Справа № 740/6775/23
Провадження № 2/740/173/24
УХВАЛА

15 листопада 2024 року м. Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Шевченко І. М.,

за участю секретаря судового засідання Ісаєнко А. М.,

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

установив:

У жовтні 2023 року позивачка звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати об`єктом спільної сумісної власності подружжя квартиру АДРЕСА_1 , що вцілому зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 28.05.2021, зареєстрованого в реєстрі за № 971, та визнати за нею право приватної власності на 1/2 частку вищевказаної квартири.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08 листопада 2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08 грудня 2023 року 12-00 год.

30.11.2023 до суду надійшла зустрічна позовна заява про поділ спільного сумісного майна, в якій відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 просив визнати за ним право власності на 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , як на спільне сумісне майно подружжя.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11 січня 2024 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя прийнято до провадження та об`єднано в одне провадження з первісним позовом, підготовче засідання відкладено на 21 лютого 2024 року 14-00 год., яке у подальшому неодноразово відкладалося.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 травня 2024 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду на 17 червня 2024 року 12-00 год.

25.09.2024 до суду надійшла заява сторін про затвердження мирової угоди та закриття провадження, до якої додано мирову угоду від 10 вересня 2024 року, підписану сторонами, яка укладена з метою врегулювання на підставі взаємних поступок спору, що виник та є причиною пред`явлення первісної позовної заяви та зустрічного позову в цивільній справі № 740/6775/23.

Зі змісту мирової угоди вбачається, що сторони шляхом взаємних поступок, дійшли взаємної згоди щодо розпорядження спільним майном і домовилися про наступне: за ОСОБА_1 припиняється право власності на квартиру АДРЕСА_3 , яка належить їй на праві спільної сумісної власності, як така, що придбана в шлюбі. У той час, як за ОСОБА_2 визнається право власності на вищевказану квартиру вцілому; цегляний гараж АДРЕСА_4 загальною площею 24,4 кв. м літ. «А», погріб із черепашника «Б», цегляна оглядова яма «Я», розмір загальної площі 24,4 кв. м, як такий що придбаний під час шлюбу з ОСОБА_1 , вцілому визнається особистою приватною власністю ОСОБА_2 , а право спільної сумісної власності на нього припиняється; транспортний засіб МЗМА, модель 407, номер шасі НОМЕР_1 , синього кольору, р. н. НОМЕР_2 , як такий що придбаний під час шлюбу з ОСОБА_1 , вцілому визнається особистою приватною власністю ОСОБА_2 , а право спільної сумісної власності на нього припиняється; у якості відшкодування вартості спільного майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_2 , транспортного засобу МЗМА, модель 407, номер шасі НОМЕР_1 , синього кольору, р. н. НОМЕР_2 , цегляного гаража 185, що розташований по вул. Брюховця Ю., б/н загальною площею 24,4 кв. м. «А», погріб із черепашника «Б», цегляна оглядова яма «Я», ОСОБА_2 сплачує ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 15 000,00 доларів США.

26.09.2024 до суду надійшла заява представника позивачки адвоката Кубрака Ю. І. про залишення первісного позову без розгляду.

У судове засідання, призначене на 15 листопада 2024 року 10-00 год., сторони та їхні представники не з`явилися.

Представник відповідача за первісним позовом адвокат Царенко А. А. подав до суду заяву, в якій просив провести судове засідання без його та відповідача участі та затвердити мирову угоду між сторонами.

У заяві про затвердження мирової угоди та закриття провадження сторони просили розглянути її в їх відсутність та затвердити мирову угоду.

Дослідивши мирову угоду та матеріали цивільної справи, суд дійшов таких висновків.

Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частиною 1 статті 71 СК України передбачено, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, що відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України передбачає, у тому числі, можливість для учасника справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із ч. 7 ст. 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Статтею 207 ЦПК України передбачено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз`яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежені представники сторін вчинити відповідні дії.

Вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд має з`ясувати чи не суперечать умови мирової угоди вимогам закону.

Мирова угода це досягнута між сторонами під час судового розгляду і під контролем суду заснована на взаємних поступках угода, яка по новому визначає їх суб`єктивні права та обов`язки.

Метою такої угоди є врегулювання спору між самими сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов`язків сторін та предмета спору. Не може визнаватися судом мирова угода, в якій нічого не вирішено про долю заявлених позивачем вимог і умови якої не пов`язані зі спірними правовідносинами, так як така угода не приведе до усунення конфлікту.

