справа № 570/2091/24
провадження № 2/570/861/2024
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

06 листопада 2024 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.

з участю позивача ОСОБА_1 ,

його представника адвоката Кисельової М.І.,

представника відповідача адвоката Муравської О.О.,

секретаря судового засідання Полюхович М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області /м.Рівне, вул.C.Петлюри, 10/ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,

в с т а н о в и в:

оскільки між сторонами відсутня згода щодо добровільного поділу спільно нажитого майна позивач у поданій 29 квітня 2024 року позовній заяві просить

- визнати об`єктами права спільної сумісної власності подружжя легкові автомобілі марки DAEWOO MATIZ, 2008 р.в., державний номерний знак НОМЕР_1 та марки NISSAN X-TRAIL, 2004 р.в., державний номерний знак НОМЕР_2 ;

- у порядку поділу майна подружкя стягнути на користь позивача грошову компенсацію вартості 1/2 частку легкових автомобілів марки DAEWOO MATIZ, 2008 р. в., державний номерний знак НОМЕР_1 та марки NISSAN X-TRAIL, 2004 р. в., державний номерний знак НОМЕР_3 , у розмірі 197 900 гривень 00 коп., залишивши останні у власності ОСОБА_2 , припинивши право спільної сумісної власності подружжя;

- визнати об?єктами права спільної сумісної власності подружжя: 1/2 частку будинку №2, загальною площею 46,5 кв. м., з надвірними будівлями: прибудовою, сараєм, погребом, сараєм, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, площею 0,125 га, кадастровий номер: :01:023:0020, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельну ділянку, площею 0,0747 га, кадастровий номер: :01:024:0458, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- у порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальної частки: 1/2 частки будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 46,5 кв. м., з надвірними будівлями прибудовою, сараєм, погребом, сараєм, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ?ятихатки; земельної ділянки, площею 0,125 га, кадастровий номер: :01:023:0020, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки, площею 0,0747 га, кадастровий номеp: :01:024:0458, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальної частки: 1/2 частки будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 46,5 кв. м., з надвірними будівлями прибудовою, сараєм, погребом, сараєм, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ?ятихатки; земельної ділянки, площею 0,125 га, кадастровий номер: :01:023:0020, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки, площею 0,0747 га, кадастровий номеp: :01:024:0458, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; - припинивши право спільної сумісної власності подружжя на останні; стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Відповідач відзив не подавав.

Сторони відповідно до ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з"явилася, надавши право на представлення своїх інтересів своєму адвокату.

Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати її особисті пояснення з приводу спору, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку сторін, дійшов висновку про можливість розглянути справу у її відсутність.

Позивач у суді позов підтримав повністю, зазначає, що спірне рухоме та нерухоме майно придбане під час шлюбу за їх спільні кошти, хоча оформлене та зареєстроване за відповідачем, є спільною сумісною власністю. Тому позивач просить здійснити поділ спільного майна подружжя, визнавши за позивачем і відповідачем право власності на 1/2 ідеальної частки, припинивши право спільної сумісної власності.

Погоджується на отримання грошової компенсації 1/2 частки легкових автомобілів, при цьому дружина користується автомобілем DAEWOO MATIZ, 2008 р. в., державний номерний знак НОМЕР_1 , а автомобіль марки NISSAN X-TRAIL, 2004 р. в., державний номерний знак НОМЕР_3 знаходиться на території господарства, де проживає він з дітьми і він не заперечує віддати його дружині, якщо вона компенсує йому половину його вартості.

Його представник адвокат Марина Кисельова, підтримуючи вимоги та аргументацію свого довірителя, стверджує, що хоча спірне майно зареєстроване за відповідачем, але придбане сторонами спільно під час перебування в зареєстрованому шлюбі за їх спільні кошти та в інтересах сім`ї, зі згоди чоловіка. На сьогодні спір щодо майна у сторін відсутній, але задоволення данного позову дасть можливість позивачу у майбутньому подати позов про поділ вказаного майна в натурі.

Представник відповідача адвокат Оксана Муравська позовні вимоги визнала в частині компенсації за автомобіль, яким дійсно користується відповідач.

Сторона відповідача категорично проти такого порядку вирішення спору, оскільки таким способом він не вирішується по суті, а спільність цього майна та право кожної з сторін на його половину ніким не оспорюється.

Між сторонами склалися неприязні стосунки, сварки, з приводу чого позивач неодноразово притягувався за насильство в сім"ї, у сторін наявний невирішений спір про місце проживання малолітніх дітей, відповідач отримала змогу забрати своє особисте майно лише зі допомогою працівників поліції, оскільки бувший чоловік не допускає її до їх майна, їй жодним чином не потрібен автомобіль, яким користується позивач.

Суд встановив такі обставини.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 2009 року по 13 грудня 2023 року, мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з батьком і на утримання яких відповідач з 18 квітня 2024 року сплачує аліменти у розмірі однієї третьої заробітку (доходу) на дитину, щомісячно і до досягнення дітьми повноліття.

04 березня 2020 року сторони за 69 270 грн. 00 коп. придбали 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 ?ятихатки; загальною площею 46,5 кв. м., житловою площею 28,0 кв.м., позначений на поетажному плані літерою "А-1" та надвірних будівель: прибудова (літера "а"), сарай - Б, погріб - В, сарай - Г, згідно нотаріального посвідченого договору купівлі-продажу 1/2 будинку від 04.03.2020, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №133. Відповідно до преамбули договору купівлі-продажу ОСОБА_5 , надалі іменований "продавець", та ОСОБА_2 надалі іменована "покупець" уклали договір про таке: продавець зобов`язується передати, а покупець зобов`язується прийняти належну продавцю на праві приватної власності 1/2 частку вищевказаного житлового будинку. Згода чоловіка покупця на покупку, а також укладення та підписання договору купівлі-продажу будинку підтверджується заявою, підпис на якій нотаріально засвідчений 04.03.2020 О.В.Червук приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу за р№132.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.03.2020 за № 203117627 право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 ?ятихатки, зареєстроване 04.03.2020 року, на підставі договору купівлі-продажу від 04.03.2020 року, розмір частки 1/2, власник ОСОБА_2 .

04 березня 2020 року сторони за 12 500 грн. 00 коп. придбали земельну ділянку площею 0,1250 га, кадастровий номер :01:023:0020, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: Рівненська область, Рівненський район, село Велика Омеляна, згідно нотаріального посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.03.2020, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №134. Відповідно до преамбули договору купівлі-продажу ОСОБА_5 , надалі іменований "продавець", та ОСОБА_2 надалі іменована "покупець" уклали договір про таке: продавець передає, а покупець приймає у власність належну продавцю вищевказану земельну ділянку, яка відчужується разом з 1/2 будинку, який на ній знаходиться. Згода чоловіка покупця на покупку, а також укладення та підписання договору купівлі-продажу земельної ділянки підтверджується заявою, підпис на якій нотаріально засвідчений 04.03.2020 О.В.Червук приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу за р№132.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.03.2020 за № 203126850 право власності на земельну ділянку площею 0,1250 га, кадастровий номер :01:023:0020, зареєстроване 04.03.2020 на підставі договору купівлі продажу від 04.03.2020, розмір частки 1, власник ОСОБА_2 .

04 березня 2020 року сторони за 7 470 грн. 00 коп. придбали земельну ділянку площею 0,0747 га, кадастровий номер :01:024:0458, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: Рівненська область, Рівненський район, село Велика Омеляна, згідно нотаріального посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 04.03.2020, зареєстрованого в реєстрі нотаріальних дій за №135. Відповідно до преамбули договору купівлі-продажу ОСОБА_6 , надалі іменований "продавець", та ОСОБА_2 надалі іменована "покупець" уклали договір про таке: продавець передає, а покупець приймає у власність належну продавцю вищевказану земельну ділянку. Згода чоловіка покупця на покупку, а також укладення та підписання договору купівлі-продажу земельної ділянки підтверджується заявою, підпис на якій нотаріально засвідчений 04.03.2020 О.В.Червук приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу за р№132.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.03.2020 за № 203107855 право власності на земельну ділянку площею 0,0747 га, кадастровий номер :01:024:0458, зареєстроване 04.03.2020, на підставі договору купівлі продажу від 04.03.2020, розмір частки 1, власник ОСОБА_2 .

Окрім того, сторони придбали транспортні засоби марки DAEWOO MATIZ, 2008 р. в., державний номерний знак НОМЕР_1 та марки NISSAN X-TRAIL, 2004 р. в., державний номерний знак НОМЕР_3 , які зареєстровані за відповідачем ОСОБА_2 ..

Спірні правовідносини регулюються такими нормами права.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст.63 СК України). Згідно з вимогами ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ним и в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (ч.1,2,4 ст.71 СК України).

Відповідно до ч.1, 2 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до ч.1-3 ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Суд дійшов таких висновків.

Вимоги ст.264 ЦПК України зобов`язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту і, діючи на засадах змагальності, повинен переконливими, належними та припустимими доказами довести правову та фактичну підставу заявлених ним вимог. Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Сторони скористалися правовою допомогою.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК України). Ч.1 ст.15 ЦК України визначає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Конструкція норми ст.60 СК України свідчить про запровадження презумпції спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Виходячи з аналізу зазначених норм права, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка та дружини є рівними. Один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості і це є її процесуальним обов`язком, оскільки судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1,2 ст.71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст.364 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджуються набуття подружжям ОСОБА_7 за час шлюбу 1/2 частки будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 46,5 кв. м., з надвірними будівлями прибудовою, сараєм, погребом, сараєм, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки, площею 0,125 га, кадастровий номер: :01:023:0020, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки, площею 0,0747 га, кадастровий номер: :01:024:0458, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; легкових автомобілів марки DAEWOO MATIZ, 2008 р.в., державний номерний знак НОМЕР_1 та марки NISSAN X-TRAIL, 2004 р.в., державний номерний знак НОМЕР_2 . При цьому ОСОБА_1 надав свою згоду на придбання спірного майна.

Закон встановлює презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на майно, придбане під час шлюбу, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України.

При цьому, відповідно до ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, а розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Тобто, розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом (речення перше абз.2 ч.1 ст.71 СК України). Тобто суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу.

Виходячи із принципу ефективного способу захисту порушеного права слід зазначити таке.

Стаття 5 ЦПК України передбачає способи захисту, які застосовуються судом, а саме, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Диспозитивність - один з базових принципів судочинства, керуючись яким, позивач самостійно вирішує, які позовні вимоги заявляти. Суд позбавлений можливості формулювати позовні вимоги замість позивача. Якщо особою заявляється належна позовна вимога, яка може її ефективно захистити, суди не повинні відмовляти у її задоволенні виключно з формальних міркувань. Така відмова призведе до необхідності особи повторно звертатись до суду за захистом своїх прав (які при цьому могли бути ефективно захищені), що невиправдано затягне вирішення справи по суті (п.118 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року в справі № 914/2350/18(914/608/20) (провадження № 12-83гс21).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 31.07.2003 у справі "Дорани проти Ірландії" зазначено, що поняття ефективний засіб передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Ефективний спосіб захисту права повинен: 1) забезпечити поновлення порушеного права; 2) в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування; 3) такий захист повинен бути повним (тобто не частковим); 4) забезпечувати мету здійснення правосуддя та принцип процесуальної економії; 5) забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Одне право має захищатися одним позовом.

Суд може захистити порушене право у заявлений спосіб, але за умови, що такий спосіб захисту прав, обраний позивачем, відновлює (захищає) порушене право позивача або нівелює негативні для нього наслідки у зв`язку з порушенням права, тобто, є ефективним способом захисту і виключає у подальшому необхідність пред`явлення інших позовів для захисту (відновлення) порушеного права.

Отже, коли особа звернулася до суду за захистом її порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або інтересу, а суд позов задовольнив, виконання його рішення має настільки, наскільки це можливо, відновити стан позивача, який існував до порушення його права та інтересу, чи не допустити таке порушення.

Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту. Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (п.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц).

Суд зауважує, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі №916/1415/19, провадження № 12-80гс20 (пункт 6.13), від 26 січня 2021 року у справі №522/1528/15-ц, провадження № 14-67цс20 (пункт 82)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, провадження № 12-204гс19 (пункт 63)).

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду обрання позивачем неналежного способу захисту права є самостійною підставою для відмови в позові. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Суд встановив, що спірне рухоме та нерухоме майно придбане під час шлюбу позивача та відповідача, віднесення майна до спільної сумісної власності подружжя (не спростування відповідної презумпції спільності майна) ніким із сторін не оспорюється. Тому констатація цієї обставини як позовна вимога не є належним способом захисту права. Поданий позивачем позов не виключає у подальшому необхідність пред`явлення інших позовів для захисту (відновлення) порушеного права позивача, а тому у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту права необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог про визнання об`єктами права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на 1/2 ідеальної частки за позивачем і відповідачем: 1/2 частки будинку АДРЕСА_2 , загальною площею 46,5 кв. м., з надвірними будівлями прибудовою, сараєм, погребом, сараєм, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ?ятихатки; земельної ділянки, площею 0,125 га, кадастровий номер: :01:023:0020, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; земельної ділянки, площею 0,0747 га, кадастровий номеp: :01:024:0458, для ведення особистого селянського господарства, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з цим, у силу презумпції поширення режиму спільної сумісної власності на усе майно, що придбане подружжям в період шлюбу, легкові автомобілі марки DAEWOO MATIZ, 2008 р.в., державний номерний знак НОМЕР_1 та марки NISSAN X-TRAIL, 2004 р.в., державний номерний знак НОМЕР_2 , придбані подружжям у період шлюбу, а тому є їх спільною сумісною власністю, частки сторін є рівними, а підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до ч.3 ст.70 СК України немає.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Отже, вартість майна, що підлягає поділу, слід визначати виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Саме таку правову позицію висловила Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 03.10.2018 по справі № 127/7029/15-ц.

На підтвердження ринкової вартості спірних автомобілів, позивач надав до суду роздруківки із сайту продажу «Auto.ria», де вказана вартість аналогічних автомобілів, яка в середньому, на думку позивача, становить зокрема: автомобіля марки NISSAN X-TRAIL, з об`ємом двигуна 2,5 л, 2004 р.в., орієнтовно 7 000 доларів США, що еквівалентно у національній валюті України відповідно до курсу Національного банку України за 1 долар США - 39,58 грн. і становить 277 060 грн. 00 коп.; автомобіля марки DAEWOO MATIZ, з об`ємом двигуна 0,8 л., 2008 р.в., орієнтовно 3 000 доларів США, що еквівалентно у національній валюті України відповідно до курсу Національного банку України за 1 долар США - 39,58 грн. і становить 118 740 грн. 00 коп.

До того ж жодна із сторін не звертались до суду з клопотанням про призначення судової експертизи для визначення ринкової вартості спірних автомобілів.

Таким чином, оскільки сторонами не заперечувалось, що зазначена сума 118 740 грн. 00 коп. відповідає дійсній вартості спірного автомобіля DAEWOO MATIZ, враховуючи вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи, позивач надав згоду на грошову компенсацію вартості спірного автомобіля замість його частки у праві на це майно відповідно до вимог ч.4 ст.71 СК України.

Враховуючи, що представник відповідача визнає належність спірного автомобіля марки DAEWOO MATIZ до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, погоджується на сплату грошової компенсації частки позивача у праві спільної сумісної власності на майно подружжя, позовна вимога про виділення у власність ОСОБА_2 автомобіля марки DAEWOO MATIZ, 2008 р.в., державний номерний знак НОМЕР_1 , підлягає до задоволення. Отже стягненню на користь позивача підлягає грошова компенсація вартості 1/2 вартості легкового автомобіля марки DAEWOO MATIZ, 2008 р.в., державний номерний знак НОМЕР_1 , що становить 59 370 грн. 00 коп.

Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п.6 ст.3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз.десятий п.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд виходить із положень ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із квитанції №0.0..1 від 29.04.2024 позивач сплатив за подання позовної заяви 2 425 грн. 20 коп. судового збору.

Оскільки позов майнового характеру задоволено на 24,48 % (59 370,00 /242 520,00 х 100), то судовий збір, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 593 грн. 69 коп. (24,48 % від 2425,20 грн).

Щодо стягнення понесених витрат на правничу допомогу.

Правничу допомогу у цій справі позивачу надавало Адвокатське бюро Мирослави Кисельової за Договором про надання правничої допомоги та здійснення (представництва) захисту від 22 квітня 2024 року. Згідно договору гонорар узгоджується між сторонами у розмірі 40 000 грн., які клієнт сплачує на офіційні банківські реквізити адвокатсього бюро у термін до 30 квітня 2024 року включно.

Копією платіжного документу №174556836 від 29 квітня 2024 року підтверджується, що за надання правової допомоги згідно договору про надання правничої допомоги від 22.04.2024 року позивач ОСОБА_1 перерахував Адвокатському бюро Мирослави Кисельової 40 000 грн. 00 коп.

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05 липня 2012 року (№ 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При вирішенні стягнення витрат на правову допомогу суд приходить до висновку, що обсяг наданих адвокатом послуг з правової допомоги адвоката у цій справі не є значним, визначений адвокатом розмір витрат на правову допомогу адвоката є завищеним та таким, що не відповідає складності справи та значенню справи для сторони, тому вважає за можливе зменшити розмір витрат до 5 000 грн. 00 коп..

На підставі наведеного, керуючись ст.263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя задоволити частково.

Виділити ОСОБА_2 автомобіль марки DAEWOO MATIZ, 2008 р.в., державний номерний знак НОМЕР_1 , синього кольору, номер шасі (кузову, рами): НОМЕР_4 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію 1/2 вартості легкового автомобіля марки DAEWOO MATIZ, 2008 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 у сумі 59 370 грн. 00 коп.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору у розмірі 593 (п`ятсот дев`яносто три) грн. 69 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошена лише вступна та резолютивна частина судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення виготовлене 15 листопада 2024 року.

Суддя: Кушнір Н.В.