УХВАЛА

12 березня 2024 року

м. Київ

справа № 935/703/22

провадження № 61-3208ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу Комунального навчального закладу «Кмитівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 вересня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального навчального закладу «Кмитівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» про поновлення

на роботі,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального навчального закладу «Кмитівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» (далі - КНЗ «Кмитівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат»)

про поновлення на роботі.

Позов мотивований тим, що він працював в КНЗ «Кмитівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» на посаді водія автотранспортного засобу

та на 0,7 ставки за сумісництвом на посаді вихователя.

Наказом від 06 квітня 2022 № 27-к його було звільнено з посади водія автотранспортного засобу на підставі пункту 4 частини першої статті 40 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) за прогул без поважних причин 29 березня 2022 року, 01 квітня 2022 року та 05 квітня 2022 року в період

з 14 год 00 хв до 17 год 00 хв.

Вважав вказаний наказ незаконним, оскільки у період з 14 березня 2022 року

до 02 квітня 2022 року в нього проходила сесія в Уманському педагогічному університеті ім. Павла Тичини. У зв`язку з чим ним була подана заява про надання відпустки від 11 березня 2022 року, однак керівник її не прийняв та не надав відпустку і він був змушений складати іспити дистанційно та відповідно знаходився на роботі. Складені акти про відсутність його на роботі не відповідають дійсності, оскільки написані під примусом директора, що підтверджується поясненнями ОСОБА_2 .

На підставі викладеного просив суд визнати незаконним та скасувати наказ

про його звільнення № 27-к від 06 квітня 2022 року та поновити його на роботі

на посаді водія автотранспортного засобу у КНЗ «Кмитівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат».

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 вересня 2023 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду

від 06 лютого 2024 року, позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано наказ т. в. о директора школи КНЗ «Кмитівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Житомирської обласної ради

Пінчука В. В. від 06 квітня 2022 року № 27-к «Про звільнення ОСОБА_1 ».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді водія автотранспортного засобу КНЗ «Кмитівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» Житомирської обласної ради

з 07 квітня 2022 року.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі допущено до негайного виконання.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

28 лютого 2024 року КНЗ «Кмитівська спеціальна загальноосвітня

школа-інтернат», засобами поштового зв`язку, звернулася до Верховного Суду

із касаційною скаргою на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 вересня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року в указаній справі, в якій представник заявника, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 вересня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Пунктом 2 частини першої статті 274 ЦПК України встановлено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Пунктами 1, 2 частини четвертої статті 19 ЦПК України визначено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ та справ, що виникають з трудових відносин.

Предметом позову у справі є вимоги про скасування наказу про звільнення

та поновлення на посаді.

Ураховуючи те, що справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України справа

не відноситься до тієї категорії справ, які не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно

до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження заявник покликається на підпункти «а», «в», «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики,

та має виняткове значення для заявника.

Такі доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктами а, в пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода КНЗ «Кмитівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої,

що становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення, оскільки

це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Верховний Суд звертає увагу, що фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Разом із тим КНЗ «Кмитівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат»

у касаційній скарзі не обґрунтувала наявність актуальної правової проблеми,

яка може бути вирішена за результатами касаційного перегляду справи.

Крім того, посилаючись у касаційній скарзі на підпункт «г» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявник не навів належного обґрунтування своїх доводів.

Наведені КНЗ «Кмитівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» обставини, передбачені підпунктами а, в, г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України,

не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки заявником не зазначено про неоднакове застосування касаційним судом (згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України саме його висновки, викладені в постановах, повинні враховуватися судами при виборі і застосуванні норм права) одних і тих самих норм права

у подібних правовідносинах, що вказувало б на необхідність формування єдиної правозастосовчої практики. Також не обґрунтовано наявності актуальної правової проблеми у застосуванні норми права у подібних правовідносинах. Верховним Судом вже сформовано правозастосовчу практику в цій категорії справ.

Інших належних та обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження в цій справі, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі не наведено, а тому

суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано

на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно

до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах,

де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним

за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року).

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)

від 19 грудня 1997 року).

Ураховуючи наведене, оскільки КНЗ «Кмитівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження

у справі слід відмовити.

Разом із тим не потребують окремого розгляду питання дотримання особою,

яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального навчального закладу «Кмитівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат»

на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 12 вересня 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального навчального закладу «Кмитівська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат» про поновлення на роботі відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська