ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4977/24 Справа № 233/5977/23 Суддя у 1-й інстанції - Мартишева Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.

сторони справи :

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2024 року,ухваленого суддею Мартишевою Т.О., повний текст судового рішення складено 12 березня 2024 року,

ВСТАНОВИВ

У березні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по заробітній платі, вказуючи, що 01 грудня 2014 року була прийнята на роботу до фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на посаду юриста з окладом 4 000,00 грн. та до теперішнього часу працює та належним чином виконує свої посадові обов`язки, зауважень з боку роботодавця щодо її трудових обов`язків не було.

Під час проведення внутрішнього аудиту у квітні 2023 року було встановлено, що бухгалтерія невірно відраховувала з заробітної плати позивача податок на доходи фізичних осіб, та щомісячно, починаючи з грудня 2014 року та по червень 2020 року включно вона недоотримувала щомісячно 100,00 грн.

В результаті неправомірних дій відповідача загальна сума заборгованості за вищезазначений період становить 6 700,00 грн.

Відповідач погодилася з даною заборгованістю, та запевнила у тому, що виплатить її найближчим часом, надала позивачу на її вимогу відповідну довідку про наявність заборгованості із заробітної пати. На час звернення до суду вказана заборгованість не погашена.

Просила суд, стягнути з фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на її користь недоотриману заробітну плату за період з 01 грудня 2014 року по 30 червня 2020 року в сумі 6 700 гривень 00 копійок.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 122 березня 2024 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Позивач ОСОБА_1 , будучи незгодною з ухваленим судовим рішенням подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність оскаржуваного судового рішення, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у повному обсязі задовольнити заявлені позовні вимоги.

При цьому, скаржник зазначає, що ФОП ОСОБА_3 не надано жодного доказу, який би спростовував факт відсутності заборгованості по заробітній платі у вказаному позивачем розмірі. Наголошує на тому, що відповідач, як суб`єкт господарської діяльності, яка веде бухгалтерський облік та зобов`язана виплачувати заробітну плату, мала надати докази виконання свого обов`язку по виплаті заробітної плати працівникові та проведення остаточного розрахунку.

Відзив на апеляційну скаргу відповідача не подано.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки переглядається справа з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так на підтвердження доводів позову позивачем надано суду довідку від 01 травня 2023 року, видану ФОП ОСОБА_3 про те, що остання станом на 01 травня 2023 року дійсно має перед ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати за період з 01 грудня 2014 року по 30 червня 2020 року в сумі 6 700,00 грн.

Звертаючись до суду із даним позовом про стягнення заборгованості із заробітної плати, позивач зазначала, що 01 грудня 2014 року була прийнята на роботу до фізичної особи підприємця ОСОБА_3 на посаду юриста з окладом 4 000 (чотири тисячі) гривень 00 копійок, що підтверджено наказом (трудовим договором) від 01 грудня 2014 року №22, де працює до теперішнього часу.

Відповідачем ОСОБА_3 до суду було надано заяву про визнання цивільного позову, у якій відповідач зазначила про повну згоду з позовними вимогами позивача, просила їх задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду відмовлено у прийнятті даної заяви про визнання позову відповідачем, оскільки судом не може бути покладено в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, без дослідження при цьому обставин справи, вирішено продовжити судовий розгляд справи та витребувано докази з метою забезпечення всебічного, повного та об`єктивного встановлення всіх обставин справи.

04 січня 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області на виконання ухвали Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 грудня 2023 року у справі №233/5977/23 надано індивідуальні відомості про застраховану особу щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з яких вбачається відсутність серед даних про страхувальників застрахованої особи відомостей щодо відповідача ОСОБА_3 .

Костянтинівським міським центром зайнятості на виконання ухвали про надання відомостей про реєстрацію трудового договору від 01 грудня 2014 року, укладеного між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 повідомлено, що після перевірки реєстрації договорів за цей період, на реєстрації такого трудового договору не знайдено. ФОП ОСОБА_3 або ОСОБА_1 , для реєстрації такого договору між ними до Костянтинівського міського центру зайнятості не звертались. Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_3 була зареєстрована як фізична особа-підприємець в період з 13.05.2007 року по 28.10.2014 року та поновила свою підприємницьку діяльність з 12.05.2020 року. Таким чином, на період укладання цього договору ОСОБА_3 не була зареєстрована як фізична особа-підприємець, та відповідно до Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 року №260, не мала права на укладення такого договору.

Відмовляючи позивачеві у задоволенні її позовних вимог в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту існування трудових відносин та укладення трудового договору між сторонами, що унеможливлює задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Колегія суддів повністю погоджується з такими висновками суду першої інстанції та не може погодитись з доводами позивача, викладеними в апеляційній скарзі, оскільки вони були предметом розгляду судом першої інстанції, що відображено в оскаржуваному судовому рішення.

Судом першої інстанції ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 26 грудня 2023 року витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області індивідуальні відомості про застраховану особу, форму ОК-5 щодо ОСОБА_1 ; у Костянтинівського міського центру зайнятості відомості про реєстрацію трудового договору від 01 грудня 2014 року, укладеного між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1

04 січня 2024 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області на виконання ухвали про витребування доказів надано індивідуальні відомості про застраховану особу щодо ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з яких встановлена відсутність серед даних про страхувальників застрахованої особи відомостей щодо відповідача ОСОБА_3 .

Костянтинівським міським центром зайнятості на виконання ухвали про надання відомостей про реєстрацію трудового договору від 01 грудня 2014 року, укладеного між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 повідомлено, що після перевірки реєстрації договорів за цей період, на реєстрації такого трудового договору не знайдено. ФОП ОСОБА_3 або ОСОБА_1 , для реєстрації такого договору між ними до Костянтинівського міського центру зайнятості не звертались.

Згідно Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_3 була зареєстрована як фізична особа-підприємець в період з 13.05.2007 року по 28.10.2014 року та поновила свою підприємницьку діяльність з 12.05.2020 року. Таким чином, на період укладання цього договору ОСОБА_3 не була зареєстрована як фізична особа-підприємець, та відповідно до Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого Наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 року №260, не мала права на укладення такого договору.

Відповідно до положень ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Відповідно до положень ст.2 КЗпП України працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (ст.21 КЗпП України).

Відповідно до ч.1 ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим, зокрема, при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу.

Встановлення факту наявності трудових відносин між робітником і роботодавцем можливе при встановленні виконання робітником трудових функцій, підпорядкування робітника правилам внутрішнього трудового розпорядку, забезпечення робітнику умов праці та виплати винагороди за виконану роботу.

Трудові правовідносини - це відносини між працівником і роботодавцем, за яких працівник зобов?язується виконувати певну роботу, дотримуватись внутрішнього трудового розпорядку, а роботодавець повинен своєчасно виплачувати працівникові заробітну плату і створювати належні, безпечні й здорові умови праці.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків.

У відповідності до норм ст.ст.77-80 ЦПК України, в їх системному зв`язку, докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, достатніми та на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про оплату праці», виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.

Відповідно до ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що факт перебування позивача з відповідачем у трудових відносинах не знайшов свого підтвердження у ході судового розгляду справи, оскільки позивачем не надано суду будь-яких доказів, які б вказували на існування трудових відносин між сторонами, роботи на посаді юриста у фізичної особи - підприємця відповідача, виконання позивачем трудових функцій, підпорядкування правилам внутрішнього трудового розпорядку, тощо, та доводи позову ОСОБА_1 спростовуються інформацією, наданою на виконання ухвали суду Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області, Костянтинівським міським центром зайнятості.

Додана до позову довідка ФОП ОСОБА_3 від 01 травня 2023 року про розмір заборгованості з заробітної плати перед ОСОБА_1 не є належним доказом наявності трудових відносин між сторонами.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 12 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення виготовлено 10 вересня 2024 року.

Головуючий:

Судді: