Справа № 278/3745/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О.М., за участю секретаря судового засідання Мороз К. Г., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з вище вказаною позовною заявою, у якій просить визнати за нею право власності на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її матір ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилась спадщина на вище вказане майно.

Зазначає, що відповідачі та їх померла мати ОСОБА_4 приватизували спірне майно по частці кожному, відтак у спадок після смерті матері має перейти належна їй частка квартири.

Отже, кожний із спадкоємців за законом має успадкувати по 1/12 частці квартири в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 .

Позивач бажає оформити свої спадкові права, отримавши у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину, однак, з певних причин, в нотаріальній конторі не може зробити цього, оскільки відповідачі не визнають її права на спадкування; при зверненні позивачем до нотаріуса останній було їй роз`яснено, що свідоцтво про право власності на спадкове майно може бути видано спадкоємцям за наявності всіх необхідних для цього документів, проте, всі правовстановлюючі документи на квартиру знаходяться у відповідачів.

Зазначені обставини і стали підставою для звернення позивача до суду для захисту своїх прав.

Провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження (а.с. 35).

Заявою від 16.10.2023 року позивач просила суд розглядати справу без її участі (а.с. 43-44).

Ухвалою суду від 23.01.2024 року (а.с. 78) роз`яснено позивачу про наслідки вчинення або невчинення стороною процесуальних дій, як передбачено вимогами ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України; роз`яснено позивачу право звернутися за безоплатною вторинною правовою допомогою (за наявності підстав) або адвоката - фахівця в галузі права для належної підготовки до розгляду справи, оскільки суд позбавлений можливості у відповідності до вимог діючого законодавства збирати докази.

У засідання належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи (а.с. 37-38, 41-42, 47-48, 80-82) учасники справи або їхні представники не з`явились, у зв`язку з чим розгляд здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Відповідачі право на подачу відзиву на позовну заяву не скористались.

З урахуванням вимог ЦПК України (ч. 1 ст. 2 в частині своєчасного розгляду справи) та встановлених строків розгляду справи, суд вважає за доцільне провести розгляд справи за відсутності належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи учасників справи.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 (а.с. 10).

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 13.12.2022 року (а.с. 14-18) встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт Новогуйвинське Житомирського району Житомирської області.

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших майнових реєстрів № від 23.06.2023 року (а.с. 19-20) квартира АДРЕСА_2 , з 14.04.2008 року належить на праві приватної спільної сумісної власності по частки кожному: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

З копії спадкової справи, заведеної 07.02.2020 року Житомирською державною нотаріальною конторою Житомирської області, до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 (а.с. 52-76) вбачається, що ОСОБА_1 звернулась із заявою про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_4 (а.с. 55).

Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій або відповідного листа - роз`яснення нотаріуса про відмову у вчиненні відповідної нотаріальної дії (у даному випадку відмова про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом) матеріали спадкової справи не містять.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України, ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої та третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частинами першою та шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (статті 1217 ЦК України).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у виді втрати права на спадщину.

Разом з тим, главою 89 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Отже, у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме - відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Аналогічні роз`яснення викладені у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» де вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

Таким чином, відповідно до статті 392 ЦК України з вимогами про визнання права власності на спадкове майно спадкоємець може звернутися до особи, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

У разі, коли спір виникає у зв`язку з неможливістю документального оформлення права на спадщину, за відсутності спору про безпосереднє право на неї, спадкоємець може оскаржити відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій у судовому порядку.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику в справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, якщо відсутність умов для одержання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Як встановлено судом, позивач зверталась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті її матері ОСОБА_4 (а.с. 55).

Матеріали спадкової справи №66/2020, заведеної до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , не містять відповідної постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, яка відкрилась після смерті спадкодавця, або оформленої відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину у вигляді відповіді на заяву, яка по суті зводиться до відмови заявнику у видачі свідоцтва (а.с. 52-76).

Зважаючи на те, що позивачем ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не доведена відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та не надано відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на відповідну частку квартири АДРЕСА_1 , суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання права власності на 1/12 частку квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері, не підлягають задоволенню, у зв`язку з їх передчасністю.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 76-83, 89, 141 ЦПК України, ст.ст. 392, 1216, 1218, 1297 ЦК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено та підписано 14.03.2024 року через перебування судді на лікарняному з 28.02.2024 року по 08.03.2024 року (включно).

Суддя О. М. Дубовік