Справа № 341/767/23
Провадження № 22-ц/4808/305/24
Головуючий у 1 інстанції ГАПОЛЯК Т. В.
Суддя-доповідач Максюта
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,

суддів Василишин Л.В., Фединяка В.Д.

секретаря Кузнєцова В.В.,

з участю представника особи, яка подала апеляційну скаргу, АТ КБ «ПриватБанк» адвоката Рокетської С.В., представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Думич О.І.,

розглянувши у відкритому судовому цивільну справу за позовом АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника АТ КБ "Приватбанк" на рішення Галицького районного суду, ухвалене суддею Гаполяком Т.В. 12 жовтня 2023 року у м.Галич Івано-Франківської області,

в с т а н о в и в :

У квітні 2023 року АТ КБ «Приват Банк» подано позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що 19 серпня 2019 року відповідач звернувся до банку з заявою, за якою йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 320000 грн. В подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 350 000 грн.

Відповідач не виконав умови договору щодо повернення використання кредитного ліміту та сплати відсотків за користування кредитним лімітом, тому банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області по справі №341/9/21 від 21.02.2022 року стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 24 977,76 грн.

В силу статей 625, 1048 ЦК України банк має право на стягнення процентів за користування кредитом та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відтак, з відповідача підлягає стягненню: 25013 грн 48 коп відсотків за користування кредитом в розмірі облікової ставки НБУ за період з 31 січня 2020 року по 30 листопада 2020 року; втрати від інфляції за весь час прострочення у розмірі 11035 грн 98 коп., які складаються з 9570 грн 17 коп інфляційного збільшення та 1465 грн 81 коп штрафних санкцій - 3 % річних за період з 13 грудня 2020 року по 13 грудня 2022 року (а.с.1-3)

Рішенням Галицького районного суду від 12 жовтня 2023 року в позові відмовлено (а.с.78-85).

На зазначене рішення суду представник АТ КБ "Приватбанк" подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що позивачем здійснено нарахування відсотків за обліковою ставкою НБУ по клієнту ОСОБА_1 за період з 31 січня 2020 року по 31 жовтня 2021 року виходячи з тіла кредиту в розмірі 351352 грн 78 копійок до 365 054 грн 47 коп, на підтвердження чого надано довідку-розрахунок (а.с.13).

Рішенням Галицького районного суду від 21 лютого 2022 року по справі 341/9/21 встановлено факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмір 46 946 грн 62 коп та користування ними, повернення таких в розмірі 21 968 грн 86 коп. Ці дані у сукупності з строками користування кредитом, тобто, дата отримання коштів, дата повернення таких, слід брати вихідними для розрахунку процентів за користування кредитом в порядку ст.1048 ЦК України. Цим же рішенням суду встановлено розмір боргу відповідача за тілом кредиту та дані обставини і відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України звільнені від доказування (а.с.4-6).

Суд вважав, що розрахунок банку в частині нарахування відсотків згідно ст.1048 ЦК України є невірним, але при цьому не навів власного розрахунку.

Заборгованість за відсотками за обліковою ставкою НБУ за період з 31.01.2020 року по 30.11.2020 року, розрахованих на борг по тілу кредиту в розмірі 24 977,76 грн складає 3367,55 грн (24977,76 х розмір облікової ставки НБУ/365х кількість в місяці, за кожен місяць).

Стосовно 3% річних та інфляційних втрат, то висновки суду, що кредитний договір, за яким надано кредитну карту з терміном дії серпень 2022 року, що є кінцевим строком дії кредитного договору є помилковим.

Так, банк змінив строк виконання зобов`язання, пред`явивши позов 30 грудня 2020 року до суду. Таким чином, цілком правомірним є нарахування штрафних санкцій згідно ст.625 ЦК України за період з 30 грудня 2020 року по 23 лютого 2022 року. За період з 30 грудня 2020 року по 23 лютого 2022 року 3% річних розраховані на борг за тілом кредиту в розмірі 24977,76 грн, складають 862 грн, а інфляційні втрати становлять 3304,22 грн.

Отже, судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і, відповідно до ст.ст.376 ЦПК України, є підставою для зміни рішення.

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Стягнути з відповідача судові витрати (а.с.97-100).

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Щадей Н.В. подала відзив на апеляційну скаргу.

Вказує, що стягнення процентів у порядку статті 1048 ЦК України є необґрунтованим, оскільки між сторонами не укладено договір позики, а нарахування відсотків для кредитних правовідносин, про існування яких заявляє апелянт, регулюються іншою статтею (1056-1 ЦК України), яка не визначає розмір ставки у випадках, якщо така не визначена договором. Якщо припустити, що кредитний договір між банком і ОСОБА_1 було укладено, то позивачем не обґрунтовано чому нарахування відсотків за користування було здійснено виходячи з суми в розмірі 351 352,78 грн до 365 054, 47 грн суми, якою відповідач не користувався взагалі.

Здійснені позивачем розрахунки в позовній заяві та апеляційній скарзі є помилковими та суперечать один одному. Позивачем не обґрунтовано та не підтверджено жодними доказами чому нарахування відсотків за користування було здійснено саме за період з 31 січня 2020 року по 30 листопада 2020 року.

