Справа №2-3707/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючого судді Чішман Л.М.

за участю секретаря Лайчук В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, заінтересована особа ТОВ «Росвен Інвест Україна», -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із скаргою, в якій просить визнати незаконною бездіяльність посадових осіб відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо незняття арешту з майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.07.2012, виконавче провадження №33298207; зобов`язати державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.07.2012, виконавче провадження №33298207.

В обґрунтування вимог зазначила, що на виконанні Богунського ВДВС у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходилося виконавче провадження №33298207 з примусового виконання виконавчого листа №2-3707/11, виданого 15.05.2012 року Богунським районним судом м. Житомира про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованості за кредитним договором №51/4, яка станом на 12.08.2011 року становить 6666, 64 грн, а також судових витрат.

В рамках такого виконавчого провадження державним виконавцем винесено постанову від 07.07.2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

24.12.2012 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення.

У відповідь на звернення представника заявника про можливість зняття арешту з майна адвокату повідомлено про відсутність правових підстав для зняття арешту з майна ОСОБА_1

06.09.2023 року скаржник отримав інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, у відповідності до якого арешт в рамках виконавчого провадження №33298207 не знятий.

Застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 15.09.2023 року скаргу прийнято до розгляду та призначено судове засідання (а.с. 41).

26.09.2023 року від головного державного виконавця Богунського ВДВС у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Самійлик В. надійшов відзив на скаргу, в якому остання просила відмовити у задоволенні скарги. Зазначила, що виконавче провадження №33298207 знищено за терміном зберігання, а тому підстав для зняття арешту з належного ОСОБА_1 майна немає (а.с. 48-50).

Ухвалою суду від 26.09.2023 року задоволено клопотання представника заявника та витребувано у Фонду гарантування вкладів фізичних осіб інформацію про наявність боргових зобов`язань у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , перед ПАТ «ВіЕйБі Банк» за кредитним договором №51/4 в сумі 666, 64 грн (а.с. 59).

Повідомленням, отриманим судом 25.10.2023 року, представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб надав інформацію про те, що відповідно до договору про відступлення прав вимоги №6796 від 27.03.2018 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» відступив право вимоги за кредитним договором №51/4 від 29.08.2007 року ТОВ «Росвен Інвест Україна», а тому новим кредитором за таким кредитним договором є ТОВ «Росвен Інвест Україна», до повідомлення долучено протокол електронного аукціону та згадуваний договір про відступлення прав вимоги (а.с. 70,74).

У зв`язку з цим ухвалою суду від 26.10.2023 року залучено до участі у справі за скаргою в якості заінтересованої особи ТОВ «Росвен Інвест Україна» (а.с. 77).

У призначене на 15.03.2024 року судове засідання сторони не з`явились.

Представник заявника подала до суду заяву, якою просила розгляд скарги проводити без її участі, скаргу підтримала та просила її задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для розгляду скарги.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що на примусовому виконанні у Богунського ВДВС у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебувало виконавче провадження №33298207 з примусового виконання виконавчого листа №2-3707/11, виданого 15.05.2012 року Богунським районним судом м. Житомира про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованості за кредитним договором №51/4, яка станом на 12.08.2011 року становить 6666, 64 грн, а також судових витрат (а.с. 37).

Таке виконавче провадження завершено та знищено за терміном зберігання, що підтверджено, серед іншого, відзивом головного державного виконавця Богунського ВДВС у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Самійлик В. (а.с. 48-51), що в свою чергу унеможливило виконання ухвали Богунського районного суду м. Житомира від 15.09.2023 року в частині витребування матеріалів такого виконавчого провадження, про що державним виконавцем повідомлено суд (а.с. 53).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №345481216 від 06.09.2023 року вбачається, що в рамках виконавчого провадження №33298207 постановою державного виконавця накладено арешт на нерухоме майно боржника - ОСОБА_1 (а.с. 38-39).

Повідомленням №РІ/О-9750298, отриманим судом 06.03.2024 року, директор ТОВ «Росвен Інвест Україна» зазначив, що у зв`язку з повним погашенням суми заборгованості ТОВ «Росвен Інвест Україна» припиняє вчинення будь-яких юридичних та фактичних дій, спрямованих на стягнення боргу за кредитним договором №51/4 від 29.08.2007 року, укладеному між ОСОБА_1 та ПАТ «ВІЕЙБІ БАНК», справу по стягненню заборгованості закрито.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Статтею 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ч. 1 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Частина перша ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.

Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.

Так згідно з положеннями ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи наведені положення закону суд звертає увагу, що при розгляді скарги обов`язок доказування обставин у обґрунтування скарги покладений на особу, яка звернулася зі скаргою.

У Рішенні Європейського суду з прав людини «Продан проти Молдови» Суд наголосив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантований Європейською конвенцією з прав людини (995_004), буде ілюзією, якщо правова система держав, які ратифікували Конвенцію, дозволятиме остаточному, обов`язковому судовому рішенню залишатися невиконаним, завдаючи шкоди одній зі сторін. Не може бути й мови, щоб закріплені в пункті 1 статті 6 процесуальні гарантії, що надаються сторонам, справедливий, відкритий та швидкий судовий розгляд не передбачали виконання судових рішень. Тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно доступу до суду та провадження у справі, скоріш за все призвело б до виникнення ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, який держави зобов`язалися поважати, підписавши Конвенцію. Отже, виконання рішення, постановленого судом, мало вважатися невіддільним складником «судового розгляду», передбаченого у статті 6.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 (провадження № 61-10355св19) вказано, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття, що передбачено ч. 2 ст. 12 цього Закону.

Як вбачається з наявних матеріалів справи, станом на момент розгляду скарги на примусовому виконанні у Богунському ВДВС у м. Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) жодних виконавчих проваджень, боржником у яких є ОСОБА_1 , немає.

Більше того, заявник погасила наявну заборгованість за кредитним договором №51/4 від 29.08.2007 року, у зв`язку з чим стягувач не має жодних майнових чи фінансових претензій до ОСОБА_1 , що підтверджується належними доказами.

Статтею 41 Конституції України ти статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Таким чином, постанова про арешт майна ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження від 07.07.2012 року, винесена в рамках виконавчого провадження №33298207, враховуючи відсутність відкритих виконавчих проваджень, боржником за якими є заявниця, а також погашення останньою в ході розгляду скарги наявної заборгованості за кредитним договором, є незаконною, оскільки порушує принцип непорушності права приватної власності ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відтак, суд дійшов висновку про зобов`язання державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 , що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.07.2012 у виконавчому провадженні №33298207.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість скарги та доведеності доводів, наведених у ній, тому суд задовольняє скаргу.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 447-452 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця, заінтересована особа ТОВ «Росвен Інвест Україна» - задовольнити.

Визнати незаконною бездіяльність посадових осіб відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) щодо незняття арешту з майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.07.2012, виконавче провадження №33298207.

Зобов`язати державного виконавця відділу державної виконавчої служби у місті Житомирі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зняти арешт з усього майна ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), що накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.07.2012 у рамках виконавчого провадження №33298207.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали виготовлено 15 березня 2024 року.

Суддя Л.М. Чішман