Справа № 127/7554/24
Провадження 2/127/926/24
У Х В А Л А

15 березня 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Вохмінова О.С., розглядаючи позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань № 1», Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

06.03.2024 року судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань № 1», Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 грн., завданої в період з 08.06.2023 року по 09.06.2023 року, яку ухвалою суду від 11.03.2024 року було залишено без руху та надано позивачу строк для сплати судового збору.

12.03.2024 року судом зареєстровано заяву представника позивача на усунення недоліків, мотивовану тим, що відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір у такій категорії справ не сплачується, згідно правової позиції Верховного Суду у постанові від 08.04.2020 року № 761/41071/19.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 13 ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» визначено: судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, зокрема у постанові від 08.04.2020 року № 761/41071/19.

Так, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року та «Нун`єш Діаш проти Португалії» від 10 квітня 2003 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись

до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії»

від 28 жовтня 1998 року).

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Отже, враховуючи наведені обставини, підстави і предмет позовних вимог, з метою недопущення порушення права на доступ до правосуддя, суд дійшов висновку про можливість звільнення позивача від сплати судового збору при зверненні до суду із позовом до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань № 1», Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди.

Керуючись 177 ЦПК України, ст. 8 Закону України «Про судовий збір»,

у х в а л и в:

звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору при подачі до Вінницького міського суду Вінницької області позову до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань № 1», Державна казначейська служба України про відшкодування моральної шкоди.

Суддя: