Справа №351/2121/23
Номер провадження №2/351/121/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2024 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Сегіна І.Р.,

за участі: секретаря - Том`юк С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного проваджененя в залі суду в м. Снятині справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з поверненння боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивував тим, що 13.03.2021 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 649234458. Відповідно до Реєстру боржників № 138 від 15.06.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 649234458.

20 жовтня 2022 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «ЄАЗПБ» укладено Договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого, ТОВ «Таліон Плюс» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАЗПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАЗПБ» приймає належні ТОВ «Таліон Плюс» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги.

Відповідно до Реєстру прав вимоги № 2 від 06.03.2023 року до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 ТОВ «ФК «ЄАЗПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 84565,00 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 21999,80 грн., сума заборгованості за відсотками 62565,20 грн.

Всупереч умовам кредитного договору, незважаючи на повідомлення, відповідач не виконав свого зобов`язання. Після відступлення позивачу права грошової вимоги до відповідача, останній не здійснив жодного платежу для погашення існуючої заборгованості ні на рахунки ТОВ «ФК «ЄАЗПБ», ні на рахунки попереднього кредитора. З моменту отримання права вимоги позивачем по відношенню до відповідача не здійснювалося нарахування жодних штрафних санкцій. У зв`язку з невиконанням відповідачем належним чином зобов`язань, позивач просить стягнути заборгованість за кредитним договором № 649234458 від 13.03.2021 року в розмірі 84565,00 грн., з яких: сума заборгованості за основною сумою боргу 21999,80 грн., сума заборгованості за відсотками 62565,20 грн., а також стягнути судові витрати по справі у вигляді сплаченого судового збору.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на наступне. Кредитний договір № 649234458 від 13.03.2021р. та 2-ві додаткові угоди мають бути підписані відповідачем з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» електронним підписом, зважаючи на те, що він був укладений в електронному вигляді. При цьому у відповідності до вимог ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» позивач будь-яких відомостей, підтверджуючих укладення електронного договору суду не надав. З позовної заяви та долученого кредитного договору вбачається, що джерелом походження, наданих позивачем доказів є офіційний сайт ТОВ «Манівео швидка медична допомога». Однак, інформація з сайту ТОВ «Манівео швидка медична допомога» належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015р., провадження № 6-16цс15. Вказаний висновок також узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019р. у справі № 342/180/17. Враховуючи той факт, що даний договір був створений кредитором самостійно, як зацікавленою особою, зберігається у кредитора і він має можливість на власний розсуд вносити будь-які зміни, вважає даний договір неналежним та недопустимим доказом виникнення між сторонами правовідносин. Крім цього, будь-яких відомостей про виконання обов`язку кредитора з надання кредитних коштів та отримання їх відповідачем суду не надано, рахунок відповідача на який перераховано кредитні кошти та відомості щодо руху коштів за рахунком кредитодавця, на який мало бути здійснено повернення кредиту та проценти, суду не надано. Позивачем на підтвердження перерахування відповідачу коштів по кредитному договору, не надано належних доказів розрахункового документу (платіжного доручення, меморіального ордеру, тощо) або виписка з банківського рахунку. Також, позивачем не надано договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного між ТОВ «Манівео швидка медична допомога» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», згідно якого до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором. З доданих до позовної заяви документів вбачається, що кредитний договір укладений пізніше 13.03.2021р. ніж договір факторингу 28.11.2018р., на який посилається позивач. За відсутності договору факторингу неможливо встановити предмет такого договору та чи було в ньому передбачено відступлення права вимоги, яке виникне в майбутньому. Стороною позивача не надано детального розрахунку заборгованості в розмірі 84 565,00 грн., з якого можливо встановити порядок утворення зазначеної суми заборгованості за всіма її складовими, зокрема, із зазначенням за який період була нарахована та за якою відсотковою ставкою. Отже, ТОВ «ФК «ЄАЗПБ» у встановленому законом порядку не довело факту укладення кредитного договору в електронному вигляді, перерахування кредитних коштів за договорами, відступлення права грошової вимоги, а тому підстави для стягнення на користь позивача заборгованості за тілом кредиту та відсотками відсутні. Просив відмовити в задоволенні позову, стягнути з позивача на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті послуг за надання професійної правничої допомоги в розмірі 6000,00 грн.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявне від нього клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи.

Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явились, справа розглянута без фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що 13.03.2021р. між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 649234458.

Згідно п.1.1. Договору кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит на суму 10000 грн. на умовах строковості, зворотності та платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом. Строк кредитування- 30 днів від дати отримання кредиту позичальником.

20.10.2022р. між ТОВ «ФК «ЄАЗПБ» і ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 20102022, згідно умов якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

Згідно до витягу з реєстру прав вимоги № 2 до Договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 649234458 на загальну суму заборгованості 84565,00 грн. перейшла від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «ЄАЗПБ».

За змістом ст.ст.626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка (пеня, штрафи) поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З огляду на викладене, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді.

Разом з цим, важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.

Відповідно до вимог ч.1 ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Тому важливо розуміти в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі. Тобто, якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною 5 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

Положеннями ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Згідно ч.12 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Вказаний вище договір був укладений в електронній формі та від імені його сторін був підписаний електронним підписом з одноразовим ідентифікатором.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України).

У частині 2 ст.78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.80 ЦПК України).

Разом з тим, позивач не надав доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається в своєму позові.

Судом встановлено, що позивачем не надано в якості доказу договору факторингу, укладеного між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», а отже позивачем не доведено факт відступлення ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» на користь ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 .

Розрахунок заборгованості за кредитним договором № 649234458 від 13.03.2021 р. не є самостійним доказом переходу до позивача права вимоги.

А тому матеріали справи не містять жодних доказів отримання відповідачем в користування кредитних коштів.

Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обґрунтовував свої вимоги, надав докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв клопотання про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин, не подавав клопотання про їх витребування.

Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням ним процесуальних дій.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29.01.2020 року, справа № 755/18920/18, провадження № 61-17205ск19.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Таким чином, з наданих позивачем документів, судом не встановлено отримання позивачем права вимоги.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за їх недоведеністю належними та допустимими доказами.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, витрати зі сплату судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 10-13, 76-81, 141, 211, 223, 247, 258, 259, 263-265, 268, 274 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий Ігор СЕГІН