Провадження № 22-ц/4808/385/24
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Баркова В. М.,

суддів: Луганської В. М.,

Мальцева Є. Є.,

секретаря: Кузнєцова В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат - Крайняк Ігор Миколайович на рішення Івано-Франківського міського суду від 11 грудня 2023 року, в складі судді Кіндратишин Л. Р., ухвалене в місті Івано-Франківську Івано-Франківської області, повний текст якого складено 11 грудня 2023 року, в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позов обґрунтовано тим, що між нею та відповідачем 05 березня 2017 року було укладено шлюб. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначала, що стосунки між подружжям погіршились, що призвело до систематичних сварок, непорозумінь, фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства. З серпня 2019 року подружжя проживає окремо. Спілкування між подружжям повністю відсутнє. З дитиною батько не спілкується, фінансово не підтримує. Малолітня дитина проживає з позивачкою та повністю перебуває на її утриманні. Перебування у шлюбі суперечить інтересам подружжя, а також їхньої малолітньої доньки.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просила розірвати укладений між сторонами шлюб.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11 грудня 2023 року позов задоволено.

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , розірвано. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сторони не підтримують шлюбні відносини, позивачка не бажає підтримувати подружні стосунки з відповідачем, наданий судом строк на примирення не дав бажаного позитивного результату, суд дійшов висновку, що спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 , адвокат Крайняк Ігор Миколайович посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції ухвалюючи оскаржуване рішення неправильно тлумачив норми закону, чим порушив процесуальні права відповідача.Адже, при підготовці даної справи до розгляду повинні були застосовуватися положення Інструкції № 1092/5/54, яка затверджена Наказом Міністерства юстиції України, ДСА України від 27 червня 2008 року. Так, відповідно до Інструкції у разі відкриття провадження у справі, в порядку підготовки справи до судового розгляду, суд повинен був направити до компетентного органу держави Ізраїль за місцем знаходження відповідача доручення про вручення судових документів та виконання окремих процесуальних дій. Натомість, суд звернувся до Ізраїльської судової адміністрації, а не до компетентного органу, а саме міністерства юстиції, яке і займається цими справами, як з боку України, так і з боку Держави Ізраїль. Тому очевидним було отримання відмови в виконанні даного доручення суду. Пізніше, суд надіслав лист про необхідність вирішення питання з приводу перекладу документів до ТУ ДСА України в Івано-Франківській області, але не дочекавшись отримання відповіді, перейшов до розгляду справи та винесення рішення по справі, чим свідомо порушив права відповідача та не виконав вимоги міжнародних договорів та законодавства України.

Крім того, у порушення вимог закону, позивачем не додана перекладена на державну мову Ізраїлю позовна заява та додані до неї копії документів, що мали б бути засвідчені уповноваженим перекладачем або нотаріусом. Проте, суд не звернув на даний факт уваги, чим також порушив права відповідача.

Також, на думку апелянта оскаржуване рішення є невмотивованим, що суттєво впливає на дотримання права особи на справедливий суд. Вважає, що саме лише посилання суду на норму права не може вважатися належною мотивацією рішення.

Висновки суду про відсутність у сторін бажання створити міцну сім`ю,ОСОБА_5 заперечує, бо такі висновки зроблені без посилання на будь-які докази, та не відповідають дійсності.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Івасишин З. З. зазначає, що апеляційна скарга є необґрунтованою, і по суті, спрямована на умисне затягування справи, з метою примусити позивачку перебувати у шлюбі поза її волею, що суперечить принципу добровільності особи перебування у шлюбі. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідач та його представник в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, останній про час і місце розгляду справи був повідомлений за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Івасишин З. З., яка просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції встановив, що відповідно до свідоцтва про шлюб, виданим повторно Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 05 березня 2017 року Деснянським районним відділом у місті Києві державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис за № 344.

Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка ОСОБА_6 , дружини ОСОБА_7 (том 1 а.с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_2 від спільного подружнього життя у сторін народилась донька ОСОБА_3 (а.с. 7, 8).

Представник ОСОБА_1 адвокат Крайняк І. М. в апеляційній скарзі зазначає, що відповідач по справі, не був належним чином повідомлений про розгляд справи, оскількисуд першої інстанції не надіслав до компетентного органу держави Ізраїль за місцем знаходження відповідачадоручення про вручення судових документів та виконання окремих процесуальних дій відповідачу.

З даним доводом колегія суддів не може погодитися з огляду на наступне.

Відповідно до частин 1, 2 та 5 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема брати участь у судових засіданнях, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб (ст. 43 ЦПК

Статтею 128 ЦПК України визначено, що суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка не є обов`язковою.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 128 ЦПК України, судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше, ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення завчасно.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 ЦПК України, судова повістка надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є, зокрема: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Частиною першою ст. 130 ЦПК України передбачено, що у разі відсутності в адресата електронного кабінету судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.

Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду (ч. 2 ст. 130 ЦПК).

Вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (ч. 5 ст. 130 ЦПК).

З матеріалів справи вбачається, що 28 грудня 2021 року ухвалою Івано-Франківського міського суду до участі в справі залучено адвоката Крайняка І. М., як представника відповідача (т. 1 а.с. 66, 77).

З вказаної дати та протягом усього часу розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції, інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Крайняк І. М., повноваження якого на представництво інтересів відповідача підтверджені ордером про надання правничої (правової) допомоги № 1102406 Серія АЕ від 23 листопада 2023 року.

Представляючи інтереси ОСОБА_1 , адвокат Крайняк І. М., неодноразово подавав заяви про відкладення розгляду справи.

Зокрема, 10 січня 2022 року представником відповідача адвокатом Крайняком І. М. подано клопотання про надання строку на примирення, у якому адвокат також просить проводити розгляд заяви за його відсутності, а також за відсутності ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 80-84).

08 червня 2022 представник відповідача також подав до суду заяву про відкладення розгляду справи, у якій зазначав наступне: «відповідач планує прибути до суду з метою особистої участі в судовому процесі, а також з метою побачитися з дружиною та донькою», що свідчить про обізнаність та можливість відповідача брати участь в засіданнях(т. 1 а.с. 132, 135).

Будучи належно повідомленим про час та місце розгляду справи судовою повісткою через електронний кабінет в підсистемі «Електронний суд» (т. 2 а.с. 95, 117), представник відповідача адвокат Крайняк І. М., потворно 09 листопада 2023 року та 04 грудня 2023 року у судове засідання не з`явився.

Окрім того, відповідачу також було відомо про існування даної справи, доказом чого є подана ним заява від 20 лютого 2020 року (т. 1 а.с. 51-53). У якій відповідач наголошує, що йому відомо про позов ОСОБА_2 , який та подала з метою розірвання шлюбу з ним. Також, ця заява написана української мовою, що свідчить про володіння нею ОСОБА_8 . Також із цієї заяви вбачається, що відповідач вимагав повідомляти про судове провадження тільки у порядку визначеному Конвенцією про вручення за кордоном судових або позасудових документів у цивільних або комерційних справах.

Зазначеною Конвенцією до якої Україна приєдналася 19 жовтня 2000 року відповідно до Закону України «Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах» регулюється порядок передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.

Відповідно до частини першої статті 1 Конвенції, ця Конвенція застосовується у цивільних та комерційних справах щодо всіх випадків, коли існує потреба в передачі судових та позасудових документів для вручення за кордоном.

Згідно з частиною першою статті 2 Конвенції кожна Договірна Держава призначає Центральний Орган, обов`язком якого є отримання прохань про вручення документів, що виходять від інших Договірних Держав, і здійснення процесуальних дій відповідно до положень статей 3-6.

Відповідно до статті 3 Конвенції, орган влади чи судовий працівник, компетентний відповідно до права запитуючої Держави, направляють Центральному Органу запитуваної Держави прохання згідно з формуляром, що додається до цієї Конвенції, без потреби легалізації або виконання інших аналогічних формальностей.

До прохання додається документ, що підлягає врученню, або його копія. Прохання і документ надаються в двох примірниках.

Згідно зі статтею 5 Конвенції Центральний Орган запитуваної Держави власноручно вручає документ або забезпечує його вручення відповідним органом: a) у спосіб, визначений його внутрішнім правом для вручення документів, складених в цій державі, особам, що перебувають на її території, або b) в особливий спосіб, обумовлений запитуючим органом, якщо такий спосіб не є несумісним з законами запитуваної Держави.

З урахуванням положень пункту (b) частини першої цієї статті документ може завжди бути вручений шляхом безпосередньої доставки одержувачу, який приймає його добровільно.

Якщо документ має бути вручений відповідно до частини першої цієї статті, то Центральний Орган може вимагати, щоб документ був складений або перекладений офіційною мовою або однією з офіційних мов запитуваної Держави.

Частина прохання, яка відповідає формуляру, доданому до цієї Конвенції, що містить короткий виклад суті документу, що підлягає врученню, вручається разом з документом.

Водночас статтею 10 Конвенції передбачено, що якщо запитувана Держава не заперечує, то ця Конвенція не обмежує: a) можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном, b) можливості для судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуючої Держави здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави, c) можливості для будь-якої заінтересованої в судовому процесі особи здійснювати вручення судових документів безпосередньо через судових працівників, службовців або інших компетентних осіб запитуваної Держави.

З інформації, розміщеної на офіційному сайті Гаазької конференції з міжнародного приватного права, вбачається, що Держава Ізраїль не заперечує можливості надсилати судові документи безпосередньо поштою особам, які перебувають за кордоном, передбаченої пунктом «а» статті 10 Конвенції.

Відповідно до статті 15 Конвенції якщо документ про виклик до суду або аналогічний документ підлягав передачі за кордон з метою вручення відповідно до положень цієї Конвенції і якщо відповідач не з`явився, то судове рішення не може бути винесене, поки не буде встановлено, що: a) документ був вручений у спосіб, передбачений внутрішнім правом запитуваної Держави для вручення документів, складених у цій країні, особам, які перебувають на її території, b) документ був дійсно доставлений особисто відповідачеві або за його місцем проживання в інший спосіб, передбачений цією Конвенцією, і що, в кожному з цих випадків, вручення або безпосередня доставка були здійснені в належний строк, достатній для здійснення відповідачем захисту.

Кожна Договірна Держава може заявити, що суддя, незалежно від положень частини першої цієї статті, може постановити рішення, навіть якщо не надійшло жодного підтвердження про вручення або безпосередню доставку, у разі, якщо виконані всі наступні умови: a) документ було передано одним із способів, передбачених цією Конвенцією, b) з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців, c) не було отримано будь-якого підтвердження, незважаючи на всі розумні зусилля для отримання його через компетентні органи запитуваної Держави.

Незважаючи на положення попередніх частин, суддя може в термінових випадках прийняти рішення про застосування будь-яких тимчасових чи охоронних заходів.

У випадку, передбаченому частиною другою статті 15 Конвенції, суд може прийняти рішення, якщо з дати направлення документа сплинув термін, який суддя визначив як достатній для даної справи і який становить щонайменше шість місяців.

Разом з тим відповідно до положень статті 15 Конвенції вбачається, що ця норма застосовується за умов необхідності повідомлення особи, яка є відповідачем у справі, про наявність справи, яка розглядається судом, для надання відповідачу можливості вжиття заходів захисту.

Відповідно до частини 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, насамреред, на відповідні державні судові органи. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (§ 66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Отже, враховуючи вищевикладене, а також можливість застосування статті 10 Конвенції та направлення судових рішень поштою, зважаючи на те, що у розгляді справи в суді першої інстанції приймав участь представник відповідача, повноваження якого обмежені не були, апеляційний суд вважає безпідставними доводи скарги щодо неналежного повідомлення відповідача.

Крім того, необхідність застосування порядку передачі судових та позасудових документів, врегульованого статтею 498 ЦПК України та статтею 15 Конвенції та пов`язане із цим зупинення провадження у справі, призвело б до невиправданого затягування розгляду справи, і є порушенням права учасників судового процесу на розгляд справи упродовж розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язки добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу; заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (постанови Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 643/856/15-ц (провадження № 61-8953св20), від 21 грудня 2020 року у справі № 484/146/16-ц (провадження № 61-3299св20)).

З приводу доводів апеляційної скарги, щодо невмотивованості оскаржуваного рішення суду, колегія суддів апеляційного суду зазначає наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 4 ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються:1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).

Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів зазначає, що суд повно та всебічно відобразив мотиви, якими він керувався при ухваленні свого рішення. Тому, даний довід є також необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Окрім того, ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат Крайняк Ігор Миколайович посилається на відсутність в матеріалах справи доказів, які б свідчили про бажання позивачки розірвати шлюб.

Наведений довід, також підлягає спростуванню. Адже, подаючи позовну заяву до суду ОСОБА_2 чітко зазначає, що фактичні шлюбні відносини між сторонами припинилися. З серпня 2019 року подружжя проживає окремо, а подальше перебування у шлюбі суперечить інтересам подружжя, а також їх малолітньої доньки.

Також, у своїх заявах від 12 січня 2022 року та 08 листопада 2023 року ОСОБА_2 свої позовні вимоги підтримала, що свідчить про усвідомлене бажання позивачки розірвати укладений з відповідачем шлюб.

Згідно з частинами 3, 4 статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу, у частині 1 якої визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Аналізуючи норми діючого законодавства, слід дійти висновку, що суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо, тому суд апеляційної інстанції вважає висновки суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог та наявність підстав для розірвання шлюбу правомірними, оскільки подальше збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

З інших підстав рішення суду не оскаржується.

Керуючись статтями 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Крайняк Ігор Миколайович залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 11 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 18 березня 2024 року.

Судді В. М. Барков

В. М. Луганська

Є. Є. Мальцева