р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 495/16/24

№ провадження 2/495/30/2024

30 серпня 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Красовській А.О.

за участю:

позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції

цивільну справу № 495/16/24

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про розірвання шлюбу

В С Т А Н О В И В :

02.01.2024 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області із позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по тексту відповідачка) про розірвання шлюбу (а.с.1-3).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.01.2024 року цивільна справа № 495/16/24 розподілена на суддю ОСОБА_3 (а.с.13).

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи від 26.02.2024 року, у зв`язку з відстороненням від посади судді ОСОБА_3 , цивільну справу № 495/16/24 передано на розгляд судді Мишку В.В. (а.с.17).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.03.2024 року цивільну справу № 495/16/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу прийнято до свого провадження. Справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.20-21).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.03.2024 року клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі № 495/16/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу і надання строку для примирення задоволено частково. Надано ОСОБА_2 та ОСОБА_1 строк для примирення тривалістю у три місяці до 27.06.2024 року. Провадження у справі 495/16/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу зупинено до 27.06.2024 року (а.с.27-29, 31-32).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.07.2024 року провадження по цивільній справі № 495/16/2024 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу поновлено. Призначено судове засідання (а.с.33).

Відповідно до ст.279 Цивільного процесуального кодексу України, розгляд даної справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 , в судовому засіданні 30.08.2024 року позовну заяву підтримав в повному обсязі та просив її задовольнити. Пояснив, що у нього з дружиною різні погляди на життя, вони не збігаються інтересами, з чим він морально не може змиритися та піти проти своїх принципів. Зазначив, що під час його перебування в зоні бойових дій, дружина виставила всі його речі з будинку, в якому вони спільно проживали до його мобілізації та приховувала хрещення доньки. Крім того, зауважив, що під час строку на примирення, який просила відповідачка, остання не здійснювала жодних дій для примирення, з врахуванням того, що він неодноразово зустрічався з донькою та був ініціатором розлучення, тому з його боку не було ніяких спроб примирення. Вважає, що подальше сумісне проживання неможливе, а усі доводи відповідачки є надуманими та не відповідають дійсності. Просив шлюб розірвати.

Відповідачка ОСОБА_2 , в судове засідання 30.08.2024 року не з`явилася, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.49). У свою чергу, 30.08.2024 року, вже після проведення судового засідання та ухвалення даного рішення, на електрону адресу суду (о 14:19 год.) надійшла заява ОСОБА_2 про розгляд справи за її відсутності, згідно із якою вона зазначила, що позивач не виявив бажання до збереження шлюбу, що позовні вимоги вона не визнає і вважає їх необґрунтованими, так як позивач не довів належними і допустимими доказами, що збереження шлюбу не відповідає інтересам кожного із подружжя та дитини. Твердження позову базується лише на забаганках позивача, що ніяк не може відповідати інтересами дитини та сім`ї в цілому. Однак, вже просила справу розглядати за її відсутності, оскільки для неї з дитиною важко прибувати до суду (а.с.51).

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази та вислухавши в судовому засідання пояснення позивача, суд дійшов до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, 18.08.2012 року між позивачем ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та відповідачкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було зареєстровано шлюб Виконавчим комітетом Майорівської сільської ради Біляївського району Одеської області, про що 18.08.2012 року складено відповідний актовий запис за № 13, що підтверджується виданим 18.08.2012 року свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.7).

Від спільного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (з додатку «Дія») (а.с.11).

Відповідно до статей 21, 24 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Такі положення національного законодавства України відповідають статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

За твердженням позивача, шлюбні відносини між ним та відповідачкою припинені з жовтня 2023 року, спільне господарство не ведеться. Кожен з подружжя має діаметрально протилежні погляди на життя, шлюб та інші цінності, виявилась несумісність характерів. Поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не має, подальше сумісне проживання і збереження шлюбу є неможливим, будь-які спроби примиритися з боку відповідачки не здійснювались.

Частинами 3, 4 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до частини другої статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу (частина третя статті 105 Сімейного кодексу України).

Згідно із частиною першою статті 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (стаття 112 Сімейного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду, зареєстрований 18.08.2012 року шлюб між позивачем та відповідачкою на даний час носить формальний характер, оскільки шлюбні відносини та спільне господарство між ними припинено ще з жовтня 2023 року. Позивач категорично наполягає на розірванні шлюбу, оскільки не вбачає сенсу подальшого сумісного проживання з відповідачкою, погляди та цінності якої зовсім протилежні його поглядам на сім`ю, сумісне проживання та життя в цілому.

Твердження відповідачки щодо безпідставності позовної заяви про розірвання шлюбу та недоведеності, що збереження шлюбу не відповідає інтересам кожного подружжя та дитини є хибними, оскільки під час розгляду даної справи судом вжито усіх необхідних дій щодо збереження шлюбу, а саме було надано позивачу та відповідачці тривалий час на примирення (строком на три місяці), але примирення між сторонами не відбулось.

Крім того, суд звертає увагу на те, що дана справа перебуває в провадженні суду з 02.01.2024 року, майже вісім місяців (оскільки до 26.02.2024 року перебувала в провадженні іншого судді), тобто у сторін було достатньо часу для примирення та вирішення питання про можливість подальшого сумісного проживання, чим вони не скористались.

Згідно із частиною 2 статті 115 Сімейного кодексу України, документом який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11 (із змінами та доповненнями), проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства та той факт, що сторони однією сім`єю не проживають, шлюб між сторонами носить формальний характер, сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечать інтересам як позивача, так і відповідачки, а також їх малолітньої дитини, сторонами примирення не було досягнуто, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), суд вважає за можливе та доцільне розірвати шлюб між сторонами.

Керуючись ст.ст. 21, 24, ч.ч. 3, 4 ст.56, ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110, ст.ст. 112, 115 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 12-13, 76-81, 211, 247, 258-259, 263-265, 268, 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований 18.08.2012 року Виконавчим комітетом Майорівської сільської ради Біляївського району Одеської області, про що 18.08.2012 року складено відповідний актовий запис за № 13, видане 18.08.2012 року свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 04.09.2024 року.

Суддя Віталій МИШКО