Справа № 210/3536/24
Провадження № 2/177/934/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 вересня 2024 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Березюк М. В.

за участі: секретаря Пушкарьова Є. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовною заявою цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Процент" (далі - ТОВ "ФК "Процент") звернулось до суду з позовом, в якому просила суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 23-23-1 від 20.09.2023 по нарахованим та не сплаченим процентам у розмірі 23625 грн за період з 20.09.2023 по 01.06.2024, що нараховані відповідно до п. 1.2 кредитного договору за ставкою 3,5 % за кожен день користування кредитом (1277,5% річних), а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору 2422,40 грн та 10000 грн витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування позову вказано, що 20.09.2023 між ТОВ ФК Процент та ОСОБА_1 укладено договір кредиту, на виконання умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 3000 грн строком на 365 днів (до 19.09.2024), шляхом переказу коштів на його платіжну картку ...... НОМЕР_1 емітовану в АТ КБ ПриватБанк, взявши на себе зобов`язання зі сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % суми кредиту за кожен день користування кредитом (1277,5% річних).

Вказаний договір був укладений в електронному вигляді, з застосуванням для підписання договору з боку відповідача одноразового ідентифікатора. Відповідач погодився з умовах кредитування, визначені договором кредиту, який за своєю суттю є договором приєднання.

Відповідно до п. 1.2 кредитного договору, позивач нараховував відсотки за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом.

Відповідач взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, лише частково сплатив відсотки за кредитом, у зв`язку з чим, станом на 01.06.2024 розмір заборгованості за відсотками за кредитом за період з 20.09.2023 по 01.06.2024 становить 23625,00 грн.

Позивач просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованість за відсотками за кредитом, та просив стягнути з відповідача понесені ТОВ ФК Процент витрати при зверненні до суду, а саме витрати зі сплати судового збору 2422,40 грн та витрати на правничу допомогу 10000 грн.

Відповідач позов не визнав, надав суду відзив на позов, в якому не заперечуючи факту укладення кредитного договору, його підписання та отримання кредитних коштів, вказав про часткову сплату відсотків за кредитом, а саме 05.10.2023 та 20.10.2023 на суму 1575 грн., та 10.06.2024 на суму 1500 грн. Заперечуючи позовні вимоги щодо розміру відсотків, що можуть бути стягнуті з нього, вказував на положення ст. 8 Закону України Про споживче кредитування що визначає максимальну денну процентну ставку, що не може перевищувати 1 %, в той час як умови кредитного договору передбачають таку ставку на рівні 3,5 %, що суперечить вимогам законодавства. Крім цього, відповідач просив суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу позивача до 1500 грн (а.с. 80-81).

Позивач скористався правом на подання відповіді на відзив, в якій заперечуючи доводи відповідача вказував на обов`язковість умов кредитного договору підписаного сторонами, порушення умов договору відповідачем та просив вимоги позову задовольнити. Звертав увагу, що вимоги позивача стосуються виключно стягнення відсотків за кредитом за період з 20.09.2023 по 01.06.2024. Позивач вказав, що не заявляє вимог про стягнення тіла кредиту, дострокове його повернення, а його вимоги обмежуються лише стягненням процентів за кредитом за вищевказаний період (а.с. 87-91).

Відповідач правом на подання заперечень не скористався, будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи до суду не з`явився, від його представника надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Представника позивача в судове засідання не з`явився, просив суд розглянути справу за відсутності представника позивача.

Справа розглядається за відсутності учасників справи, тому у відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Представником позивача надавалася суду клопотання про витребування доказів, а саме витребування з АТ КБ ПриватБанк інформації про те, чи було емітовано картку .....4493 на ім`я ОСОБА_1 , виписки з вказаної картки за період з 20.09.2023 по 25.09.2023, витребування інформації про номер телефону, на який відправляється інформація про підтвердження здійснення операцій за вказаною карткою, а також інформації про всі номери телефонів в анкетних даних ОСОБА_1 (а.с. 48-52).

Дослідивши зміст позивних вимог, зміст зав по суті справи, враховуючи те, що відповідач визнає факт укладення договору, отримання кредиту від ТОВ ФК Процент, підтверджує факт часткового виконання обов`язку зі сплати процентів, а його заперечення стосуються виключно незгоди з розміром відсоткової ставки за кредитом, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання представника позивача про витребування доказів, адже ці докази могли б підтвердити лише ті обставини, що й так не заперечуються відповідачем, а саме факт отримання ним кредиту, його зарахування на картку відповідача. Тому, з метою економії процесуального часу, забезпечення розгляду справи у розумний строк, враховуючи обставини по справі, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вказаного клопотання, як безпідставного.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 20.09.2023 року між ТОВ "ФК Процент" та ОСОБА_1 , за допомогою електронного підпису з одноразовим ідентифікатором, укладено електронний договір про надання кредиту № 23-23-1 (а.с. 32-37). Відповідно до умов кредитного договору, позивач надав відповідачеві кредит у розмірі 3000 грн, на строк 365 днів, з обов`язком сплати відсотків за користування кредитом у розмірі 3,5 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом (1277,50 % річна процента ставка). Умовами договору визначено, що процента ставка є фіксованою, а проценти за кредитом мають сплачуватися з періодичністю кожні 15 днів (пункти 1.1.-1.3 договору).

Факт отримання позичальником коштів ним не заперечується, та додатково підтверджений витягом з інформаційно-телекомунікаційної системи, що відображає хронологію укладення договору та отримання коштів, квитанцією про перерахування коштів (а.с. 8, 13).

Як слідує з детального розрахунку заборгованості за вищевказаним договором, за період з 20.09.2023 по 01.06.2024 (в межах заявлених позовних вимог), відповідач здійснив лише два рази погашення відсотків за кредитом, а саме 05.10.2023 та 20.10.2023 на суму 1575 грн кожного разу (а.с. 9-12). Відповідач вказав у відзиві про сплату ним відсотків 10.06.2024 на суму 1500 грн, але всупереч ст. 81-82 ЦПК України доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надав, клопотанні про їх витребування, за наявності до того законних підстав, не заявив. Дату сплати відсотків за кредитом, про яку вказував відповідач знаходиться поза межами періоду, що є предметом спору, а тому в детальному розрахунку заборгованості не відображено (а.с. 9-12).

Керуючись ст. 13, 81 ЦПК України, розглядаючи справу за принципами змагальності та диспозитивної, суд позбавлений можливості самостійно збирати докази по справі, тому доводи відповідача про сплату відсотків 10.06.2024 не приймає до уваги як не доведені в рамках даної справи, що не позбавляє відповідача права зарахувати вищевказану суму, за умови підтвердження її здійснення, в рахунок майбутніх платежів за відсотками нарахованими після 01.06.2024, або в рахунок погашення тіла кредиту, з дотриманням умов договору кредиту.

Так, з наданого позивачем розрахунком заборгованості за відсотками за кредитом № 23-23-1 від 20.09.2024, слідує, що в період з 20.09.2023 по 01.06.2024 на суму кредиту 3000 грн., відповідачу щоденно нараховувалися відсотки за користування кредитом у розмірі 3,5 % щодня (1277,5 % річних), що в грошово му виразі складало 105 грн щодня (а.с. 9-12).

Однак, визнаючи факт порушення відповідачем умов кредитного договору в частини строків сплати відсотків за користування кредитом, суд не може в повній мірі погодитися з розрахунком заборгованості наданим позивачем.

Так, відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 , ч.3 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом норм ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст.634 ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підставі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ст. 625 ЦК боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Разом з тим, відповідно до преамбули Закону України Про захист прав споживачів, цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно зі ст. 18 згаданого Закону, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним (ч.4 ст. 18).

Відповідно до ч.5 ст. 18 Закону, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Відповідно до Закону України Про споживче кредитування, цей Закон визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.

Відповідно до ст. 1 Закону, що містить визначення термінів, 1-1) договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;

1-2) денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.

На момент укладення кредитного договору від 20.09.2023, положення ст. 8 Закону, не містили умов щодо граничного розміру щоденної процентної ставки.

Однак, 22.11.2023 прийнято Закон України Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг № 3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023, та яким внесено зміни до ч.5 ст. 8 Закону (п. 5 розділу І Закону України "Про споживче кредитування").

Так, відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Відповідно до п. 2 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.

При цьому, згідно п. 4 4 надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу (п. 3 - це банки), та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону.

Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи з 25.12.2023 (наступний день після набрання Законом чинності), максимальний розмір денної процентної ставки за договором не міг перевищувати 1 %.

При цьому, надавачі фінансових послуг, яким є позивач, зобов`язувалися привести свою діяльність у відповідність вищевказаних змін.

Однак, як слідує з матеріалів справи, позивач, незважаючи на те, що договір кредиту від 20.09.2023 продовжив свою дію після 24.12.2023, оскільки він укладений на строк до 19.09.2024, не привів свою діяльність, умови укладених ним договорів відповідно до вимог чинного законодавства в частині щоденної процентної ставки та продовжив після 25.12.2023 нараховувати відсотки за договором відповідачу за щоденною ставкою 3,5 % на день, що перевищувало максимально допустимий розмір щоденної відсоткової ставки визначений законодавством. Вищевказане, безумовно порушувало право відповідача порівняно з іншими споживачами фінансових послуг, положення кредитного договору в частині щоденної відсоткової ставки 3,5 % на день та 1277,5 % річних були несправедливими, а тому при вирішенні даного спору підлягають зміні з урахуванням положень законодавства.

Суд погоджується з умовами договору кредиту щодо розміру щоденної ставки на рівні 3,5 %, що була узгоджена між сторонами, за період з 20.09.2023 по 24.12.2023, а отже погоджується з розміром відсотків за кредитом нарахованих позивачем за цей період 6825 грн., що обчислений з урахуванням проведених оплат 05.10.2023 та 20.10.2023 в розмірі 1575 грн кожна.

Однак, починаючи з 25.12.2023 щоденний розмір відсотків за кредитом не міг бути більшим за 1 %, за відсутності домовленості сторін про ще менший розмір відсотків, а тому позивач мав право на нарахування відсотків з 25.12.2023 по 01.06.2024 (в межах заявлених позовних вимог) в розмірі не більше 1% щодня.

Відповідно, за період 25.12.2023 по 01.06.2024 позивач, виходячи з розміру кредиту 3000 грн., має право на стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом у розмірі 30 грн на день (3000 грн х 1 %/100%). В періоді з 25.12.2023 по 01.06.2024 - 160 днів, а тому розмір заборгованості по сплаті відсотків, на стягнення якого має позивач складає 4800 грн (30 грн в день х 160 днів у періоді = 4800 грн).

Отже, виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме на суму 11625 грн (6825 грн + 4800 грн).

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ч. 2-6 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. При цьому обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч.3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, серед іншого, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 24.01.2022 рок у справі № 911/2737/17, метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої ухвалене рішення, понесених збитків, але й спонукання боржника утримуватися від вчинення дій, що в подальшому спричиняють необхідність поновлення порушених прав та інтересів позивача (подібний висновок викладений в постановах Верховного Суду від 04.10.2021 від № 640/8316/20, від 21.10.2021 у справі № 420/4820/19 тощо). Водночас стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу, позивачем суду надано договір про надання юридичних послуг від 03.06.2024, згідно якого ФОП ОСОБА_2 надає ТОВ ФК «Процент» юридичні послуги, зокрема складання адвокатських запитів, позовних заяв, пояснень, тощо. Суду надано копію витягу з реєстру № 1 до акту приймання-передавання послуг № 1 до договору від 03.06.2024, згідно якого ФОП ОСОБА_2 підготував позовну заяву, клопотання про витребування доказів вартість послуги 9000 грн, а також склав адвокатський запит до АТ «КБ «ПриватБанк» про витребування доказів по боржнику - вартість послуги 1000 грн (а.с. 39-43).

Однак, надаючи оцінку обґрунтованості, співмірності, розумності та необхідності витрат на професійну правничу допомогу по даній справі, з урахуванням клопотання представника відповідача про зменшення витрат на професійну правничу допомогу позивача враховуючи їх надмірність, суд приходить до висновку, що розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, про відшкодування яких за рахунок відповідача просить позивач, є не співмірним зі складністю справи та наданими адвокатом послугами, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову.

Так, суд звертає увагу на те, що позивач надає фінансові послуги за договорами приєднання, що містять подібні (а то й ідентичні) умови, відповідно і позовні вимоги до боржників є подібними, а тому робота адвоката зі складення позовної заяви про стягнення заборгованості за подібними за своїм змістом умовами договорів, не вимагає витрачання значного часу. Так, надані суду докази щодо розміру витрат на правничу допомогу не містять даних щодо того, скільки часу було витрачено адвокатом на складення позову, клопотання про витребування доказів, при цьому розмір таких витрат визначено в 9000 грн, що беручи до уваги характер спірних правовідносин, зміст позовних вимог є завищеним.

Суд погоджується з тим, що кожний позов підлягає підготовці, для даної категорії справ необхідним є проведення розрахунків, однак розмір заявлених витрат на правничу допомогу щодо складення позову по даній справі, з урахуванням її складності, обсягу доказів та з урахуванням ціни позову, на переконання суду є надмірним. Більш того, суд вважає необґрунтованими витрати на правничу допомогу, що полягала у складенні адвокатського запиту, вартість яких склала 1000 грн, адже для представника який є адвокатом є очевидним порядку отримання інформації з банківських установ, яка становить охоронювану законом таємницю, відповідно готуючи та подаючи адвокатський запит, представник усвідомлював що він не може бути задоволеним, оскільки запитувана інформація є таємною. Відповідно необхідність підготовки та надсилання представником позивача адвокатського запиту була необґрунтована.

Справа призначалася до розгляду у спрощеному провадженні, але представник позивача право на участь у судовому засіданні не реалізував.

Беручи до уваги викладене, суд вважає, що з урахуванням складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), ціни позову, співмірним розміром витрат на професійну правничу допомогу буде 5000 грн.

Разом з тим, враховуючи часткове задоволення позову, виходячи з положень п.3 ч.2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2460,50 грн у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, що пропорційно розміру задоволених позовних вимог, виходячи з визначеного судом обґрунтованого та співмірного розміру витрат на правничу допомогу (11625 х 100% /23625 = 49,21 % задоволених позовних вимог, 5000 грн обґрунтований та співмірний розмір витрат на правничу допомогу х 49,21 %/100% = 2460,50 грн).

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи зазначене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, в розмірі 1192,06 грн., виходячи з розрахунку (2422,40 грн х 49,21 % /100 % = 1192,06 грн).

Керуючись ст.ст. 2, 11, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 263-265, 268, 273, 280 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Процент» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Процент" () суму заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 23-23-1 від 20.09.2023 року у розмірі 11625 (одинадцять тисяч шістсот двадцять п`ять) гривень 00 копійок, що є сумою заборгованості по відсоткам за користування кредитом за період з 20.09.2023 по 01.06.2024 (включно).

Стягнути з ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Процент" () витрати зі сплати судового збору у розмірі 1192 (одна тисяча сто дев`яносто дві) гривні 06 коп та 2460 (дві тисячі чотириста шістдесят) гривень 50 копійок у рахунок відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя М.В. Березюк