Справа № 161/7518/22 Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р. М.
Провадження № 22-ц/802/290/24 Доповідач: Федонюк С. Ю.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Федонюк С. Ю.,

суддів - Матвійчук Л. В., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в місті Луцьку цивільну справу за позовом Державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року ДКП «Луцьктепло» звернулось до суду із позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідачі, які зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , є споживачами послуг з теплопостачання: централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються державним комунальним підприємством «Луцьктепло».

Зазначає, що відповідачі не виконують свої обов`язки споживачів з оплати житлово-комунальних послуг належним чином, у зв`язку з чим станом на 01.06.2022 року за їх особовим рахунком утворилась заборгованість по теплопостачанню в розмірі 18069,69 грн.

На підставі наведеного позивач просив суд стягнути з відповідачів указану заборгованість та судові витрати у справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ДКП «Луцьктепло» заборгованість за надані послуги з теплопостачання в розмірі 18069 грн 69 коп. та з кожного відповідача по 827 грн судового збору.

Не погодившись із даним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 (колишнє прізвище ОСОБА_6 ) подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. При цьому посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вказує, що вона з серпня 2004 року після свого одруження змінила місце проживання та реєстрацію та з того часу проживає за адресою АДРЕСА_2 , а тому інформація про її проживання за вказаною адресою не відповідає дійсності та стягнення заборгованості за надані послуги за заявлений період не підлягає задоволенню.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не було подано.

Справа розглядається в порядку спрощеного позовного письмового провадження без повідомлення учасників справи як малозначна.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Задовольнивши позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами, які зареєстровані та проживають у вказаному позивачем житловому приміщенні та користуються відповідними послугами, були порушені умови договору про надання житлово-комунальних послуг з теплопостачання в частині належної оплати за надані послуги, отже позовні вимоги ДКП «Луцьктепло» є обґрунтованими, а тому з відповідачів слід стягнути солідарно на користь позивача заборгованість в сумі 18069,69 грн та судові витрати.

Колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції, так як оскаржуване рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає обставинам справи та зазначеним вимогам закону .

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору про надання житлово-комунальних послуг, а його обов`язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а укладання договору про надання послуг є обов`язком обох сторін.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_7 зареєстровані у квартирі АДРЕСА_3 , що підтверджується довідкою Департаменту державної реєстрації Луцької міської ради (а.с. 9), та їм надаються послуги з теплопостачання, що стверджується розрахунком нарахувань і оплати за послуги з теплопостачання (а.с. 5-8).

Із наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 01 червня 2022 року у відповідачів виникла заборгованість перед ДКП «Луцьктепло» за теплопостачання в розмірі 18069,69 грн.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні); управитель; виконавці комунальних послуг (ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Статтями 7 та 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком - оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Обов`язком виконавця - забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.

Статтею 179 ЖК України передбачено, що користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року № 45 (з подальшими змінами), споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлові комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Статтею 68 ЖК України визначено, що обов`язком наймача є своєчасне внесення квартирної плати та плати за комунальні послуги, які відповідно до ст.67 ЖК України включають і надання послуг з постачання теплової енергії.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З огляду на наведене, суд першої інстанції вірно виходив з того, що в квартирі, в якій такі послуги надаються позивачем, та в якій проживають споживачі цих послуг, кожен із яких має нести витрати за оплату наданих послуг, оскільки іншої домовленості не встановлено, доказів визначення уповноваженого власника квартири не надано.

Встановивши, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_1 є мешканцями квартири, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з них солідарно заборгованості за отримані послуги з централізованого опалення та теплопостачання гарячої води.

Проте, з наданих суду апеляційної інстанції доказів вбачається, що доводи апеляційної скарги, що відповідачка ОСОБА_8 не зареєстрована та не проживає за даною адресою, знайшли своє підтвердження і повинні бути взяті до уваги, а тому підстав для стягнення з неї заборгованості за надані послуги з теплопостачання та постачання гарячої води відсутні, з таких підстав.

Із долученої копії свідоцтва про шлюб від 29 серпня 2004 року серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Жидичинської сільської ради Ківерцівського району Волинської області, актовий запис №8, видно, що зареєстровано шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженкою міста Луцька Волинської області. Після одруження відповідачці ОСОБА_2 присвоєно прізвище ОСОБА_10 .

Згідно із витягом №2024/000440172 з реєстру територіальної громади від 15 січня 2024 року відповідачка ОСОБА_11 з 23 грудня 2004 року змінила місце реєстрації та своє місце проживання і до даного часу проживає за адресою АДРЕСА_2 .

Крім того, з відміток у паспорті громадянина України НОМЕР_2 , виданого 23.09.2004 року Луцьким МВ УМВС України у Волинській області, на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що відповідач була знята з реєстрації місяця проживання у м. Луцьку, 08.10.2004 року та зареєстрована в АДРЕСА_2 , з 23.12.2004 року.

Отже, наявні в матеріалах справи докази щодо місця реєстрації відповідачки ОСОБА_12 , яка в реєстрі Луцької міської територіальної громади числиться за попереднім прізвищем ОСОБА_2 як мешканка квартири АДРЕСА_3 , не відповідають дійсності, оскільки містять помилку.

Інших даних щодо права власності чи права користування даним житлом відповідачки ОСОБА_11 у матеріалах справи немає.

Таким чином, наведені документи спростовують висновки суду в частині стягнення боргу з ОСОБА_11 та факту проживання апелянтки за адресою: АДРЕСА_1 , а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо стягнення з ОСОБА_11 заборгованості за надані позивачем послуг.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції в частині стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_4 заборгованості в сумі 18069,69 грн та судових витрат необхідно скасувати та в цій частині ухвалити нове - про відмову в задоволенні вимог щодо неї.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Таким чином, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги з відмовою у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 , з ДКП «Луцьктепло» підлягає стягненню на користь ОСОБА_11 судовий збір, сплачений при подачі апеляційної скарги, у розмірі 1240, 50 грн.

Згідно із п. 4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 379, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_11 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2022 року в даній справі в частині позовних вимог про стягнення боргу та судових витрат з ОСОБА_4 скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

В позові Державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з Державного комунального підприємства «Луцьктепло» в користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1240 (одна тисяча двісті сорок) гривень 50 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15 березня 2024 року.

Головуючий суддя

Судді