Номер провадження: 22-ц/813/2199/24
Справа № 523/9356/22
Головуючий у першій інстанції Кузьміна О.І.
Доповідач Кострицький В. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.03.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Кострицький В.В. (суддя - доповідач),

судді Назарова М.В., Стахова Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Пухи А.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

представник позивача - ОСОБА_2

відповідач ОСОБА_3 ,

представник відповідача ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2023 року , ухвалене у складі судді Кузьміної О.І., у приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, поділ майна подружжя, визнання права власності на нерухоме майно та виділ коштів у власність,-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовної заяви та зустрічної позовної заяви

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з листопада 2015 року по 04 липня 2019 року, визнання спільною сумісною власністю сторін: квартири АДРЕСА_1 , загальною вартістю 830 768, 00 грн.; квартири АДРЕСА_2 , загальною вартістю 892 000,00 грн., грошових коштів у розмірі 37 389,15 доларів США, що еквівалентно 1 367 268,87 грн., що містяться на рахунках АТ КБ «Приватбанк», відкритих на ім`я відповідача, грошових коштів, що містяться на рахунках АТ «Універсал Банк», відкритих на ім`я відповідача, в порядку поділу майна подружжя просить поділити спільне майно подружжя, виділивши у її власність квартиру АДРЕСА_2 , загальною вартістю 892 000,00 грн., а у власність відповідача № 8 будинку АДРЕСА_3 , загальною вартістю 830 768, 00 грн.; виділивши у її власність 1/2 частку грошових коштів у розмірі 17 020,13 доларів США, що еквівалентно 622 402,43 грн., що містяться на рахунках АТ КБ «Приватбанк», відкритих на ім`я відповідача, та 1/2 частку грошових коштів, що містяться на рахунках АТ «Універсал Банк», відкритих на ім`я відповідача, шляхом їх стягнення, посилаючись на те, що сторонами у період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з листопада 2015 року по 04 липня 2019 року та у період шлюбу, укладеного між ними 04 липня 2019 року, за спільні кошти придбано вказане нерухоме майно та грошові кошти. Добровільно розділити спільне майно вони не можуть, оскільки відповідач не визнає її право на частку в майні.

Короткий зміст оскаржуваного рішення

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2023 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа- ОСОБА_9 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 , третя особа- ОСОБА_9 про встановлення факту проживання однєю сім`єю відмовлено.

В обґрунтування оскаржуваного рішення суд першої інстанції зазначав, що оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази в межах заявлених вимог, суд вважає необхідним вимоги позивача про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково, поділити майно подружжя, а саме квартиру АДРЕСА_2 в рівних частках, оскільки спірне майно було придбане сторонами у період шлюбу за спільні кошти, а тому є спільною сумісною власністю подружжя. Що стосується вимог позивача про поділ майна подружжя в частині грошових коштів, що містяться на рахунках АТ КБ «Приватбанк» та рахунках АТ «Універсал Банк», вони не підлягають задоволенню судом, оскільки позивачем не доведено, що вказані грошові кошти використовувались відповідачем не в інтересах сім`ї та на момент розгляду справи є в наявності. Вимоги позивача в частині встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з листопада 2015 року по 04 липня 2019 року не підлягають задоволенню судом, оскільки позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження цього. Вимоги позивача в частині поділу квартири АДРЕСА_1 , не підлягають задоволенню судом, оскільки позивачем не доведено, що вказана квартира придбана у період спільного проживання однією сім`єю з відповідачем без шлюбу та за спільні кошти, та в судовому засіданні достовірно встановлено, що вказана квартира є особистою власністю відповідача. Посилання позивача на покази свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , як на докази по справі, на підтвердження факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з листопада 2015 року по 04 липня 2019 року та ведення ними спільного господарства, не приймаються судом до уваги, як такі, що спростовані встановленими в судовому засіданні доказами.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду представник позивача звернувся з апеляційною скаргою, відповідно до якої просив скасувати частково рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 26.04.2023р. по справі N?523/9356/22 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про встановлення факту спільного проживання однією сім?єю без реєстрації шлюбу, поділ майна подружжя, визнання права власності на нерухоме майно та виділ коштів у власність, шляхом їх стягнення, в частині відмови у решті позовних вимог ОСОБА_5 , та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову ОСОБА_5 в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначали, що загалом Відповідач зняв спільних сумісних коштів подружжя,накопичених за час шлюбу, - вже після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами, на свій розсуд, на свої власні потреби, а не в інтересах сім?ї, за період з 01.08.2023р. по 20.01.2023р.: (19 023,97 + 12 000,00) = 31 023,97 доларів США. Залишок коштів на рахунку станом на 20.01.2023р., після зняття Відповідачем на свій розсуд та в своїх інтересах основної суми спільних сумісних грошових коштів, вже після припинення фактичних шлюбних відносин = 5309,46 доларів США. Отже, твердження відповідача та висновок суду першої інстанції - суперечать положенням СК України, ЦК України та усталеній практиці Верховного Суду. Навпаки, зняття відповідачем з рахунку грошових коштів, які є спільною сумісною власністю сторін, які були накопичені, зараховані на рахунок відповідача за час шлюбу, фактичних шлюбних відносин, та зняті відповідачем після припинення фактичних шлюбних відносин у серпні 2022р. та витрачені на його потреби, - свідчать, що позивачка має право на стягнення на її користь 1/2 частини грошових коштів у розмірі 37 389,15 доларів США, які перебували на рахунку та ці грошові кошти є спільною сумісною власністю подружжя. Зазначали, що в таблиці, складеній відповідачем у відзиві (Т.1. а.с. 108) - сам відповідач вказує, що з 01.08.2022р. він проживав окремо від позивачки, а оскільки відповідач заблокував позивачці доступ до додаткової картки до рахунку на яку надходила заробітна плата відповідача (яка є спільною сумісною власністю подружжя на час перебування у шлюбі та фактичних шлюбних відносинах), то відповідач перерахував на її рахунок за період з 01.08.2022р. - 1999 (одна тисяча дев?ятсот дев?яносто дев?ять), 11 доларів США. 212 В той час, як Позивачка, з якою відповідач за його ініціативою припинив фактичні шлюбні відносини з початку серпня 2022р., - залишилась одна з 2ма дітьми та на 9-му місяці вагітності третьою спільною дитиною, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 . Що повністю корелюються з аргументами та доказами позивачки та суперечить висновку суду, який грунтується на недоведених твердженнях відповідача. Також апелянткою буде додатково подано акт за підписами свідків, яким підтверджено, що сторони припинили фактичні шлюбні відносини з початку серпня 2022р. Позивачка не мала можливості надати його раніше у зв?язку із збройною агресією російської федерації проти України, по незалежним від неї причинам. Отже, твердження відповідача, які були помилково враховані судом, що на час розгляду справи фактично шлюбні відносини між позивачкою та відповідачем не припинились, - суперечать обставинам справи та нічим не доведені. Це не відповідає дійсності. Шлюбні відносини припинені з початку серпня 2022 року, коли відповідач повідомив позивачку про припинення шлюбних відносин між ними (незважаючи на те, що позивачка була на той час на 9-му місяці вагітності їх спільною дитиною) та сторони почали проживати окремо, фактично шлюбні відносини було припинено. На початку серпня фактичні шлюбні відносини між позивачкою та відповідачем припинились, за ініціативою самого відповідача (хоча позивачка була на 9-му місяці вагітності), який повідомив напочатку серпня 2022 року, що жити з позивачкою більше не планує, сторони роз?їхались, почали проживати окремо, мати окремі бюджети, перестали вести разом спільне господарство. Стороною відповідача вказаного не спростованого, протилежного належними, допустимими та достатніми доказами не доведено. Матеріалами справи, сукупністю належних, допустимих та достатніх доказів, обставинами цієї справи підтверджений та доведений факт проживання однією сім?єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з листопада 2015 року по 04 липня 2019 року. Так само як і факт реєстрації права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , 14.02.2017р., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності N?80296613 від 14.02.2017р., - тобто, в період проживання сторін однією сім?єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, який визнавався самим відповідачем у Відзиві на позов, що не було взагалі враховано судом. Тривале проживання сторін окремо у зв?язку з особливостями професійної діяльності не може свідчити що сторони не перебували у фактичних шлюбних відносин та не вели спільний бюджет, оскільки вказує лише на особливості професійної діяльності відповідача». Щодо твердження відповідача, т.1 а.с. 199 що «фото, які долучено до відповіді на відзив зроблені період орієнтовно з 2016 по 2018 рік та жодного з цих знімків не зроблено у період з листопада 2015 по липень 2016р.» Спростування: Разом із фотознімками додані із метадані, із відомостями про дату зйомки, якими твердження Відповідача спростовуються. Наголошуємо, не можуть бути письмові докази спростовані одними твердженнями відповідача, так само як і лише свідками, які є близькими родичами відповідача. Отже, твердження відповідача нічим не підтверджені. Суд ухвалив рішення на припущеннях, на твердженнях відповідача, які не підтверджені доказами. Таким чином та враховуючи все вищевикладене, позовні вимоги позивачки в частині визнання спільною сумісною власністю квартири за адресою: АДРЕСА_4 , врахування її при поділі спільного майна та поділу спільного майна в порядку якого за кожною із сторін як залишається відокремлена квартира, які суд помилково визнав такими, що не підлягають задоволенню судом, - є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Підсумовуючи усе вищевикладене, вищевказані обставини не були враховані досліджені судом першої інстанції при ухваленні рішення, рішення в оскаржуваній частині прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, при цьому суд не повно з?ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, рішення прийнято при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, що призвело по ухвалення неправильного рішення. Апелянт просить суд скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 , та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_5 в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу

Не погодившись з доводами та вимогами апеляційної скарги представник відповідача звернувся з відзивом на апеляційну скаргу, відповідно до якого просив оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

В обґрунтування відзиву зазначав, що в позовній заяві відсутня дата припинення шлюбних відносин сторін. Одночасно з позовом та протягом судового розгляду справи позивач не надав суду жодного доказу у підтвердження припинення шлюбних відносин. Разом зі зверненням з позовною заявою позивач не ініціював накладення арешту на банківський рахунок відповідача. Стан банківського рахунку відповідача є кожного дня мінливим, а не статичним, тому для вирішення позовних вимог в порядку ст. 69 - 72 СК України, позивач повинен був визначити у позовній заяві дату припинення шлюбних відносин, зафіксувати стан банківського рахунку на дату припинення шлюбних відносин та якщо вважав, що відповідач розпорядиться грошовими коштами всупереч інтересам сім?ї, - звернутись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення банківському рахунку відповідача в АТ КБ «Приватбанк». apey на кошти на В апеляційній скарзі апелянт констатує, що станом на момент розгляду справи на банківському рахунку відповідача залишалось 5309,46 доларів США, але все одно просить виділити з цього рахунку у власність відповідача 17 020,13 доларів США. Згідно правових висновків Верховного Суду України у постанові від 27 квітня 2016 року (справа N? 6-486цс16) у разі коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім?ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Згідно правових висновків Верховного Суду України у постанові від 24 лютого 2022 року у справі N? 750/8628/18, провадження N? 61-18484св2 зняття з банківського рахунку спільних сумісних грошових коштів одним із подружжя без згоди та всупереч волі іншого з подружжя, є підставою для стягнення на користь іншого подружжя грошової компенсації у розмірі 1/2 частини грошових коштів. Позивач просив стягнути частину грошових коштів, які у певний час перебували на конкретному банківському рахунку. Позовні вимоги про стягнення грошової компенсації у розмірі 1/2 частини грошових коштів, які зберігались на рахунку, але були використані всупереч інтересам сім?ї позивач не заявляв. Будучи обізнаним про рух коштів на банківському рахунку відповідача протягом судового розгляду справи позивач не змінював предмет і підстави позовних вимог. Доказів використання коштів всупереч інтересами сім?ї позивач суду не надала. Рівно навпаки, роздруківками, що додаються підтверджується, що відповідач регулярно перераховував грошові кошти зі свого рахунку на користь позивача. За таких підстав суд обґрунтовано відмовив у задоволені позову в цій частині виходячи з недоведеності позивачем, що грошові кошти, які містились на рахунку АТ КБ «Приватбанк» використовувались відповідачем не в інтересах сім?ї та на момент розгляду справи є в наявності. Також в обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач посилається на те, що сторони проживали однією сім?єю без реєстрації шлюбу в період з листопада 2015 року по 04 липня 2019 року. Доводи апеляційної скарги стосовно проживання сторін однією сім?єю, починаючи з в період з листопада 2015 року повністю спростовані в суді першої інстанції наступними доказами, які було досліджено судом: 1. Позовною заявою ОСОБА_1 від 16.08.2022 року, якою підтверджується, що сторони познайомились 21 травня 2015 року, провели декілька зустрічей, а вже через три тижні, 12.06.2015 року, ОСОБА_3 пішов у рейс. 2. Довідками про облік заробітної плати та довідками про доходи Columbia Shipmanagement Ukraine Limited під час роботи ОСОБА_3 на судні Cape Mollini, якими підтверджується середньомісячний розмір заробітної плати ОСОБА_3 , який за період з 2012 по 2015 рік становив 1500 доларів США та дозволяв накопичити кошти для придбання квартири. 3. Банківською випискою АТ КБ «Приватбанк» за 2015-2015 роки, якою підтверджується, що тільки з грудня 2014 року по листопад 2015 року на рахунок ОСОБА_3 надійшло 20746 доларів США, за рахунок, яких придана квартира N? АДРЕСА_1 . 4. Відповіддю на адвокатський запит НУ «ОМА» про те, що в період 2-го року навчання ОСОБА_3 склав в січні 2016 року 4 заліки та екзамени: 12 січня, 22 січня, 26 січня та 28 січня, яким підтверджується, що після повернення з рейсу, 01.11.2015 року і до моменту внесення повної оплати вартості квартири ОСОБА_3 готувався до складання екзаменаційної сесії, а не зустрічався зі ОСОБА_1 . 5. Договором про пайову участь у будівництві житла N? 33/8 укладеного 26.01.2016 року між ОСОБА_3 та ТОВ "ПБГ ІНТОБУД", а також платіжною квитанцією від 26.01.2016, якими підтверджується, що 26.01.2016 ОСОБА_3 здійснив повну оплату вартості квартири квартирою N? АДРЕСА_1 , одним платежем у розмірі 830768,00 грн. 6. Нотаріально посвідченою довіреністю, яку 19.10.2016 року, яку ОСОБА_3 видав на ім?я своєї матері ОСОБА_11 , а не на ім?я ОСОБА_1 , для управління придбаною ним 26.01.2016 року квартирою АДРЕСА_1 . 7. Відомостями про місце реєстрації ОСОБА_1 , яка лише 20.09.2020 року із дітьми зареєструвалася у квартирі АДРЕСА_1 , до цього станом на 2015 рік була зареєстрована у місті Болград, Одеської області. 8. Відомостями про місце реєстрації ОСОБА_3 , який станом на досліджуваний період, з моменту знайомства сторін та станом на теперішній зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 . 9. Показами свідка ОСОБА_5 , яка підтвердила, що дитина була незапланована, і що під час перебування у рейсі, ОСОБА_3 висловлював сумніви щодо свого біологічного батьківства, у зв?язку з чим ОСОБА_1 , пропонувала йому зробити ДНК тест, підтвердила, що у період з 2015 по 2020 рік була зареєстрована у м. Болград, Одеської області, підтвердила, що у період з листопада 2015 року по січень 2016 року ОСОБА_3 проходив навчання у зв?язку з підвищенням кваліфікації, а також не змогла відповісти на питання стосовно джерела її доходу у період, що передував придбанню квартири N? АДРЕСА_1 . 10. Показами свідка ОСОБА_11 , яка приходиться матір?ю ОСОБА_3 та підтвердила, що у листопаді 2015 року ОСОБА_3 повернувся з рейсу та поїхав здавати іспити, підтвердила, що грошові кошти на придбання квартири 26.01.2016 року збирав особисто, працюючи моряком, підтвердила, що на підставі нотаріально посвідченої довіреності, яку на неї видав ОСОБА_3 особисто займалась всіма питанням пов?язаними із оформленням документів на квартиру N? АДРЕСА_1 та ремонту у вказаній квартирі, підтвердила, що у належному їй на 2016 року. праві власності будинку сторони почали проживати однією сім?єю з липня 11. Показами свідка ОСОБА_12 , яка є рідною сестрою ОСОБА_3 та показала, що ОСОБА_3 повернувся з рейсу у листопаді 2015 року, винайняв квартиру у м. Одесі та займався здачею начальної сесії, дізналася про ОСОБА_1 коли брат наприкінці рейсу розповів, що познайомився з дівчиною, з якою зустрічався і яка завагітніла та яку привіз до м. Березівки познайомити із матір?ю. Коли дізнався, що треба знову йти у рейс, після народження дитини, привіз ОСОБА_1 з дитиною до будинку матері, проживати однією сім?ю сторони почали після повернення з рейсу у літку 2016 року, підтвердила, що квартиру N? АДРЕСА_1 ОСОБА_3 купував за рахунок власник заощаджень, які збирав працюючи моряком. 12. Показами свідка ОСОБА_13 , який є хрещеним батьком доньки сторін та показав, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 були відносини у літку 2015 року, після повернення з рейсу ОСОБА_3 повідомив, шо ОСОБА_1 вагітна, вважає, що дитина була незапланована, показав, що особисто допомагав обирати ОСОБА_3 квартиру N? АДРЕСА_1 , а також допомагав з обміном валюти для проведення розрахунку за квартиру, стверджував, що оплату вартості квартири ОСОБА_3 робив за рахунок своїх коштів, так як працював моряком. Наведеними доказами у сукупності підтверджується, що за 7 зустрічей перед рейсом у травні 2015 роки та після повернення з рейсу, 01 листопада 2015, протягом періоду здачі навчальної сесії і до моменту внесення повної вартості квартири до 26.01.2016 року, сторони не могли створити сім?ю, спільний бюджет та накопичити 31708,71 доларів США для придбання квартири.

Явка в судове засідання

Сторони та їх представники повідомлені належним чином, про час місце та дату судового засідання, про те в судове засідання з`являлись та надали суду вичерпні пояснення, що не заважає розгляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, оцінивши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія приходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України,- судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судовою колегією встановлено, що сторони з 04 липня 2019 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, укладеному Суворовським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що 04.07.2019 року складено відповідний актовий запис № 610, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія НОМЕР_1 .

У період шлюбу сторонами було придбано квартиру АДРЕСА_2 , загальною вартістю 892 000,00 грн., яка була зареєстрована на відповідача ОСОБА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 26.06.2019 року.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Згідно абзацу першого пункту 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. №11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися «обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Крім того, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного, сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (п. 30 Постанови).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній, власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Відповідно до частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Зважаючи на те, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, а у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, крім того, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом, суд дійшов висновку про можливість поділу майна подружжя, а саме квартири АДРЕСА_2 , виділивши у власність по частці вказаної квартири кожному.

У зв`язку з викладеним, оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази в межах заявлених вимог, суд вважає необхідним вимоги позивача про поділ спільного майна подружжя задовольнити частково, поділити майно подружжя, а саме квартиру АДРЕСА_2 в рівних частках, оскільки спірне майно було придбане сторонами у період шлюбу за спільні кошти, а тому є спільною сумісною власністю подружжя.

В цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.

Судова колегія погоджується з судом першої інстанції, що вимоги позивача в частині встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з листопада 2015 року по 04 липня 2019 року не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження цього під час розгляду в суді першої інстанції, а ті докази що були надані стороною під час апеляційного перегляду справи, судова колегія залишає без розгляду, так як необґрунтовано належним чином підстав, з яких такі докази не було надано суду першої інстанції у відповідності до вимог передбачених ст. 367 ЦПК України.

Судова колегія погоджується з судом першої інстанції, що вимоги позивача в частині поділу квартири АДРЕСА_1 , не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено, що вказана квартира придбана у період спільного проживання однією сім`єю з відповідачем без шлюбу та за спільні кошти, та в судовому засіданні достовірно встановлено, що вказана квартира є особистою власністю відповідача. Під час апеляційного перегляду справи позивачем не доведено належними та допустими доказами спроствування вірно прийнятого рішення судом першої інстанції в цій частині.

Посилання позивача на покази свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , як на докази по справі, на підтвердження факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з листопада 2015 року по 04 липня 2019 року та ведення ними спільного господарства, суд першої інстанції вірно вважав такими, що спростовані встановленими в судовому засіданні доказами під час розгляду справи в суді першої інстанції, з чим судова колегія погоджується.

Що стосується вимог позивача про поділ майна подружжя в частині грошових коштів, що містяться на рахунках АТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції зробив поспішний та помилковий висновок про те, що вони не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Щодо вимог позивача про поділ майна подружжя в частині грошових коштів на рахунках відповідача в АТ КБ «Приватбанк» (37 389,15 доларів США), які були накопичені за час офіційного шлюбу, та витрачені після припинення фактичних шлюбних відносин сторін, у задоволенні яких суд першої інстанції відмовив помилково .

Викладаючи такий висновок, суд помилково врахував твердження відповідача, викладені у відзиві на позов та у запереченні, що на момент розгляду справи шлюбні відносини між сторонами не припинено, що позивачем не доведено, що грошові кошти на рахунках у банку використовувались відповідачем не в інтересах сім?ї, та що грошові кошти є в наявності на цей час.

Матеріалами справи встановлено та підтверджено: Станом на 26.07.2022р. - залишок грошових коштів на рахунку Відповідача в АТ КБ «Приватбанк» IBAN НОМЕР_2 становив 37 389,15 доларів США (т.2, а.с. 24, оборотна сторона аркуша - залишок коштів зазначається у стовпчику 8 виписки: «Залишок після операції»).

Верховний Суд у Постанові від 24.02.2022р. по справі №750/8628/18 залишив без змін рішення суду першої інстанції у нескасованій та незмінній частині та постанову Чернігівського апеляційного суду від 11.10.2021р., якою було стягнуто з ОСОБА_1 (позивач за. первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом) на користь ОСОБА 2 (відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом) грошову компенсацію за частку у спільному майні (грошові кошти) у розмірі 96 282,90 грн., виклавши наступне: «Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що фактично шлюбні відносини між сторонами припинені з 12.05.2018р., грошові кошти на валютному рахунку у ПАТ КБ «ПриватБанк» у загальній сумі 7 511,18 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 197 324,37 грн., набуті сторонами у період шлюбу, коли фактичні шлюбні відносини ще не були припиненні, та зняті відповідачем, а тому такі грошові кошти є спільною сумісною власністю грошових коштів. сторін та позивач має право на отримання грошової компенсації у розмірі 1/2 частини Судами встановлено, що на валютний рахунок відповідача, відкритого в ПАТ КБ «ПриватБанк», зараховано 28.03.2018р., 04.04.2018р., 30.04.2018р. грошові кошти у загальній сумі 7 511,18 доларів США, які були зняті відповідачем, що підтверджується випискою по валютному рахунку відкритому на ім?я відповідача. Враховуючи те, що грошові кошти у загальній сумі 7 511,18 доларів США, що за курсом НБУ становить 197 324,37 грн., набуті сторонами у період шлюбу, коли фактичні шлюбні відносини ще не були припиненні, та зняті відповідачем, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про те, що зазначені грошові кошти є спільною сумісною власністю та відповідач має право на отримання грошої компенсації у розмірі 1/2 частини грошових коштів».

Верховний Суд у Постанові від 20.06.2018р. по справі № 756/14404/15-ц дійшов такого висновку: «Оскільки, грошові кошти, які були внесені за час зареєстрованого шлюбу та обліковувалися на рахунку на ім?я відповідача, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків, що вказані кошти є спільним майном подружжя, а тому підлягають поділу», також касаційний суд дійшов висновку про стягнення з відповідача частки суми, що розміщувалася на рахунку в установі банка та саме в іноземній валюті. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім?ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Аналогічна позиція викладена у постанові ВС від 22.03.2021р. у справі N?522/5302/16-ц.

Вказані кошти у розмірі 37 389,15 доларів США були і с - об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки накопичені на рахунку відповідача під час шлюбу та за рахунок заробітної плати відповідача, яка за приписами ч. 2 ст. 61 СК України, з врахуванням положень ст.ст. 190, 177, 61 СК України, ст. 325 ЦК України, - є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя (письмові пояснення позивача із детальним обгрунтуванням є в матеріалах справи).

Підтвердження, що грошові кошти були накопичені за час шлюбу та є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя:

Рух коштів по рахунку Відповідача, згідно Виписки по рахунку ОСОБА_3 , основна карта НОМЕР_3 , IBAN НОМЕР_4 ,валюта: долар США (USD) за період з 16.03.2013р. по 31.12.2022р. (т.2, а.с. 21, початок виписки по карті, рахунку).

Станом на 08.08.2021р. залишок коштів на рахунку - 0,18 доларів США (т.2 а.с. 23)

Зарахування заробітної плати моряка відповідача на рахунок (інші надходження на рахунок окрім заробітної плати, спільних сумісних коштів подружжя - відсутні) (т.2 а.с. 23-24, включаючи оборотні сторони аркушів):

- 25.08.2021р. - зарахування 4975,00 доларів СА (призначення: зарахування заробітної плати моряка. Schifffahrtsgesellschaft ms nord1/Monthly Salary/Wages);

- 23.09.2021р. - зарахування 6965,00 доларів США (призначення: зарахування заробітної плати моряка. Schifffahrtsgesellschaft ms nordl/Monthly Salary/Wages);

- 22.10.2021р. - зарахування 6467,50 доларів США (призначення: зарахування заробітної плати моряка. Schifffahrtsgesellschaft ms nord1/Monthly Salary/Wages);

- 26.11.2021р. - зарахування 6965,00 доларів США (призначення: зарахування заробітної плати моряка. Schifffahrtsgesellschaft ms nord1/Monthly Salary/Wages);

- 10.12.2021р. - зарахування 3081,08 доларів США (призначення: зарахування заробітної плати моряка. Schifffahrtsgesellschaft ms nord 1/Final wages);

- 22.02.2022р. - зарахування 5970,00 доларів США (призначення: зарахування заробітної плати моряка. Nord Crewing GmbH+Co. KG, Hamburg/Monthly Salary/Wages);

- 25.07.2022р. - зарахування 34414,67 доларів США (призначення: зарахування заробітної плати моряка. Nord Crewing GmbH+Co. KG, Hamburg, salary);

Станом на 26.07.2022р. - залишок грошових коштів на рахунку відповідача становив 37 389,15 доларів США (Т.2, а.с. 24, оборотна сторона аркуша).

Отже, вказані кошти були і є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, Позивачки та Відповідача.

3 виписки (т.2, а.с. 21) вбачається, що вже після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами з початку серпня 2022р., Відповідач зняв значну частину спільних сумісних грошових коштів подружжя вже на особисті потреби, а не в інтересах сім?ї, коли фактичні шлюбні відносини між сторонами вже були припинені.

Рух коштів по вказаному рахунку, зняття Відповідачем коштів на свій розсуд, на власні потреби:

04.08.2022р. - зняття готівки 54,69 доларів США, які є еквівалентом 2000 грн.;

07.08.2022р. - зняття готівки 136,73 доларів США, які є еквівалентом 5000 грн.;

17.08.2022р. - зняття готівки 2500,00 доларів США;

17.08.2022р. - переведення на іншу карту (не позивачки) 824,45 доларів США, які є еквівалентом 30 148,93 грн.;

19.08.2022р. - зняття готівки 2500,00 доларів США;

20.08.2022р. - переведення на іншу карту (не позивачки) 176,00 доларів США, які є еквівалентом 6436,00 грн.;

23.08.2022р. - витрати відповідача 188,66 доларів США, які є еквівалентом 6899,00 грн.;

23.08.2022р. - зняття готівки 2500,00 доларів США;

24.08.2022р. - витрати відповідача 443,44 доларів США, які є еквівалентом 16216,00 грн.;

25.08.2022р. - зняття готівки 2500,00 доларів США;

26.10.2022р. - зняття готівки 2400,00 доларів США;

08.12.2022р. - зняття готівки 2400,00 доларів США;

30.12.2022р. - зняв готівку 2400,00 доларів США.

Загалом відповідач зняв за період з початку серпня по 30.12.2022р. не в інтересах сім?ї = 19 023,97 доларів США.

Залишок коштів на рахунку станом на 30.12.2022р. становив = 17 309,46 доларів США.

Окрім того, в межах справи за позовом позивачки про стягнення аліментів з відповідача, справа №523/11661/22, були надані відомості по рух коштів по вказаному рахунку Відповідача, валюта: долар США (USD), за період по 01.02.2023р., які корелюються та доповнюють вказані вище відомості.

Рух коштів по вказаному рахунку Відповідача, зняття відповідачем коштів на власні потреби, валюта: долар США (USD) (Додаток № 6), за період з 01.01.2023 по 01.02.2023р.: Залишок коштів на рахунку станом на 30.12.2022р. = 17 309,46 доларів США. 03.01.2023р. - зняв готівку 2400,00 доларів США; 05.01.2023р. - зняв готівку 2400,00 доларів США; 06.01.2023р. - зняв готівку 2400,00 доларів США; 10.01.2023р. - зняв готівку 2400,00 доларів США; 20.01.2023р. - зняв готівку 2400,00 доларів США; Залишок коштів на рахунку станом на 20.01.2023р. = 5309,46 доларів США.

При цьому відповідач, як вбачається з виписки, не перерахував коштів позивачці.

Залишок коштів на рахунку станом на 20.01.2023р. = 5309,46 доларів США.

Загалом відповідач зняв за період з 01.01.2023 по 01.02.2023р. на власні потреби, а не в інтересах сім?ї = 12 000,00 доларів США.

Таким чином, загалом Відповідач зняв спільних сумісних коштів подружжя, накопичених за час шлюбу, - вже після припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами, на свій розсуд, на свої власні потреби, а не в інтересах сім?ї, за період з 01.08.2023р. по 20.01.2023р.: (19 023,97 + 12 000,00) = 31 023,97 доларів США.

Залишок коштів на рахунку станом на 20.01.2023р., після зняття Відповідачем на свій розсуд та в своїх інтересах основної суми спільних сумісних грошових коштів, вже після припинення фактичних шлюбних відносин = 5309,46 доларів США.

Отже, твердження відповідача та висновок суду першої інстанції - суперечать положенням СК України, ЦК України та усталеній практиці Верховного Суду.

Навпаки, зняття відповідачем з рахунку грошових коштів, які є спільною сумісною власністю сторін, які були накопичені, зараховані на рахунок відповідача за час шлюбу, фактичних шлюбних відносин, та зняті відповідачем після припинення фактичних шлюбних відносин у серпні 2022р. та витрачені на його потреби, - свідчать, що позивачка має право на стягнення на її користь 1/2 частини грошових коштів у розмірі 37 389,15 доларів США, які перебували на рахунку та ці грошові кошти є спільною сумісною власністю подружжя.

Матеріалами справи встановлено та підтверджено, що станом на 26.07.2022р. - залишок грошових коштів на рахунку відповідача в АТ КБ «Приватбанк» становив 37 389,15 доларів США (1.2, а.с. 24, оборотна сторона аркуша - залишок коштів зазначається у стовпчику 8 виписки: «Залишок після операції»).

Вказані кошти у розмірі 37 389,15 доларів США були і є - об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки накопичені на рахунку відповідача під час шлюбу та за рахунок заробітної плати відповідача, яка за приписами ч. 2 ст. 61 СК України, з врахуванням положень ст.ст. 190, 177, 61 СК України, ст. 325 ЦК України, - є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя (у матеріалах справи є письмові пояснення позивача із нормами).

Підтвердження, що грошові кошти були накопичені за час шлюбу та є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя - детально викладені вище за текстом, із аналізом руху коштів по рахунку.

З початку серпня 2022р. фактичні шлюбні відносини між сторонами припинились, за ініціативою відповідача, що підтверджується у тому числі: стягнення аліментів на спільних дітей.

Поданням позивачкою у серпні 2022р. позовів до відповідача про поділ майна, про Оскільки фактичні шлюбні відносини між сторонами припинились на початку серпня 2022р., позивачкою було подано до суду: 10.08.2023р. було подано до суду позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей, справа N?523/8975/22 (Додаток N? 7). 12.08.2022р. було подано до суду цей позов, який надійшов до суду 16.08.2023р., справа N?523/9356/22 (вбачається з позову, та додатку N? 8).

У позові вказано, що на теперішній час фактичні шлюбні відносини сторін припиненні, сторони не проживають разом з початку серпня 2022 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась третя дитина ОСОБА_14 . У вересні 2022р. ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_15 про стягнення аліментів на дитину ОСОБА_14 та дружину до досягнення дитиною 3-річного віку, справа N?523/11661/22 (Додаток N?9).

Позов про розірвання шлюбу не може бути пред?явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини (ч. 2 ст. 110 СК України).

Отже, позивачка, відповідач були і є позбавлені можливості звернутись до суду з позовом про розірвання шлюбу на час вагітності позивачки та до спливу одного року з моменту народження дитини, ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В той час, як перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, який вони наразі не можуть розірвали в судовому порядку через народження доньки ІНФОРМАЦІЯ_3 , - не свідчить, що сторони перебувають після початку серпня 2022р. у фактичних шлюбних відносинах. А свідчить тільки про неможливість розірвання шлюбу до досягнення дитиною одного року.

Відповідач посилався на те, що він перерахував після припинення фактично шлюбних відносин грошові кошти на утримання дітей та додавав квитанції на загальну суму 1999,00 доларів США. Перша квитанція датована 01.08.2022р.

В таблиці, складеній відповідачем у відзиві (т.1. а.с. 108) - сам відповідач вказує, що з 01.08.2022р. він проживав окремо від позивачки, до рахунку відповідача на яку надходила заробітна плата відповідача (яка є спільною сумісною власністю подружжя на час перебування у шлюбі та фактичнихшлюбних відносинах), то відповідач перерахував на її рахунок за період з 01.08.2022р. - 1999 (одна тисяча дев?ятсот дев?яносто дев?ять), 11 доларів США.

В той час, як Позивачка, з якою відповідач за його ініціативою припинив фактичні шлюбні відносини з початку серпня 2022р., - залишилась одна з двома дітьми та на 9-му місяці вагітності третьою спільною дитиною, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 . Що повністю корелюються з аргументами та доказами позивачки та суперечить висновку суду, який ґрунтується на недоведених твердженнях відповідача.

Отже, в апеляційному суді було встановлено належним чином, що твердження відповідача, які були помилково враховані судом першої інстанції, що грошові кошти на рахунку були витрачені на інтереси сімї - суперечать положенням СК України, ЦК України та усталеній практиці Верховного Суду. Навпаки, зняття відповідачем з рахунку грошових коштів, які є спільною сумісною власністю сторін, які були накопичені, зараховані на рахунок відповідача за час шлюбу, фактичних шлюбних відносин, та зняті відповідачем після припинення фактичних шлюбних відносин у серпні 2022р. та витрачені на його потреби, - свідчать, що позивачка має право на стягнення на її користь 1/2 частини грошових коштів.

Шлюбні відносини припинені з початку серпня 2022 року, коли відповідач повідомив позивачку про припинення шлюбних відносин між ними (незважаючи на те, що позивачка була на той час на 9-му місяці вагітності їх спільною дитиною) та сторони почали проживати окремо, фактично шлюбні відносини було припинено.

На початку серпня фактичні шлюбні відносини між позивачкою та відповідачем припинились, за ініціативою самого відповідача , який повідомив напочатку серпня 2022 року, що жити з позивачкою більше не планує, сторони роз?їхались, почали проживати окремо, мати окремі бюджети, перестали вести разом спільне господарство. Стороною відповідача вказаного не спростованого, протилежного належними, допустимими та достатніми доказами не доведено.

Станом на 26.07.2022р. - залишок грошових коштів на рахунку відповідача в АТ КБ «Приватбанк» становив 37 389,15 доларів США (Т.2, ас. 24, оборотна сторона аркуша - залишок коштів зазначається у стовпчику 8 виписки: «Залишок після операції»).

На початку серпня 2022р. фактично шлюбні відносини між сторонами припинились, та сторони почали проживати окремо, мати окремий бюджет, припинили відносини, які притаманні сім?ї, подружжю, перестали вести разом спільне господарство. Детально викладено вище за текстом.

А позивачка звернулась після цього до суду із цим позовом та позовами про стягнення аліментів. Отже, станом на момент припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами на початку серпня 2022 року, на рахунку Відповідача - перебувало 37 389,15 доларів США спільних сумісних коштів подружжя.

Перерахування коштів відповідачем на рахунок позивачки у розмірі за матеріалами справи загалом 1999,00 доларів США є лише витратами на утримання дітей та жодного відношення до поділу спільного майна подружжя не мають.

У разі, коли сім?я фактично припинила своє існування (відсутні ознаки сім?ї, зокрема, спільний побут і ведення господарства, спільне проживання), то й витрати одним з поки щеюридично подружжя (оскільки неможливо розірвали шлюб до досягнення дитиною одного року) - вже не здійснюються в інтересах сім?ї і не на її потреби.

Отже, вказані витрати після припинення фактичних шлюбних відносин сторін не відносяться до витрат в інтересах сім?ї.

Навіть якщо врахувати твердження відповідача, то він посилається на витрати у розмірі 1999,00 доларів США, що є грошовим еквівалентом 73 105,00 грн.

В той час як на момент припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами, на рахунку відкритому на ім?я відповідача - знаходилось 37 389,15 доларів США спільних сумісних коштів подружжя (т.2 а.с. 24, оборотна сторона аркуша).

З матеріалів справи, доданих доказів вбачається (детально - вище за текстом), що за період з моменту припинення фактичних шлюбних відносин з початку серпня 2022р. по 20.01.2023р., - Відповідача загалом зняв та витратив 31 023,97 доларів США спільних сумісних коштів подружжя.

Залишок спільних сумісних коштів подружжя на рахунку Відповідача станом на 20.01.2023р., після зняття Відповідачем на свій розсуд та в своїх інтересах основної суми спільних сумісних грошових коштів, вже після припинення фактичних шлюбних відносин = 5309,46 доларів США.

Отже, перерахування коштів відповідачем у загальному розмірі 1999,00 доларів США на рахунок відповідачки ( із загалом 37 389,15 доларів США) є лише витратами на утримання дітей та жодного відношення до поділу спільного майна подружжя не мають.

