електричної енергії, відповідно до умов якого ОСОБА_2 бере на себе зобов`язання відшкодувати Дніпровському національному університету імені Олеся Гончара вартість спожитої замовником електричної енергії для власних потреб у зв`язку з витратами власника мереж на її закупівлю по договору постачання електричної енергії споживачу постачальником електричної енергії, та договору про надання послуг з розподілу електричної енергії між власником мереж та постачальником універсальних послуг.

Згідно пункту 1.2 Договору замовник відшкодовує вартість спожитої ним електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до показань приладів обліку електричної енергії.

Позивач є юридичною особою, а отже і тарифи застосовуються для юридичних осіб.

Внаслідок систематичного невиконання зобов`язань з відшкодування вартості електричної енергії, в період з 14.12.2021 до 01.05.2023 виникла заборгованість в сумі 65 115,51 грн., яку боржник добровільно не сплачує, що і стало причиною для звернення до суду.

Проте, суд критично оцінює посилання позивача в цій часині оскільки вони спростовуються висновком експерта від 26.12.2023 відповідно до якого підпис від імені ОСОБА_2 в пункті «9.Реквізити та підписи сторін» договору № 09/21 про відшкодування вартості спожитої електричної енергії від 14.12.2021 виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Відтак, у відповідача відсутні зобов`язання перед позивачем по відшкодуванню вартості електричної енергії.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості у повному обсязі з огляду на відсутність доказів наявності договірних відносин між сторонами.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись ст. 12, 13, 76, 78, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні позовної заяви Дніпровського національного університету імені Олеся Гончара до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: В.В. Батманова