При затвердженні мирової угоди цивільний процесуальний закон покладає на суд обов`язок перевірити чи не суперечать умови мирової угоди закону, чи не порушують такі умови права, свободи та інтереси інших осіб, чи не суперечать дії законного представника однієї із сторін мирової угоди інтересам особи, яку він представляє, чи мають представники сторін відповідні повноваження на укладення мирової угоди та роз`яснити сторонам наслідки визнання мирової угоди.

Отже, вирішуючи питання щодо затвердження мирової угоди, суд має з`ясувати чи не суперечать умови мирової угоди, зокрема, вимогам закону.

Суд не затверджує мирову угоду, якщо вона не відповідає закону, або за своїм змістом вона є такою, що не може бути виконана відповідно до її умов, або якщо така угода остаточно не вирішує спору чи може призвести до виникнення нового спору.

В ухвалі про затвердження мирової угоди у резолютивній частині докладно й чітко викладаються її умови і зазначається про припинення провадження у справі, а також вирішуються питання, пов`язані з судовими витратами у справі.

Затвердження судом мирової угоди з одночасним припиненням провадження у справі є одноактною (нерозривною) процесуальною дією і не може розглядатися як два самостійних акти окремо щодо затвердження мирової угоди і щодо припинення провадження.

Разом з цим мирову угоду не можна розглядати як договір у цивільно-правовому розумінні і визнавати недійсною у позовному провадженні, оскільки порядок її укладання та затвердження регламентовано відповідними положеннями ЦПК України.

Зміст наведених процесуальних норм свідчить про те, що укладення мирової угоди є одним із законодавчо встановлених способів примирення сторін, який досягається шляхом подання сторонами спільної заяви із зазначенням взаємних поступок, що стосуються спірних правовідносин.

При цьому подання сторонами заяви про досягнення примирення шляхом укладання мирової угоди не є для суду безумовною підставою для її затвердження, оскільки обов`язком суду є перевірка умов запропонованої сторонами мирової угоди на предмет її виконуваності, дотримання сторонами меж спірних правовідносин, а також щодо порушення прав чи охоронюваних законом інтересів інших осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: 1) умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є невиконуваними; або 2) одну із сторін мирової угоди представляє її законний представник, дії якого суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Зі змісту мирової угоди вбачається, що сторони уклали мирову угоду щодо поділу спільного майна подружжя, а саме: квартири АДРЕСА_3 , яка є предметом, як первісного, так і зустрічного позову, а також іншого майна, а саме: гаража АДРЕСА_4 загальною площею 24,4 кв. м, а також транспортного засобу МЗМА, модель 407, номер шасі НОМЕР_1 , р. н. НОМЕР_3 , хоча цього майна ні в первісному позову, ні в зустрічному не вказано. Відповідно вартість зазначеного майна не включена в ціну позову і щодо цього майна не сплачено судовий збір.

Відповідно до ч. 8 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства.

Крім цього, щодо зазначеного вище гаража, надано копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, сформованого у 2017 році, тобто більше 7 років тому, і не надано актуального витягу на час розгляду справи в суді.

Текст мирової угоди за своїм змістом і по суті фактично є укладенням між сторонами цивільного договору щодо спірного майна та передачі грошових коштів. Однак юридично необґрунтованим та процесуально безпідставним є підміна судовим рішенням інших цивільно-правових договорів (дарування, купівлі-продажу, поділу із виплатою компенсації).

Разом з цим у спільній заяві сторін про затвердження мирової угоди зазначено, що її укладено з метою врегулювання на підставі взаємних поступок спору, що виник та є причиною пред`явлення первісної позовної заяви та зустрічного позову в цивільній справі № 740/6775/23.

Указана заява разом з мировою угодою надійшли до суду 25.09.2024, а наступного дня 26.09.2024 представник позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 подав заяву про залишення без розгляду первісного позову.

За таких обставин суд вважає, що заява сторін про затвердження мирової угоди не підлягає задоволенню, оскільки умови мирової угоди виходять за межі заявлених вимог, суперечать закону, можуть порушити права чи охоронювані законом інтереси інших осіб.

Отже, суд дійшов висновку про відмову у затвердженні мирової угоди і продовження судового розгляду. З метою недопущення порушення процесуальних прав сторін судове засідання слід відкласти, викликати сторони та їхніх представників.

Керуючись ст. 2, 11, 13, 49, 207, 208, 223, 240, 259 261 ЦПК України, -

ухвалив:

У задоволенні спільної заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди від 10 вересня 2024 року відмовити.

Продовжити судовий розгляд цивільної справи за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Судове засідання в справі відкласти на 24 грудня 2024 року 11-00 год., в яке викликати сторони та їхніх представників.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на вебадресі сторінки на офіційному вебпорталі судової влади України в мережі Інтернет - http://ng.cn.court.gov.ua.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Шевченко