КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 362/4761/22 Головуючий у суді першої інстанції - Марчук О.Л.
Номер провадження № 22-ц/824/5919/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2023 року у справі за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із позовом до ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, відповідно до якого просив стягнути з відповідача на свою користь завдані збитки у порядку регресу у розмірі 7 000 грн, а також понесені судові витрати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 10 серпня 2019 року між ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» та ОСОБА_3 було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс №АО/1672134. Вказано, що відповідно до вказаного Договору страхування ПрАТ «УПСК» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «Opel Omega» державний номерний знак НОМЕР_1 сплатити страхове відшкодування за шкоду, заподіяну третім особам.

В позовній заяві також зазначено, що 03 травня 2020 року приблизно о 18 год. 25 хв, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем «Opel Omega», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної дистанції, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на паркан, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди паркан за адресою АДРЕСА_1 зазнав механічних пошкоджень, а власнику вказаного майна було заподіяно матеріального збитку.

Позивач вказує, що відповідно до постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2020 року по справі №362/2357/20, а також постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2020 року по справі №362/2358/20 відповідача ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ст. 130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

В подальшому, на підставі страхового акту №925/037/000257/20/1 від 04 червня 2020 року ПрАТ «УПСК» було виплачено страхове відшкодування в розмірі: 7 000 грн, що підтверджується платіжним дорученням №10913 від 04 червня 2020 року.

Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ «УПСК» склав 7 000 грн.

ОСОБА_1 також зазначає, що як вбачається з постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2020 року по справі №362/2357/20, відповідач керував транспортним засобом «Opel Omega», державний номерний знак НОМЕР_1 з ознаками алкогольного сп`яніння. В подальшому від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку на стан алкогольного сп`яніння в присутності двох свідків відмовився.

З огляду на вищезазначене в розумінні ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 1166, 1187, 1191 ЦК України, у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати ПрАТ «УПСК» завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого останнім страхового відшкодування за Полісом №АО/1672134.

Крім того, позивач також зазначає, що 01 жовтня 2020 року, між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та ним як Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1 , Новий кредитор) укладено Договір №01/10/2020 про відступлення права вимоги (надалі -Договір), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) набуває право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АО/1672134 від 10 серпня 2019 року.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 вважає, що до нього перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 7 000 грн.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2023 року у задоволенні позовних вимог ФОП ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про те, що позивачем не було додано до позовної заяви доказів вини відповідача у настанні ДТП, яке мало місце 03 травня 2020 року. Так, апелянт вказує, що до позовної заяви було долучено відповідь від Національної поліції України, яка була отримана страховиком ПрАТ «УПСК» при формування страхової справи, відповідно до якої міститься інформація щодо ДТП, яка мала місце 03 травня 2020 року за участі відповідача та транспортного засобу «Opel Omega» державний номерний знак НОМЕР_1 .

Окрім того, апелянт звертає увагу, що за допомогою Єдиного державного реєстру судових рішень ним було отримано постанови районного суду щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності, які були долучені до позовної заяви й суд першої інстанції не був позбавлений можливості перевірити вказані докази самостійно за допомогою вказаного реєстру або ж витребувати матеріали справи про адміністративне правопорушення з архіву цього ж самого суду.

Враховуючи вищевикладене, представник ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2023 року та ухвалити по справі нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а також стягнути понесені судові витрати.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , мотивував своє рішення тим, що позивачем не надано та в матеріалах справи відсутня належним чином завірена копія постанови суду із відміткою про набрання законної сили у справі про адміністративне правопорушення, якою встановлено і повністю доведено вину відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності. Суд зазначив, що за відсутності постанови суду у справі про адміністративне правопорушення із відміткою про набрання законної сили, підписами відповідних посадових осіб та відбитка печатки суду, якою встановлено і повністю доведено вину відповідача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та притягнуто його до адміністративної відповідальності, у суду відсутні правові підстави для вирішення питання про стягнення з нього матеріальної шкоди на користь позивача внаслідок ДТП.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Оцінюючи висновки суду по суті позовних вимог та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується наступним.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 03 травня 2020 року приблизно о 18 год. 25 хв, ОСОБА_3 керуючи автомобілем «Opel Omega», державний номерний знак НОМЕР_1 , не вибрав безпечної дистанції, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на паркан, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . В результаті ДТП вищевказаний транспортний засіб отримав механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_3 порушив вимоги п.12.1 Правил дорожнього руху України та вчинив правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП.

Вина відповідача ОСОБА_3 підтверджується постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 17 червня 2020 року по справі №362/2358/20 (а.с.22).

Крім того, відповідно до постанови Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2020 року по справі №362/2357/20 встановлено, що 03 травня 2020 року приблизно о 18 год. 25 хв, ОСОБА_3 по вул. Джерельна в м. Васильків Київської області керував транспортним засобом «Opel Omega», державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння: виражене тремтіння пальців рук, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився у присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_3 порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, вказаною постановою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2020 року по справі №362/2357/20 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.23-24).

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно відповіді від Національної поліції України, яка була отримана страховиком ПрАТ «УПСК» при формування страхової справи, відповідно до якої міститься інформація щодо ДТП, яка мала місце 03 травня 2020 року за участі відповідача та транспортного засобу «Opel Omega» державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.19-21).

Крім того, позивачем також було надано копію Договору цесії №01/10/2020 про відступлення права вимоги від 01 жовтня 2020 року, укладений між ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1 , Новий кредитор), відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором (а.с.10-15).

Згідно положень п.2.2. Договору цесії №01/10/2020 передбачено, що загальний розмір заборгованостей боржників, права вимоги до яких відступається згідно цього договору, складає 586 226,65 грн, згідно Реєстру прав вимоги, який складається сторонами в паперовому та електронному вигляді за формою, що наведена у Додатку 1 до цього договору.

Позивачем також було надано Додаток №1 до Договору №01/10/2020 про відступлення права вимоги від 01 жовтня 2020 року, згідно якого позивач ОСОБА_1 отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АО/1672134 від 10 серпня 2019 року на суму 7 000 грн (а.с.16-18).

Матеріали справи також містять документи, що свідчать про те, що 03 травня 2020 року до страховика ПрАТ «УПСК» із заявою про страхове відшкодування зверталась ОСОБА_4 - власниця паркану, який було пошкоджено в результаті ДТП ОСОБА_3 (а.с.26-41).

Також в матеріалах справи міститься Акт огляду пошкодженого майна (нерухомості) від 13 травня 2020 року, складений представником страховика ПрАТ «УПСК» (а.с.42-43).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (пункт 73 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), пункт 62 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 752/16797/14-ц (провадження № 14-80цс19)).

Спірні правовідносини регулюються Законом України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», главою 82 підрозділу 2 розділу ІІІ ЦК України, а також главою 47 розділу І ЦК України.

Вище вказаний Закон України є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).

За нормами статті 3 даного Закону обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до положень пункту в ) підпункту 38.1. статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Матеріалами справи підтверджено, що відповідача по справі ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.ст. 124 та 130 КУпАП.

Таким чином, страховик ПрАТ «УПСК», виплативши потерпілій в ДТП особі страхове відшкодування у розмірі 7 000 грн, отримав право вимоги в порядку регресу до ОСОБА_3 .

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до частин першої та другої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно з частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою, а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Статтею 177 ЦК України визначено, що об`єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно з частиною першою статті 178 ЦК України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи.

Відповідно до частини першої статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.

Поряд з цим, згідно з частиною третьою статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Звідси вбачається, що право вимоги є об`єктом цивільних прав, а саме майном, яке може вільно відчужуватися від однієї особи до іншої, в тому числі на підставі договору купівлі-продажу.

За змістом частини першої статті 691 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу.

Як встановлено у частині першій статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так, матеріалами справи підтверджено, що позивачем по справі ОСОБА_1 (Новий кредитор) та ПрАТ «УПСК» (Первісний кредитор) було укладено Договір цесії №01/10/2020 про відступлення права вимоги від 01 жовтня 2020 року, відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування та сплачує первісному кредитору за відступлення права вимоги грошові кошти у сумі, що дорівнює ціні договору у порядку та строки, встановлені цим договором (а.с.10-15).

Згідно положень п.2.2. Договору цесії №01/10/2020 передбачено, що загальний розмір заборгованостей боржників, права вимоги до яких відступається згідно цього договору, складає 586 226,65 грн, згідно Реєстру прав вимоги, який складається сторонами в паперовому та електронному вигляді за формою, що наведена у Додатку 1 до цього договору.

Позивачем також було надано Додаток №1 до Договору №01/10/2020 про відступлення права вимоги від 01 жовтня 2020 року, згідно якого позивач ОСОБА_1 отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за Полісом №АО/1672134 від 10 серпня 2019 року на суму 7 000 грн (а.с.16-18).

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, позивачем було надано належні та допустимі докази того, що до нього перейшло право вимоги до відповідача по справі щодо відшкодування збитків у вигляді виплаченого страховиком страхового відшкодування у розмірі 7 000 грн.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права й обставинам справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи викладені обставини, апеляційний суд доходить висновку про обґрунтованість доводів апеляційної скарги та наявності підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог позивача.

Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки за подачу позовної заяви позивач сплатив судовий збір у розмірі 992,40 грн, а за подачу апеляційної скарги у розмірі 1 488,60 грн, що разом становить 2 481 грн, а подану апеляційну скаргу судом задоволено повністю, то вказані судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача по справі.

Відповідно до положень частини 3 статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст. 367, 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_5 , задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) 7 000 грн (сім тисяч гривень) набутої право вимоги по сплаті майнового відшкодування страховиком.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) на користь Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 481 грн (дві тисячі чотириста вісімдесят одної гривні).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв