ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

12 березня 2024 року

м. Харків

справа №643/2569/23

провадження №22-ц/818/941/24

провадження №22-ц/818/1305/24

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України»

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 про захист прав споживачів шляхом визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,

за апеляційними скаргами Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2023 року та додаткове рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2023 року, постановлені суддею Новіченко Н.В.,

в с т а н о в и в :

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просить визнати неправомірною відмову Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» у проведенні реструктуризації зобов`язань ОСОБА_1 за заявою від 02.07.2021 відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» за кредитним договором № 6806С79 від 20.12.2006; зобов`язати Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» провести реструктуризацію зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 6806С79 від 20.12.2006 відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування».

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірною відмову Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» у проведенні реструктуризації зобов`язань ОСОБА_1 за заявою від 02.07.2021 відповідно до п. 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» за кредитним договором № 6806С79 від 20.12.2006. Зобов`язано Акціонерне товариство «Державний експертно-імпортний банк України» провести реструктуризацію заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 6806С79 від 20.12.2006 відповідно до п. 7 Розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування». Стягнуто з Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на користь держави судовий збір у розмірі 1073 грн. 60 коп.

Додатковим рішенням Московського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000,00 грн. У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Не погодившись із рішеннями суду першої інстанції, Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» подав апеляційні скарги в яких просить, рішення суду про задоволення позовних вимог скасувати та постановити нове, яким відмовити повністю. Також просить скасувати додаткове рішення про стягнення витрат на правничу допомогу.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що суд невірно визначився з правовідносинами, які склалися між сторонами. Також наголошує, що позивач не надав всіх необхідних документів при зверненні до банку із заявою про реструктуризацію боргу. Крім того, наголошує, що у дружини позивача на праві власності є інше майно, крім предмета іпотеки, тому підстав для здійснення реструктуризації боргу.

Також в апеляційній скарзі на додаткове рішення апелянт просить рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити у стягненні 20000,00 грн витрат на правничу допомогу. Зауважує, що витрати є необґрунтованими, такими, що не відповідають фактично наданим послугам.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач неправомірно відмовив у проведенні обов`язкової реструктуризації зобов`язань позивача за договором про споживчий кредит. Заяву про реструктуризацію позивачем надано відповідачу 02.07.2021 року і на момент підписання цієї заяви він мав у власності лише один об`єкт житлової нерухомості, який придбано за рахунок отриманих кредитних коштів, суд дійшов висновку, що позивачем було дотримано усіх вимог п. 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим його заборгованість за кредитним договором № 6806С79 від 20.12.2006 підлягала реструктуризації відповідно до п. 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування».

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що 20.12.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 6806С79, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 48 000, 00 доларів США для придбання квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1 .

У цей же день, між позивачем (позичальник), відповідачем (Банк) та третьою особою (поручитель) було укладено Договір поруки № 6806Р від 20.12.2006, за умовами якого поручитель зобов`язався перед Банком солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № 6806С79 від 20.12.2006.

Також, 20.12.2006 року між позивачем (іпотекодавець) та відповідачем (іпотекодержатель) було укладено іпотечний договір № 6806Z309, згідно з яким позивач передав відповідачу в іпотеку квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21.12.2015 у справі № 643/8725/15-ц стягнуто солідарно з відповідача та третьої особи на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 6806С79 від 20.12.2006 у розмірі 32 862, 09 доларів США та 24 002, 54 грн., а також судові витрати у розмірі 3 654, 00 грн.

26.09.2016 року державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52343637 з примусового виконання даного рішення.

02.07.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про проведення реструктуризації зобов`язань згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» № 1381-ІХ від 13.04.2021 за кредитним договором № 6806С79 від 20.12.2006.

Листом від 11.10.2021 відповідач відмовив позивачу у проведенні реструктуризації, пославшись на наступне:

-у заяві не зазначено всі наявні на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду, що належать на праві власності позичальнику та членам сім`ї позичальника;

-не виконується одна із умов Закону, що надає право на обов`язкову реструктуризацію зобов`язань, що передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, оскільки у власників позичальника та членів сім`ї позичальника, крім предмета іпотеки, в наявності є інше житлове нерухоме майно, розташоване за адресою АДРЕСА_2 .

Як убачається з матеріалів справи рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21.12.2015 у справі № 643/8725/15-ц стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 6806С79 від 20.12.2006 у розмірі 32 862, 09 доларів США та 24 002, 54 грн., а також судові витрати у розмірі 3 654, 00 грн.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2016 року апеляційну скаргу відхилено, рішення Московського районного суду м. Харкова від 21.12.2015 року залишено без змін.

26.09.2016 року державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 52343637 з примусового виконання даного рішення.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що АТ «Державний експортно-імпортний банк» безпідставно відмовив йому у прийнятті заяви про проведення реструктуризації боргу за споживчим кредитом.

Спірні правовідносини стосуються наявності передбачених Законом України «Про споживче кредитування» підстав для реструктуризації зобов`язань позивача за кредитним договором № № 6806С79 від 20.12.2006.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про споживче кредитування» Метою цього Закону є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами.

Стаття 3 Закону України «Про споживче кредитування» визначає, що цей Закон регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами під час надання послуг споживчого кредитування, а також відносини, що виникають у зв`язку з врегулюванням простроченої заборгованості за договорами про споживчий кредит та іншими договорами, передбаченими частиною другою цієї статті.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію зобов`язань за договором про споживчий кредит. Реструктуризація зобов`язань за договором про споживчий кредит - це зміна істотних умов договору про споживчий кредит, що здійснюється кредитодавцем на договірних умовах із споживачем і впливає на умови та/або порядок повернення такого кредиту.

13 квітня 2021 року Верховною Радою України прийнято Закон №1381-Х, який набрав чинності 23 квітня 2021 року.

Цим Законом внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування», а саме Розділ IV «Прикінцеві та перехідні положення» доповнено пунктом 7.

Згідно з п. 7 Розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» зобов`язання позичальників за договорами про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті, що відповідають зазначеним у цьому пункті критеріям (незалежно від дати укладення договору), підлягають обов`язковій реструктуризації на вимогу позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представника (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) у порядку та на умовах, встановлених цим пунктом:

1) обов`язковій реструктуризації підлягають зобов`язання, передбачені договором про споживчий кредит, наданий в іноземній валюті (далі у цьому пункті - договір), у разі: наявності станом на день набрання чинності цим пунктом будь-якого непогашеного грошового зобов`язання (простроченого грошового зобов`язання та/або грошового зобов`язання, строк сплати якого не закінчився) перед кредитором, крім випадку переходу усіх прав кредитора до поручителя (заставодавця) у зв`язку з виконанням ним зобов`язань позичальника; відсутності станом на 1 січня 2014 року простроченої заборгованості, яку згідно з договором позичальник зобов`язаний сплатити не пізніше 1 січня 2014 року (крім простроченої заборгованості із сплати неустойки та інших платежів, нарахованих у зв`язку із простроченням позичальником платежів, та/або будь-якої заборгованості, строк сплати якої відповідно до договору спливає після 1 січня 2014 року, але яку кредитор вимагав повернути достроково (у строк до 1 січня 2014 року) у зв`язку з простроченням позичальником платежів), або якщо зазначену прострочену заборгованість погашено до дня проведення реструктуризації;

2) виконання зобов`язань за договором забезпечено предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку" у вигляді майна, віднесеного до об`єктів житлового фонду (далі - житлове нерухоме майно), або об`єкта незавершеного житлового будівництва, або майнових прав на нього, або садового будинку, або земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а загальна площа такого нерухомого майна (об`єкта незавершеного житлового будівництва) не перевищує для квартири 140 квадратних метрів, для житлового будинку - 250 квадратних метрів, для садового будинку - 250 квадратних метрів, для земельної ділянки - площі, визначеної пунктом "г" частини першої статті 121 Земельного кодексу України.

Крім того, вимагається виконання хоча б однієї з таких умов: предмет іпотеки - житлове нерухоме майно використовується як місце постійного проживання позичальника або майнового поручителя (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

у власності позичальника або майнового поручителя, який є власником предмета іпотеки - об`єкта незавершеного житлового будівництва, відсутнє інше житлове нерухоме майно (крім житлового нерухомого майна, що розташоване на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

предмет іпотеки - нерухоме житлове майно придбавалося повністю або частково за рахунок кредитних коштів, отриманих за договором, і умовами договору або іпотечного договору передбачено заборону реєстрації місця проживання позичальника або майнового поручителя за адресою розташування житлового нерухомого майна, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя іншого житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, площа якого не перевищує 250 квадратних метрів, розташованого на зазначеній земельній ділянці, та житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі);

предметом іпотеки є садовий будинок, за умови відсутності у власності позичальника або майнового поручителя житлового нерухомого майна (крім житлового нерухомого майна, розташованого на тимчасово окупованій території у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим та місті Севастополі).

П.п. 3 п. 7 Розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що реструктуризація зобов`язань, передбачених договором, здійснюється за заявою, що подається кредитору позичальником (особою, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або його представником (за законом або за наявності довіреності на вчинення таких дій) особисто або надсилається рекомендованим листом з повідомленням про вручення протягом трьох місяців з дня набрання чинності цим пунктом, крім таких випадків:

у разі смерті позичальника (або особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) протягом строку, передбаченого абзацом першим цього підпункту, спадкоємець, до якого перейшли права та обов`язки позичальника, може подати заяву про проведення реструктуризації протягом двох місяців з дня одержання відповідного свідоцтва про право на спадщину;

у разі наявності на день набрання чинності цим пунктом у суді відкритого провадження у справі, предметом спору в якій є права та обов`язки сторін за договором, щодо реструктуризації зобов`язань за яким подається заява, та/або права та обов`язки сторін за іпотечним договором, укладеним для забезпечення виконання передбачених цим договором зобов`язань, та/або договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, та відсутності рішення суду, що набрало законної сили, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня набрання законної сили рішенням суду в такій справі;

у разі залучення позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) у встановленому законодавством порядку до здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях у період, що припадає на тримісячний строк з дня набрання чинності цим пунктом, заява про проведення реструктуризації може бути подана після спливу тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом, але не пізніше двох місяців з дня завершення такого залучення.

Крім того, у разі визнання судом поважними інших причин неподання заяви про проведення реструктуризації протягом тримісячного строку з дня набрання чинності цим пунктом суд може встановити інший строк для подання заяви.

Якщо строк подання заяви про проведення реструктуризації пропущено позичальником з поважних причин (хвороба, перебування за межами території України тощо), кредитор за клопотанням позичальника має право подовжити строк подання заяви про проведення реструктуризації на два місяці.

У разі пропуску позичальником строків, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом.

Згідно з п.п. 4 п. 7 Розділу ІV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» у заяві про проведення реструктуризації зазначаються:

прізвище, ім`я та по батькові (за наявності) позичальника;

найменування кредитодавця (повне або скорочене);

інформація про дату укладення договору, яким передбачені зобов`язання, щодо реструктуризації яких подається заява;

інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника);

інформація про всі наявні у власності позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса);

інформація про зареєстроване та фактичне місце проживання майнового поручителя та про всі наявні у його власності на дату підписання заяви об`єкти нерухомого майна, віднесені до об`єктів житлового фонду (зазначається кожен такий об`єкт нерухомого майна та його адреса), - у разі наявності майнового поручителя;

документи, що підтверджують інформацію, зазначену у заяві (документи про склад сім`ї, про доходи іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя) та членів його сім`ї - на вимогу кредитора), розширену інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно стосовно кожного члена сім`ї іпотекодавця (позичальника та/або майнового поручителя).

У разі ненадання позичальником необхідних для проведення реструктуризації документів, зазначених у цьому підпункті, кредитор звільняється від обов`язку проведення реструктуризації зобов`язань за іпотечним кредитом на умовах, визначених цим пунктом.

Заявник несе відповідальність за достовірність зазначеної у заяві про проведення реструктуризації інформації. У разі якщо заявник не зазначив у заяві про проведення реструктуризації об`єкт нерухомого майна, віднесений до об`єктів житлового фонду, що на момент підписання заяви належав на праві власності позичальнику (особі, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майновому поручителю, або заявник зазначив недостовірну інформацію про зареєстроване на момент підписання заяви місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майнового поручителя, або заявник зазначив недостовірну інформацію про фактичне місце проживання позичальника (особи, до якої перейшли права та обов`язки позичальника) або майнового поручителя, то в разі встановлення однієї з цих обставин судом або в разі підтвердження однієї з таких обставин наявними у кредитора офіційними документами (виданими суб`єктами, уповноваженими відповідно до закону видавати такі документи), це є підставою для відмови у проведенні передбаченої цим пунктом реструктуризації. Якщо реструктуризацію відповідно до цього пункту проведено, це є підставою для відновлення грошових зобов`язань позичальника, які існували станом на день, що передував дню проведення такої реструктуризації, із зменшенням таких грошових зобов`язань на суми сплачених з дня проведення реструктуризації платежів.

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 звернувся до АТ «Державний експортно-імпортний банк України» у строки, визначені законом та із заявою встановленого зразка із наданням передбачених законом документів.

Щодо доводів відповідача про наявність у дружини позивача іншого нерухомого майна, як на підставу для відмови в проведенні реструктуризації, судова колегія зазначає наступне.

Стаття 60 СК України та стаття 368 ЦК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Згідно зі статтею 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

З матеріалів справи убачається, що 11.09.2017 року ОСОБА_3 (дружина позивача) за договором купівлі-продажу набула право на квартиру в АДРЕСА_3 .

Також, 20.09.2017 року дружина позивача на підставі договору купівлі-продажу набула право на кімнату в квартирі за адресою АДРЕСА_4 .

Зазначене нерухоме майно хоча й було придбано дружиною позивача у період шлюбу, проте при укладанні відповідних договорів купівлі-продажу ОСОБА_4 надав нотаріально посвідчену згоду на те, що зазначене майно є особистою приватною власністю дружини і джерелом його придбання були кошти, які не є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, що виключає можливість вважати вказані об`єкти нерухомості спільним сумісним майном подружжя.

Крім того колегія суддів звертає увагу, що закон пов`язує право позичальника на реструктуризацію боргу з відсутністю саме у нього або майнового поручителя (який є власником предмета іпотеки) іншого житлового нерухомого майна.

Даних про наявність у власності ОСОБА_4 іншого житлового нерухомого майна матеріали справи не містять.

Наявність у власності дружини позивача кімнати у будинку гостинного типу та однокімнатної квартири на праві особистої приватної власності не є підставою для відмови у проведенні реструктуризації заборгованості.

Враховуючи, що заяву про реструктуризацію позивачем надано відповідачу 02.07.2021 року і на момент підписання цієї заяви він мав у власності лише один об`єкт житлової нерухомості, який придбано за рахунок отриманих кредитних коштів, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення суду, судова колегія зазначає наступне.

Стаття 133ЦПК України визначає види судових витрат.

Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Зі змісту статті 58 ЦПК України вбачається, що сторона, третя особа, а також особа, якій за законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Відповідно до статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно статті 15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

У відповідності до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність - це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Статтею 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.

При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт.

Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Задовольняючи частково заяву про стягнення витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, стягненню підлягають витрати на правничу допомогу у сумі 20000,00 грн.

Між Адвокатським обєднанням «Мельник та Партнери» та ОСОБА_4 було укладено договір про надання професійної правничої допомоги від 04.04.2023 року.

За умовами пункту 2.2 Договору про надання професійної правничої допомоги від 04.04.2023, укладеного між ОСОБА_1 як клієнтом, та Адвокатським об`єднанням "МЕЛЬНИК ТА ПАРТНЕРИ" (об`єднання), клієнт відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» оплачує працю Об`єднання по наданню правничої допомоги, означеної у п. 1.1. цього договору, за фіксованою ціною, яка визначається, зокрема з розрахунку по 40 000 грн. за участь адвоката в судовому процесі в суді першої інстанції (окремо), апеляційної (окремо) чи касаційної інстанції (окремо), незалежно від кількості судових засідань та виконаної роботи/наданих послуг адвокатом.

Згідно акту виконаних робіт від 01.12.2023, адвокатом було надано позивачу наступний обсяг послуг: вивчення та аналіз наданих клієнтом документів щодо правовідносин з банківською установою, їх співставлення з положеннями чинного законодавства (внесених змін до Закону України «Про споживче кредитування», строку дії таких змін та можливості застосування до правовідносин позивача); пошук, вивчення та аналіз практики застосування положень Закону України «Про споживче кредитування» зважаючи на конкретно визначений характер правовідносин сторін; формування правової позиції позивача та складання позовної заяви, її оформлення та подання до суду; підготовка, складання, оформлення та подання до суду заяви про забезпечення позову; підготовка, складання, оформлення та подання до суду заяви про забезпечення позову з додатковим обґрунтуванням необхідності вжиття заходів забезпечення позову; підготовка, складання, оформлення та подання до суду апеляційної інстанції апеляційної скарги на ухвалу суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову; участь у судових засіданнях в судах першої (в підготовчому судовому засіданні та під час розгляду справи по суті) та апеляційної інстанції (під час розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову).

19.12.2023 року представником відповідача подано до суду клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката до 0, 00 грн.

Суд першої інстанції враховуючи категорію та складність справи, обсяг фактично виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, а також критерії розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та зважаючи на клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 20 000, 00 грн.,

Судова колегія погоджується з таким висновками суду першої інстанції, підстави для повної відмови у задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відсутні.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так як апеляційна скарга залишається без задоволення, то судові витрати, у відповідності до вимог ст. ст. 141, 382 ЦПК України між сторонами не розподіляються.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2023 року та додаткове рішення Московського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний тест постанови складено 14.03.2024