Позивачем не обґрунтовано та не підтверджено належними доказами дату прострочення (порушення) грошового зобов`язання, а також проігноровано п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у зв`язку з чим помилковим є висновок про відповідальність відповідно до умов ст.625 ЦК України.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін (а.с.126-129).

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника особи, яка подала апеляційну скаргу, АТ КБ «ПриватБанк» адвоката Рокетської С.В., представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Думич О.І., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її частково обґрунтованою, виходячи з таких підстав.

В силу ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з положень ст.ст. 625, 1048-1050, 1054 ЦК України та тих обставин, що рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 21 лютого 2022 року встановлено факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 46 946 грн 62 коп. та користування ними, повернення таких в розмірі 21 968 грн 86 коп. Ці дані у сукупності з строками користування кредитом (дата отримання коштів, дата повернення таких) слід брати вихідними для розрахунку процентів за користування кредитом в порядку статті 1048 ЦК України. Оскільки судом не здобуто належних та допустимих доказів на підтвердження розміру процентів за користування кредитом, нарахованих в порядку статті 1048 ЦК України, то в позові в частині стягнення 25 013 грн 48 коп. відсотків за користування кредитом в розмірі облікової ставки НБУ за період з 31 січня 2020 року по 30 листопада 2020 року слід відмовити. Також банком не доведено прострочення виконання грошового зобов`язання в період вересень - грудень 2022 року наявність чого зумовлювало сплатити суму боргу з забезпеченням, передбаченим частиною 2 статті 625 ЦК України. Окрім цього, пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.

З таким висновком не погоджується апеляційний суд, виходячи з такого.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань . Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першої статті 1054 ЦК України).

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості.

За частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що у межах кредитного договору позичальник отримує позичені кошти у своє тимчасове користування на умовах повернення, платності і строковості. У постановах Великої Палати Верховного Суду уже неодноразово вказувалося на те, що цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України, є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Встановлено, що між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 19 серпня 2019 року укладено кредитний договір шляхом приєднання до Умов та Правил надання банківських послугу ПриватБанку (а.с.7).

У зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань з повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом у строки, встановлені договором, у грудні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» подано позов про стягнення заборгованості в розмірі 365 054 грн 82 коп.

Рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 21 лютого 2022 року, яке набрало законної сили, позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 24977 грн 76 коп заборгованості за Кредитним договором від 19 серпня 2019 року (а.с.4-6).

Рішенням суду встановлено обставини отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 46946 грн. 62 коп. та користування ними, повернення таких в розмірі 21968 грн. 86 коп.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що має право на отримання від відповідача відсотків нарахованих, відповідно до вимог ч.1 ст. 1048, ч. 2 ст. 625 ЦК України, з огляду на те, що банк має право на стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання. Позивач вважає за необхідне стягнути суму у розмірі 36049,46 грн, що складається з: відсотків за обліковою ставкою НБУ у розмірі 25013,48 грн за період з 31.01.2020 по 30.11.2020 року; втрати від інфляції за весь час прострочення у розмірі 11035,98 грн, які складається з 9570,17 грн - інфляційне збільшення, 1465,81 грн - штрафні санкції річних за період з 13.12.2020 року по 13.12.2022 року.

Як вбачається з матеріалів справи банк змінив строк виконання зобов`язання, пред`явивши д позов 30 грудня 2020 року.

З урахуванням наведеного, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача коштів на підставі частини 2 ст. 625 ЦК України за прострочення грошового зобов`язання за період з 30 грудня по 23 лютого 2022 року у розмірі 4166,22 грн: 3 відсотки річних, розраховані на борг за тілом кредиту у розмірі 24977,76 грн, що складає 862 грн (24977, 76 х3/100х420/365) та 3304,22 грн інфляційних втрат (24 977,76 x 1.13228661 - 24 977,76)

Щодо стягнення відсотків за обліковою ставкою НБУ, то позивачем не надано доказів з якого дня виникла заборгованість за основною сумою кредиту, як вона змінювалася і про її розмір за заявлений період і такі обставини рішенням суду від 21 лютого 2022 року не встановлені, тому слід дійти висновку, що в цій частині позов не доведено через неподання вихідних даних позивачем для перевірки правильності обчислення такої заборгованості.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин, які виникли з укладеного кредитного договору, рішення року слід скасувати. Ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "Приватбанк" за прострочення грошового зобов`язання 4166,22 гривень. У задоволенні іншої частини позову відмовити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 374,376,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника АТ КБ "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду від 12 жовтня 2023 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов АТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ) на користь АТ КБ "Приватбанк" (, адреса місцезнаходження вул.Грушевського, 1-Д, м. Київ) за прострочення грошового зобов`язання 4166,22 гривень (чотири тисячі сто шістдесять шість гривень двадцять дві копійки).

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.О. Максюта

Судді: Л.В. Василишин

В.Д. Фединяк

Повний текст постанови складено 14 березня 2024 року.