Такий відсоток від загальної суми 37 389,15 доларів США на рахунку є замалим.

Коли сім?я фактично припинила своє існування (відсутні ознаки сім?ї, зокрема, спільний побут і ведення господарства, спільне проживання), то й витрати одним з поки ще юридично подружжя (оскільки неможливо розірвали шлюб до досягнення дитиною одного року) - вже не здійснюються в інтересах сім?ї і не на її потреби.

Отже, спільні сумісні грошові кошти були зняті відповідачем з рахунку після припинення фактичних шлюбних відносин.

Неможливо встановити та відповідачем доказами не доведено, що всю вказану суму було витрачено на сім?ю.

Навпаки, з Виписки по рахунку вбачається, що відповідач зняв кошти після припинення фактичних шлюбних відносин, та докази витрат вказаних коштів на потреби сім?ї (а шлюбні відносини на той час вже було припинено) відсутні.

Твердження відповідача жодним чином не можуть свідчити про наявність підстав для відмови у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про поділ спільних сумісних грошових коштів на рахунках на ім?я відповідача в АТ КБ «Приватбанк», шляхом стягнення на її користь з відповідача частини вказаних грошових коштів. Навпаки, матеріалами справи, у відповідності до положень СК, ЦК України, усталеної практики Верховного Суду - підтверджено обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про поділ спільних сумісних грошових коштів, шляхом стягнення на її користь з відповідача частини вказаних грошових коштів.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія враховуючи доводи апеляційної скарги, доводи відзиву на апеляційну скаргу, вважає, що ОСОБА_3 повинен компенсувати 1/2 частину грошових коштів, які знаходились на їх спільному рахунку , а саме станом на 26.07.2022р. - залишок грошових коштів на рахунку відповідача в АТ КБ «Приватбанк» становив 37 389,15 доларів США.

Відповідачем по справі надавався розрахунок, що ним було вже компенсовано частину суми з спільного рахунку з ОСОБА_1 у загальному розмірі 72 831,70 грн, що складається з наступних транзацій на рахунок позивачки та підтверджено наявними доказми у справі:

У Доларах США : 01.08.2022 - 218,77 ; 08.08.2022-205,10; 17.08.2022-109,39; 22.08.2022 - 205,10 ; 31.08.2022 -109,39 ; 05.09.2022-205,10 , в загальній сумі 1052,35 Доларів США.

У Гривнях: 12.09.2022 4000; 19.09.2022 7500 ; 26.09.20227500; 04.10.2022 7500; 10.10.2022 7500, в загальній сумі 34000 грн.

Враховуючи позиції обох сторін, апеляційний суд провів розрахунок грошових коштів , які потрібно доплатити ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , а саме 37 389,15 доларів США , що еквівалентно 1 367 268,87 грн, що є спільним майном майном подружжя станом на 01.08.2022 року, розділено на дві рівні частки, що дорівнює 683 6364,43 грн та відраховуємо з частки ОСОБА_1 суму 72 831,70 грн, яку вже компенсовано ОСОБА_3 у якості аліментів (т.2 а.с.11-13), що дорівнює 610 802,74 грн.

Тобто, ОСОБА_3 повинен компенсувати на користь ОСОБА_1 суму у розмірі 610 802,74 грн, як частину спільно нажитого майна.

Доводи апелянта про блокування карткового рахунку відповідачки не знайшли своє підтвердження, так представником надана довідка від 08.03.2024 року про закриття карти 11.08.2022 року номер якої не збігається з номером карткового рахунка в матеріалах справи (а.с.11-13 т.2) тобто надана довідка не відповідає вимозі відносності до матеріалів справи.

Позиція апелянта про те, що матеріалами справи, сукупністю належних, допустимих та достатніх доказів, обставинами цієї справи підтверджений та доведений факт проживання однією сім?єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в період з листопада 2015 року по 04 липня 2019 року не обгрунтована на думку колегії належними доказами. Судова колегія погоджується з судом першої інстанції, що вимоги позивача в частині поділу квартири АДРЕСА_1 , не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено, що вказана квартира придбана у період спільного проживання однією сім`єю з відповідачем без шлюбу та за спільні кошти, та в судовому засіданні достовірно встановлено, що вказана квартира є особистою власністю відповідача. Під час апеляційного перегляду справи позивачем не доведено належними та допустими доказами спроствування вірно прийнятого рішення судом першої інстанції в цій частині. Посилання позивача на покази свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , як на докази по справі, на підтвердження факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з листопада 2015 року по 04 липня 2019 року та ведення ними спільного господарства, суд першої інстанції вірно вважав такими, що спростовані встановленими в судовому засіданні доказами під час розгляду справи в суді першої інстанції, з чим судова колегія погоджується.

В іншій частині доводи апеляційної скарги є викладенням власної позиції сторони позивача і такими, що судом першої інстанції надано належну правову оцінки суті даного спору і не спростовують висновки до яких дійшов суд першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 квітня 2023 року скасувати в частині відмови ОСОБА_5 до ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог про виділ коштів у власність спільного майна набутого під час спільного проживання однією сім`єю.

Ухвалити у цій частині нове рішення яким позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про виділ коштів у власність спільного майна набутого під час спільного проживання однією сім`єю задовольнити. Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 ), на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 ) 610802 (шістсот десять вісімсот дві ) грн. 74 коп. .

Стягнути з ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_5 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_5 ), на користь ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_6 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_4 ) 3067 (три тисячі шістдесят сім) грн. 86 коп. в рахунок відшкодування витрат по оплаті судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 14 березня 2024 року.

Головуючий суддя В.В. Кострицький

Судді М.В. Назарова

Н.В. Стахова