РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2024 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду м. Житомира Адамович О.Й., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства "КВЖРЕП №8" про спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

12.12.2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Богунського районного суду м. Житомира з вказаним позовом в якому просила зобов`язати директора Приватного підприємства "КВЖРЕП №8" Пивоварову Світлану Іванівну особисто спростувати недостовірну інформацію, принести вибачення; зобов`язати директора Приватного підприємства "КВЖРЕП №8" Пивоварову Світлану Іванівну виплатити позивачу ОСОБА_1 компенсацію завданої моральної шкоди в сумі 300000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначала, що у Богунському районному суді м. Житомира знаходиться цивільна справа №295/15644/21 ОСОБА_1 до "КВЖРЕП №8" про зобов`язання вчинити окремі дії. Відповідачем в даній справі були подані письмові пояснення від 10.02.2023 року, в яких було розповсюджено неправдиву інформацію, зокрема зазначено: "Дуже дивно, що позивач, в минулому займавши посаду головного бухгалтера в КП КВЖРЕП №11 ЖМР, не розуміє, як відповідно до законодавства проводиться нарахування та сплата податку на додану вартість? Можливо тому КП КВЖРЕП №11 ЖМР став банкрутом".

Отже, позивач вважає, що наведена вище у письмових поясненнях інформація, розповсюджена у формі неперевіреної та негативної, стосується позивача, порушуючи її гідність та завдаючи моральних страждань.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 13.12.2023 року цивільну справу ОСОБА_1 до Приватного підприємства "КВЖРЕП №8" про спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди передано за підсудністю до Корольовського районного суду м. Житомира.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.01.2024 року справа №295/16899/23 передана на розгляд судді Адамовичу О.Й.

Ухвалою Корольовського районного суду м. Житомира від 16 січня 2024 року відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.

01.02.2024 року від представника приватного підприємства «КВЖРЕП №8» адвоката Кудака Андрія Миколайовича надійшов відзив на позовну заяву в якому просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПП «КВЖРЕП №8» відмовити в повному обсязі, вирішити питання щодо розподілу судових витрат та стягнути з ОСОБА_1 на користь відповідача ПП "КВЖРЕП №8" понесені судові витрати, що полягають в оплаті професійної правничої допомоги адвоката ОСОБА_2 в сумі 3000,00 грн. Також зазначив, що інформація, яка подавалась ПП "КВЖРЕП №8" у своїх поясненнях за вих. №69 від 10 лютого 2023 року, стосувалась виключно обставин, що стосувались розгляду Богунським районним судом м. Житомира цивільної справи №295/15644/21, де позивачем виступала ОСОБА_1 , крім того, подання інформації із розставленням розділових знаків, зокрема знаку питання "?" в кінці кожного з речень, потрібно розцінювати як питання до позивача, а не ствердження про обставини, що викладені в поясненнях, і, які, по суті, лягли в основу поданого ОСОБА_1 позову. Таким чином постановка питань до позивача, у поясненнях, що подаються до суду, жодним чином не може розцінюватись як поширення недостовірної інформації. Щодо відшкодування моральної шкоди, то така позовна вимога задоволенню не підлягає, оскільки позивачем жодним чином не було доведено ані факту заподіяння їй моральної шкоди, ні вини відповідача, ні причинно-наслідкового зв`язку між діями чи бездіяльністю позивача і заподіяння моральної шкоди позивачу. Крім того, позивачем, жодним чином не було обґрунтовано розмір моральної шкоди в 300000,00 грн. (а.с. 33-42).

22.02.2024 року від позивача ОСОБА_1 до суду надійшов відзив на позову заяву в якому позивач заперечує щодо викладених відповідачем у відзиві аргументів та вважає розмір судових витрат завищеним (а.с.54).

Також 22.02.2024 року від позивача ОСОБА_1 до суду надійшла заява про уточнення та збільшення позовних вимог.

Ухвалою від 15.03.2024 року заяву ОСОБА_1 від 22.02.2024 року про уточнення та збільшення позовних вимог повернуто.

Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, дослідивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Позивач стверджує, що відповідачем в особі директора ОСОБА_3 було розповсюджено недостовірну інформацію щодо позивача, яка порушує її честь та гідність. За посиланням позивача інформація була розповсюджена шляхом викладення відомостей у письмових поясненнях, що подавалися в рамках розгляду Богунським районним судом м. Житомира цивільної справи №295/15644/21 за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «КВЖРЕП №8» про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Частина 4 статті 32 Конституції України закріплює, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно статті 34 Конституції України, кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Даною нормою Конституції України здійснення вказаних прав може бути обмежене законом для захисту репутації або прав інших людей.

Статтею 68 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Будучи особистим немайновим правом, що забезпечує соціальне буття фізичної особи, право на повагу до гідності та честі захищається нормами Цивільного кодексу України.

Статтею 201 Цивільного кодексу України передбачено, що честь, гідність та ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Так, статтями 270, 297 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до Конституції України фізична особа має право на повагу до гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

За правилом ст. 275 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

Захист такого права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 302 Цивільного кодексу України, фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності.

Згідно з п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Кожен має право на свободу вираження поглядів у розумінні статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно з частиною першою статті 302 ЦК України, фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.

У пунктах 1, 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділову репутацію фізичної чи юридичної особи.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. Тоді як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.

Згідно з ч. 2 ст.9 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Таким чином, згідно з наведеними нормами чинного законодавства та положеннями зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено саме його особисті немайнові права. Суб`єктивна думка про характер цих відомостей (впевненість у тому, що вони відповідають дійсності) виключає відповідальність за їх поширення.

За правилами ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

В абзаці 2 п. 4 постанови Пленуму Верховного суду України № 1 від 27.02.2009 року зазначено, що під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вказано, що беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлений спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у справі.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 441/1547/17 (провадження № 61-12520св19).

Письмові пояснення у яких на думку позивача викладене недостовірна інформація, надавалися до суду при розгляді справи №295/15644/21. Тож, такі письмові пояснення надавалась суду у якості підтвердження обставин справи, тому, викладена в процесуальному документі інформація, досліджена, оцінена судом при ухвалені судового рішення в межах процедури здійснення судочинства.

У відповідності до вимог ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 1, 4 ст. 77 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже позивачем не доведено, що викладені в поясненнях відомості паплюжать її честь, гідність, ділову репутацію та нанесли їй моральної шкоди. При цьому, позивач також повинна довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено її особисті немайнові права.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про спростування недостовірної інформації, тому вони задоволенню також не підлягають у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення вищевказаної позовної вимоги.

Позивачка при подачі позову була звільнена від сплати судового збору, у задоволенні позову відмовлено, за таких обставин, суд дійшов висновку, що у відповідності до статті 141 ЦПК України, судові витрати, компенсуються за рахунок держави.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.

За правилами ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на правничу допомогу.

За правилами п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача у разі відмови в позові.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача просив стягнути з позивача на користь відповідача понесені судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3000,00 грн.

На підтвердження вказаних витрат відповідачем до відзиву додано: договір про надання професійної правничої допомоги від 30.01.2024 року, який укладено між адвокатом Кудаком Андрієм Миколайовичем та Приватним підприємством "КВЖРЕП №8" в особі директора Півоварової Світлани Іванівни щодо надання останньому професійної правничої допомоги у справі №295/16899/23, з визначенням гонорару адвоката у розмірі 3000,00 грн; акт наданих послуг згідно договору про надання професійної правничої допомоги від 30.01.2024 року, згідно якого вартість послуг становить 3000,00 грн; платіжну інструкцію №80 від 01.02.2024, згідно якої Приватним підприємством "КВЖРЕП №8" на рахунок адвоката Кудака А.М. здійснено оплату наданої професійної правничої допомог, що полягає в комплексному супроводженні розгляду судом справи №295/16899/23 на суму 3000,00 грн.

Вирішуючи питання про розподіл між сторонами витрат на професійну правничу допомогу, судом враховується, що сторона, яка була звільнена від сплати судового збору при відкритті провадження у справі, не звільняється від відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Зі змісту опису наданих послуг адвокатом Кудаком А.М. згідно договору від 30.01.2024 слідує, що адвокатом виконано: 1) аналіз та вивчення позовної заяви у справі №295/16899/23та доданих матеріалів; 2) аналіз та вивчення наданих ПП "КВЖРЕП №8" матеріалів цивільної справи №295/15644/21; 3)вивчення судової практики; 4) надання усної та письмової правової інформації, консультацій та роз`яснень, що стосується розгляду справи №295/16899/23; 5) підготовка відзиву на позовну заяву; 6) відправка відзиву позивачу та до суду. Загальна вартість 3000,00 грн.

Суд звертає увагу, що відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, а також значення справи для сторони.

Позивач у відповіді на відзив вказала, що витрати на професійну правничу допомогу завищені в рази, посилаючись на їх необґрунтованість та нереальність.

Суд враховує, що Верховним Судом у постанові від 09.06.2020 у справі №466/9758/16-ц зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

З урахуванням вищевикладеного та враховуючи, що предметом позову у справі №295/16899/2 є спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, вказана справа не є складною, розгляд справи проводився в порядку спрощеного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, обґрунтованість та пропорційність розміру витрат на правничу допомогу до предмета спору з урахуванням значення справи для сторін, а також інші обставини, передбачені статтею 137, частиною 4 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає наявними підстави для відшкодування позивачем понесених відповідачем витрат на надання правничої допомоги у розмірі 400,00 гривень.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 15, 76, 77, 80, 81, 89, 137, 141, 247, 259, 263-265, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Приватного підприємства "КВЖРЕП №8" про спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства "КВЖРЕП №8" витрати на правничу (правову) допомогу в сумі 400,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: Приватне підприємство "КВЖРЕП №8", адреса: м. Житомир, вул. Київська, 43, .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення: 15.03.24.