ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/32982/23

Провадження № 22-ц/4820/1717/24

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Заворотна А.В.

за участю представника ОСОБА_1 адвоката Собчук В.Г.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №686/32982/23 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 червня 2024 року (суддя Мазурок О.В., повне судове рішення складено 05 липня 2024 року) та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 липня 2024 року (повне судове рішення складено 12 липня 2024 року) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» про визнання недійсними договору про надання споживчого кредиту та договору факторингу.

Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

Звертаючись до суду із позовом ТОВ «Діджи Фінанс» вказувало, що 09.02.2021 між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 був укладений договір №5 про надання споживчого кредиту, згідно заявки на кредит 3132635, шляхом підписання електронним підписом. За умовами такого договору ОСОБА_1 отримав кредит у сумі 10 000 грн. строком на 30 днів та сплатою відсотків за його користування у розмірах, визначених договором і кредитні кошти були перераховані відповідачу через платіжну систему, що має відповідні ліцензії НБУ, відповідає всім стандартам та вимогам платіжних систем, а також володіє доказами фактичного отримання відповідачем грошових коштів за транзакцією 31289-68420-51763.

05.09.2022 між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ТОВ «Діджи Фінанс» було укладено договір факторингу №556/ФК-22, за умовами якого ТОВ «Діджи Фінанс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №5 від 09.02.2021 у сумі 42791 грн, з яких: 10000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 32791,00 грн. - заборгованість за відсотками.

Позивачем, який набув права грошової вимоги, на адресу відповідача, зазначену в кредитному договорі, було направлено повідомлення про відступлення права вимоги від ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» до ТОВ «Діджи Фінанс», з інформацією про порядок погашення заборгованості по кредитному договору.

Однак, позичальник не виконав свого обов`язку та припинив повертати наданий йому кредит в строки, передбачені кредитним договором №5 від 09.02.2021.

На підставі вищевикладеного, ТОВ «Діджи Фінанс» просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №5 від 09.02.2021 у сумі 42791 грн, а також судовий збір та 3000 грн витрат на правничу допомогу.

В січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до ТОВ «Діджи Фінанс», ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» із зустрічним позовом до про визнання недійсними договору про надання споживчого кредиту та договору факторингу.

На обґрунтування свого позову вказав, що починаючи з березня 2021 року він отримував в телефонному режимі вимоги про повернення кредитної заборгованості за договором №5 від 09.02.2021, однак зазначений договір про надання споживчого кредиту він не укладав та не підписував; грошових коштів за вказаним договором не отримував; мобільний телефон, зазначений у копії кредитного договору 1), йому не належить та будь-яких відносин з ТОВ «Діджи Фінанс» не мав і немає, про що неодноразово повідомляв відповідачів за зустрічним позовом.

Так як спірний кредитний договір №5 від 09.02.2021 року про надання споживчого кредиту не відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» та зазначені у ньому умови порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», тому ОСОБА_1 просив визнати недійсним зазначений договір та вказував, що для ефективного захисту його порушеного права існує необхідність визнання недійсним і договору факторингу.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 червня 2024 року в задоволенні позову ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 , третя особа ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» про стягнення заборгованості відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до ТОВ «Діджи Фінанс», ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» про визнання недійсними договору про надання споживчого кредиту та договору факторингу задоволено частково.

Визнано недійсним договір №5 від 09.02.2021 року про надання споживчого кредиту, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Інвест Фінанс». В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судового збору.

Стягнуто з ТОВ «Діджи Фінанс» 1211,20 грн судового збору.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ТОВ «Діджи Фінанс», суд першої інстанції виходив із недоведеності отримання ОСОБА_1 в межах кредитного договору №5 від 09.02.2021 кредитних коштів в розмірі 10000 грн.

Задовольняючи частково зустрічний позов ОСОБА_1 та визнаючи недійсним кредитний договір №5 від 09.02.2021, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність волевиявлення останнього на укладення спірного правочину та про відсутність доказів отримання ОСОБА_1 кредитних коштів.

Разом з тим, відмовляючи у визнанні недійсним договору факторингу, суд першої інстанції, керуючись положеннями п.1 ч.1 статті 512, статті 514 ЦК України, виходив з того, що у ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» були відсутні підстави для укладення зазначеного договору з ТОВ «Діджи Фінанс» в частині передачі права вимоги за договором №35 від 09.02.2021.

Короткий зміст додаткового рішення суду першої інстанції

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 липня 2024 року рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 червня 2024 року доповнено наступним: стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в розмірі 20000 грн.

Постановляючи зазначене рішення, суд виходив з того, що представником ОСОБА_1 у встановленому законом порядку та строк було надано документи на підтвердження понесених ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу та враховано погодження сторонами фіксованої вартості послуг у розмірі 20000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із цими рішеннями суду, ТОВ «Діджи Фінанс» оскаржило їх в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Так, представник товариства вказує, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини справи і помилково відмовив у задоволенні позовних вимог товариства про стягнення заборгованості за кредитним договором. ТОВ «Діджи Фінанс» вказує, що на момент укладення кредитного договору №5 ОСОБА_1 міг скористатись мобільним номером НОМЕР_1 , адже наявність у відповідача постійного номеру телефону не позбавляє його можливості придбати собі інший мобільний номер для можливості в майбутньому ухилятися від виконання взятих на себе зобов`язань. Аргументованих доказів та спростувань того, що електронна пошта ІНФОРМАЦІЯ_1 не є електронною поштою відповідача-позивача, ОСОБА_1 також не було надано.

Позивач-відповідач акцентує увагу на тому, що ОСОБА_1 до суду першої інстанції не було надано інформації про результати розгляду по кримінальному правопорушенню 0000606, оскільки вже пройшло майже 3 роки, а отже є недоведеним той факт, що кредитний договір №5 був укладений іншою особою, а не ОСОБА_1 , а тому останній і надалі ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань.

Представник товариства зазначає, що кредитний договір був підписаний відповідачем за допомогою одноразового паролю-ідентифікатора, а тому укладення між сторонами такого правочину підтверджено належними та допустимими доказами, адже без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, що спростовує доводи відповідача у цій частині. Доказів протилежного відповідачем не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

На думку товариства судом першої інстанції помилково не застосовано до спірних правовідносин судову практику, викладену в постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 та від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 у зв`язку із чим суд допустився помилки про те, що кредитний договір між ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 не укладено.

Поміж того, ТОВ «Діджи Фінанс» зауважує, що ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 10 000 грн були перераховані на банківську картку (картковий рахунок НОМЕР_2 ) через платіжну систему, що має відповідні ліцензії НБУ, відповідає всім стандартам та вимогам платіжних систем, а також володіє доказами фактичного отримання відповідачем грошових коштів за транзакцією 31289-68420-51763, що підтверджується витягом з додатку №1 з інформаційної довідки ТОВ «Платежі онлайн». Разом з тим відповідач в порушення вимог статей 12, 81 ЦПК України не надав до суду доказів, що б підтверджували або заперечували, що саме картковий рахунок № НОМЕР_2 йому не належить.

Представник товариства вважає хибним твердження суду першої інстанції щодо не виконання товариством вимог ухвали суду про витребування в ТОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» належним чином завірених копій платіжних доручень та виписок по рахунках ТОВ «ФК «Інвест Фінанс», які підтверджують зарахування коштів на платіжну картку за кредитним договором №5 від 09.02.2021 року, та неповідомлення суду про причини її невиконання, адже представником позивача ОСОБА_2 на виконання вимог ухвали Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15.04.2024 було направлено до суду заяву, в якій повідомлено, що позивач не може надати витребовувані судом докази, тому звернувся із заявою до первісного кредитора про надання даних доказів в силу ч. 4 ст. 83 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене товариство вважає, що суд першої інстанції не дослідивши належно надані позивачем докази, прийшов до помилкових висновків про відмову в задоволенні позовних вимог товариства та задовольнив зустрічну позовну заяву, яка була подана відповідачем-позивачем про визнання кредитного договору №5 від 09.02.2021 недійсним.

ТОВ «Діджи Фінанс» також не погоджується із додатковим рішенням суду, адже вважає, що розмір заявлених представником відповідача вимог є істотно завищеним та неспівмірним з наданими відповідачу послугами. Вважає, що жодна дія щодо даної категорії справ не потребує складних розрахунків, залучення свідків по справі, пошуку специфічної судової практики тощо, адже ця справа є шаблонною для адвоката і не потребує значних зусиль та багато часу на її вирішення.

Зважаючи на викладене, товариство просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» задовольнити в повному обсязі, відмовивши відповідачу у задоволенні стягнення із позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн.

Узагальнені доводи відзиву учасника справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 погоджується із висновками суду першої інстанції та просить оскаржувані рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Так, відповідач-позивач вважає помилковими і такими, що не відповідають дійсності, доводи апеляційної скарги товариства щодо перерахунку 09.02.2021 грошових коштів на його рахунок, відкритий в АТ «Ощадбанк», адже жодного руху коштів по банківським рахункам відкритих в Хмельницькому обласному відділенні АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 , за період з 01.02.2024 по 28.02.2024 не було. А отже, ОСОБА_1 спірний кредитний договір не укладав та не підписував електронним цифровим підписом; номер телефону, зазначений в кредитному договорі як телефон позичальника та який з тверджень представника ТОВ «Діджи Фінанс» використовувався при вході в особистий кабінет для отримання кредиту, не належить ОСОБА_1 ; будь-які грошові кошти від ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» він не отримував, в тому числі за договором №5 від 09.02.2021 про надання споживчого кредиту.

Договір №5 про надання споживчого кредиту від 09.02.2021 не відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» та зазначені у ньому умови порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

На думку сторони відповідача-позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що ОСОБА_1 не мав наміру укладати з ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» кредитний договір, не мав волевиявлення на оформлення спірного кредитного договору та не отримував грошових коштів від цієї фінансової установи. І встановивши, що мала місце незаконна обробка персональних даних ОСОБА_1 , прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позовної заяви товариства про стягнення заборгованості. Натомість, врахувавши правову позицію Верховного Суду в ідентичній справі, викладену в постанові від 29.06.2022 у справі №757/40209/20, суд першої інстанції обґрунтовано визнав недійсним кредитний договір №5 від 09.02.2021 про надання споживчого кредиту.

Поміж того, ОСОБА_1 вважає безпідставними та голослівними доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності наданих послуг адвокатом заявленим витратам, адже суд першої інстанції правильно врахував обставини і складність справи, надав оцінку поданим доказам на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення витрат на правничу допомогу в сумі 20 000 грн.

Рух справи в апеляційній інстанції

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 16 серпня 2024 року відкрито провадження у цій справі №686/32982/23 за апеляційною скаргою ТОВ «Діджи Фінанс».

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 22 серпня 2024 року зазначену справу призначено до розгляду на 14 жовтня 2024 року.

Представник ОСОБА_1 Собчук В.Г. проти задоволення апеляційної скарги заперечила, просить оскаржувані рішення залишити без змін.

Інші учасники до суду не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили.

2. Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Згідно положень частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Встановлені обставини судом першої та апеляційної інстанцій

ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» має статус фінансової установи, внесене до державного реєстру фінансових установ та здійснює свою діяльність на підставі ліцензії, виданої Національною комісією, здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 16.05.2017 (т 1 а.с.11).

Відповідно до Договору №5 від 09.02.2021 про надання споживчого кредиту (далі - Договір) ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» зобов`язалось надати ОСОБА_1 грошові кошти на суму 10 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язався одержати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених цим договором (т 1 а.с. 5-10).

Згідно п. 9.1 Договору його укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи (ІТС) Товариства, доступ до якої забезпечується позичальнику через веб-сайт. Електронна ідентифікація позичальника здійснюється при вході позичальника в особистий кабінет в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Позичальника, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету.

Невід`ємною частиною цього договору є Правила надання коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту та Паспорт споживчого кредитування затверджені Товариством. Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на веб-сайті товариства https://cashberry.com.ua (п. 9.2 Договору).

Пунктами 9.4, 9.6, 9.10 Договору передбачено, що цей договір є укладеним з моменту його підписання Сторонами та діє до повного виконання Позичальником зобов`язань за ним. З укладенням цього Договору Позичальник надає свою однозначну, беззастережну і необмежену згоду на обробку персональних даних, у тому числі,на їх збір, систематизацію, накопичення, зберігання, уточнення (оновлення та зміну, використання, розповсюдження, передачу, знеособлення, блокування та знищення будь-якої інформації, що стосується Позичальника. Цей Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом Позичальника, що відтворений шляхом використання Позичальником одноразового ідентифікатора, який формується для кожного разу використання та направляється Позичальнику на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Позичальником коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього Договору вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього Договору.

Відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 2.4 Договору кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки, реквізити якої надані позичальником Товариству з метою отримання кредиту протягом трьох робочих (банківських) днів з моменту укладення цього Договору. Кредит вважається наданим в день перерахування Товариством суми кредиту.

З пункту 6.5 Договору вбачається, що позичальник доручає Товариству ініціювати списання коштів з відповідного рахунку позичальника з використанням реквізитів платіжних карток, що були зазначені позичальником при отриманні/поверненні кредиту, сплаті процентів за його користування, та направляти їх на виконання грошових зобов`язань позичальника за цим Договором у сумі, що не перевищує фактичної заборгованості позичальника на день списання, в тому числі списання в декілька етапів.

05.09.2022 між ТОВ «Діджи Фінанс» (Фактор) та ТОВ «ФК «Інвест Фінанс» (Клієнт) укладено договір факторингу №556/ФК-22, відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору Права Вимоги, зазначені в реєстрі прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та сплатити клієнту суму фінансування за таке відступлення на умовах, визначених цим Договором. Право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру прав вимог у формі наведеної в Додатку №1 до цього Договору (т 1 а.с.19-25).

Згідно витягу з Додатку до Договору факторингу №556/ФК-22 від 05.09.2022 залишок боргу на момент відступлення прав вимоги за кредитним договором 5 від 09.02.2021 складає 42791 грн, зокрема, заборгованість за тілом кредиту в розмірі 10 000 грн та заборгованість за процентами в сумі 32791 грн (т 1 а.с.25).

Про відступлення права грошової вимоги відповідача було повідомлено письмово за адресою, зазначеною при укладенні кредитного договору (том 1, а.с.17).

Згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 22.06.2021, номер кримінального провадження 0000606, за заявою ОСОБА_1 17.06.2021 внесено відомості до ЄРДР про вчинення кримінального правопорушення по факту примушування до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань (ч.1 ст. 355 КК України) (том 1, а.с. 90).

З огляду на інформаційні довідки оператора послуг платіжної інфраструктури ТОВ «Платежі онлайн» №62/4016/12 від 14.12.2022 та №241/11 від 30.11.2022 слідує, що на сайті торговця CASHBERRY.COM.UA через платіжний сервіс «Platon» 09.02.2021 о 20:54:04 була проведена успішна транзакція типу: видача кредиту №31289-68420-51763 на суму 10 000 грн на картку НОМЕР_2 , банк-емітент OSCHAD BANK, approval code 970935 (т 2 а.с. 17,28-29).

За інформацією АТ «Державний ощадний банк України» №46/42-11/13380/2024 від 05.02.2024, щодо наявності банківських рахунків, які було відкрито на ім`я гр. ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) станом на 09.02.2021 вбачається, що в філії Хмельницькому обласному управлінні АТ «Ощадбанк», на ім`я гр. ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) було відкрито банківські рахунки:-№ НОМЕР_4 (UAN), який обслуговується за допомогою банківської платіжної карти № НОМЕР_5 ; - НОМЕР_6 (UAN) - мобільні збереження. Рух коштів по вищезазначеним банківським рахункам, за період часу 01.02.2021-28.02.2021, відсутній (т 1 а.с. 193-194).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсними договору про надання споживчого кредиту та договору факторингу

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Згідно з частиною 1 статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним у письмовій формі.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».

Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (тут і далі - в редакції, чинній на час укладення оспорюваного правочину) електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно з частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає порядок підписання угоди у сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Укладення договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину.

В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Тож, аналіз вказаних правових норм дає підстави вважати, що електронний підпис - це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Отже, без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, кредитний договір між позивачем та відповідачем не міг би бути укладений.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 23.03.2020 у справі №404/502/18, від 09.09.2020 у справі №732/670/16, від 31.01.2024 у справі №671/1832/20.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 4 статті 14 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що ідентифікація особи за допомогою електронного підпису, визначеного статтею 12 цього Закону, має здійснюватися під час кожного входу в інформаційну систему суб`єкта електронної комерції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про електронні довірчі послуги» електронна ідентифікація - це процедура використання ідентифікаційних даних особи в електронній формі, які однозначно визначають фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. При цьому ідентифікаційні дані особи - це унікальний набір даних, який дає змогу однозначно встановити фізичну, юридичну особу або представника юридичної особи. А сама процедура ідентифікації особи є використанням ідентифікаційних даних особи з документів, створених на матеріальних носіях, та/або електронних даних, у результаті виконання якої забезпечується однозначне встановлення фізичної, юридичної особи або представника юридичної особи.

Ідентифікаційні дані фізичної особи підпадають під визначення персональних даних. Правовий статус персональних даних установлює Закон України «Про інформацію» та спеціальний Закон України «Про захист персональних даних».

Відповідно до статті 2 Закону України «Про захист персональних даних» персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована.

Підставою для ідентифікації резидентів - громадян України є: паспорт громадянина України або тимчасове посвідчення громадянина України із штампом реєстрації місця проживання особи (відміткою про прописку).

Підставою для визнання недійсним спірного кредитного договору ОСОБА_1 зазначав відсутність волевиявлення на його укладення: договір не підписував, кредитних коштів не отримував, номер мобільного телефону, що зазначений у кредитному договорі, йому не належить.

Як вбачається із спірного договору про надання споживчого кредиту, ідентифікаційні дані позичальника ОСОБА_1 відповідають персональним даним останнього (паспортні дані, адреса проживання, РНОКПП).

Твердження ОСОБА_1 про те, що він не підписував зазначений договір, а підписано без його волі іншими особами, які незаконним шляхом заволоділи його персональними даними, відхиляються апеляційним судом, так як вони зводяться до припущень, а відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом з тим, наявність зареєстрованого кримінального провадження за заявою ОСОБА_1 за частиною 1 статті 355 КК України №0000606, на думку колегії суддів, не є доказом зазначених обставин і саме по собі не свідчить про вчинення цих дій іншою особою ніж позивачем, так як без введення позичальником відповідних даних, здійснення його верифікації, передання ним та отримання товариством персональних даних від позивача з метою укладення договору, отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення позичальником входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету таке укладення кредитного договору є неможливим.

Аргументи ОСОБА_1 щодо того, що зазначений у договорі про надання споживчого кредиту мобільний номер йому не належить не є підставою для визнання недійсним зазначеного договору, адже ця інформація є додатковими контактними даними позичальника, а належність основних контактних даних позичальника, зазначених у спірному договорі, ОСОБА_1 не спростовується. І надані останнім копії договору добровільного страхування наземного транспорту №АРНМ37398 від 13.11.2018, заяви-договору про приєднання до Публічної пропозиції АТ «ТАСКОМБАНК» на укладення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб №508/5602877-СК від 14.11.2018, договору про надання послуг власнику квартири з централізованого водопостачання і водовідведення, який є членом ОСББ від 12.02.2020 №920, декларації №0001-4ТМ5-А1А0 від 23.02.2021 про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, відповіді начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 на запит адвоката Собчук В.Г. про надання інформації, не доводять факту, що контактний номер телефону, що зазначений у спірному договорі, ОСОБА_1 не належить, чи не належав станом на лютий 2021 року.

Отже, оспорюваний позивачем кредитний договір укладено сторонами в електронному вигляді за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Разом з тим апеляційним судом не приймаються твердження представника позивача ОСОБА_1 щодо недійсності договору про надання споживчого кредиту з підстав не отримання позичальником кредитних коштів, адже зазначене не є підставою саме для визнання недійсним оспорюваного договору, а така обставина пов`язана з виконанням договору.

Окрім того, обраний позивачем спосіб захисту його прав є неналежним, оскільки визнаватись недійсним може лише укладений правочин, тоді як позивач категорично заперечує факт укладення ним договору.

Суд першої інстанції не врахував вищенаведеного та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту від 09.02.2021.

А отже, оскаржуване рішення в частині задоволеної позовної вимоги ОСОБА_1 підлягає скасуванню із ухваленням нового судового рішення в цій частині про відмову в зазначеній позовній вимозі.

З огляду на наведене, підлягає до скасування судове рішення в частині відмови у визнанні недійсним договору факторингу №556/ФК-22 від 05.09.2022, адже ТОВ ФК «Інвест Фінанс» мало право відступити ТОВ «Діджи Фінанс» право вимоги за договором №5 від 09.02.2021 про надання споживчого кредиту.

А тому доводи апеляційної скарги щодо порушення міськрайонним судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення щодо зустрічного позову ОСОБА_1 є такими, що заслуговують на увагу.

Щодо вимог первісного позову ТОВ «Діджи Фінанс» про стягнення заборгованості

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).

В силу частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Частиною 1 статті 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що договір про надання споживчого кредиту №5 від 09.02.2021 є укладеним між ТОВ ФК «Інвест Фінанс» та ОСОБА_1 , а згідно пункту п. 2.4 зазначеного договору кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту.

Оцінивши у відповідності до вимог статті 89 ЦПК України подані учасниками справи докази, а саме: копію договору №5 від 09 лютого 2021 року про надання споживчого кредиту, оферту, копію договору факторингу, витяг з додатку до договору факторингу, інформаційні довідки про проведення успішної транзакції, інформацію АТ «Державний ощадний банк України» №46/42-11/13380/2024 від 05.02.2024, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог товариства, адже вказані документи не підтверджують, що ОСОБА_1 просив позикодавця перерахувати кредитні кошти саме на картку НОМЕР_2 , банк-емітент OSCHAD BANK та, крім того, не підтверджують факту отримання ОСОБА_1 кредитних коштів на підставі зазначеного договору.

Адже, надані товариством інформаційні довідки оператора послуг платіжної інфраструктури ТОВ «Платежі онлайн» №62/4016/12 від 14.12.2022 та №241/11 від 30.11.2022, з яких слідує, що на сайті торговця CASHBERRY.COM.UA через платіжний сервіс «Platon» 09.02.2021 о 20:54:04 була проведена успішна транзакція (видача кредиту №31289-68420-51763 на суму 10000 грн на картку НОМЕР_2 , банк-емітент OSCHAD BANK, approval code 970935) самі по собі без доведення волевиявлення ОСОБА_1 щодо перерахунку кредитних коштів саме на зазначену картку, не підтверджують виникнення у останнього зобов`язання по спірному договору щодо повернення кредиту та сплати відсотків.

І з огляду на наведене відхиляються твердження ТОВ «Діджи Фінанс», як на підставу апеляційного оскарження судового рішення в частині відмови у первісному позові, про не врахування міськрайонним судом проведення перерахунку ОСОБА_1 кредитних коштів в сумі 10000 грн на банківську картку (картковий рахунок НОМЕР_2 ).

Разом з тим, не заслуговують на увагу аргументи апеляційної скарги про ненадання ОСОБА_1 доказів на підтвердження або заперечення належності йому карткового рахунку № НОМЕР_2 , адже в ході розгляду справи останній, заперечуючи факт належності йому зазначеного рахунку, надав відповідь АТ «Державний ощадний банк України» №46/42-11/13380/2024 від 05.02.2024, відповідно до якої в філії - Хмельницькому обласному управлінні АТ «Ощадбанк», на ім`я гр. ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) станом на 09.02.2021 було відкрито банківські рахунки:-№ НОМЕР_4 (UAN), який обслуговується за допомогою банківської платіжної карти № НОМЕР_5 та НОМЕР_6 (UAN) - мобільні збереження. Рух коштів по вищезазначеним банківським рахункам, за період часу 01.02.2021-28.02.2021, відсутній.

Водночас, слід зауважити, що покладення саме на відповідача обов`язку щодо доведення обставин не отримання кредитних коштів суперечить принципу змагальності цивільного процесу.

Отже, досліджуючи обставини та з`ясовуючи наявність доказів щодо виконання позикодавцем умов договору про надання споживчого кредиту в частині перерахування коштів або позичальнику ОСОБА_1 , або на рахунок, який вказав останній, суд першої інстанції діяв правомірно, а товариством цей факт залишився недоведеним.

Інші наведені у апеляційній скарзі на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 24 червня 2024 року доводи не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду і зводяться до суб`єктивного тлумачення позивачем обставин справи, переоцінки обставин справи і доказів та незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки і містять посилання на факти, що були предметом дослідження суду першої інстанції.

Щодо додаткового рішення

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, що викладений в постанові від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21, який в силу положень частини 4 статті 263 ЦПК України підлягає врахуванню апеляційним судом слідує, що згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до положень статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, крім інших, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом частини 3 статті 237 ЦК України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» № 5076-VI (далі - Закон № 5076-VI), адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правничої допомоги.

Так, договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).

Закон №5076-VI формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Частинами 2 та 3 статті 30 Закону №5076-VI встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною 1 статті 30 Закону №5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що представництво інтересів ОСОБА_1 в міськрайонному суді здійснювала адвокат Собчук В.Г., що підтверджується ордером серії ВХ № 1060260. До позовної заяви ОСОБА_1 було долучено докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу: Договір про надання правової (правничої) допомоги №1 від 08.01.2024, Додаткову угоду від 15.01.2024 до договору про надання правової (правничої) допомоги №1 від 08.01.2024, що укладені між Адвокатським об`єднанням «ЮРКОЛЕГІЯ» і ОСОБА_1 та квитанцію до платіжної інструкції на переказ готівки №11від 26.06.2024 про сплату 20 000 грн ОСОБА_1 за Договором правової (правничої) допомоги №1 від 08.01.2024, Додатковою угодою від 15.01.2024.

Згідно п.п.1.2. Договору сторони визначили, що вартість послуг Адвокатського об`єднання за надання правової (правничої) допомоги за Договором про надання правової (правничої) допомоги №1 від 08.01.2024, а саме підготовка відзиву на позовну заяву ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» про стягнення заборгованості; здійснення представництва інтересів Клієнта у Хмельницькому міськрайонному суді Хмельницької області в справі №686/32982/23, є фіксованою та становить 10 000 гривень. (том 1, а.с.251).

Відповідно до пункту 2 Додаткової угоди від 15.01.2024 до договору про надання правової (правничої) допомоги №1 від 08.01.2024 сторони погодили та визначили внести зміни в пункт 1.2 договору про надання правової (правничої) допомоги №1 від 08.01.2024, згідно нової редакції якого сторони визначили, що вартість послуг Адвокатського об`єднання за надання правової (правничої) допомоги за Договором про надання правової (правничої) допомоги №1 від 08.01.2024, є фіксованою та становить 20 000 гривень, а саме вартість підготовки відзиву на позовну заяву ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» про стягнення заборгованості; здійснення представництва інтересів Клієнта у Хмельницькому міськрайонному суді Хмельницької області в справі №686/32982/23 становить 10 000 гривень; вартість підготовки зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ «Діджи Фінанс», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» про визнання недійсними договору про надання споживчого кредиту та договору факторингу; здійснення представництва інтересів Клієнта у Хмельницькому міськрайонному суді Хмельницької області в справі №686/32982/23 за зустрічним позовом ОСОБА_1 становить 10 000 гривень.

Згідно частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог

Зважаючи на вищенаведене та враховуючи, що зустрічний позов ОСОБА_1 , щодо якого він отримав правничу допомогу в сумі 10000 грн до задоволення не підлягає та враховуючи законність рішення суду першої інстанції щодо вирішення первісного позову і керуючись принципом пропорційності, апеляційний суд вважає, що додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду від 03 липня 2024 року підлягає зміні, зменшивши стягнуту з ТОВ «Діджи Фінанс» на користь ОСОБА_1 суму витрат на професійну правничу допомогу до 10000 грн.

3. Висновки суду апеляційної інстанції

У відповідності до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина 2 статті 376 ЦПК України).

Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися зустрічні позовні вимоги, неправильно визначив характер спірних правовідносин, не застосував необхідні норми права, які регулюють порядок укладення правочину в електронній формі, підстави визнання таких правочинів недійсними, а також порядок ідентифікації в інформаційній системі суб`єкта електронної комерції, зокрема статті 203, 207, 215, 626, 639 1054 ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про інформацію», Закону України «Про захист персональних даних».

У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права оскаржуване рішення суду в частині вирішення зустрічного позову і в частині судового збору підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цих частинах.

Щодо судових витрат

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Згідно частини 1статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як слідує із матеріалів справи, оскаржуючи рішення суду першої інстанції в повному обсязі, як за результатами розгляду первісного та зустрічного позовів, ТОВ «Діджи Фінанс» за подання апеляційної скарги сплачено 6127,68 грн (3220,80 грн (2684 грн (судовий збір, що підлягав сплаті при поданні позовної заяви ТОВ «Діджи Фінанс»)) * 150%*0,8) + 2906,88 грн (2422,40 грн (судовий збір, що підлягав сплаті при поданні зустрічного позову) * 150%*0,8)).

Так як апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а саме щодо відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , який під час подачі зустрічного позову був звільнений від сплати судового збору з підстав, передбачених частиною 3 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», судовий збір в розмірі 1453,44 грн (пропорційно задоволеним вимогам апеляційної скарги ТОВ «Діджи Фінанс» в межах сплаченого судового збору за апеляційну скаргу) на підставі частин 1, 6 статті 141 ЦПК України слід компенсувати товариству.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 червня 2024 року в частині задоволених зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 та відмови у визнанні недійсним договору факторингу і в частині судового збору скасувати та в цих частинах ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест Фінанс» відмовити.

В решті рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 червня 2024 року залишити без змін.

Компенсувати товариству з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (; вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8, м. Київ) 1453 (одна тисяча чотириста п`ятдесят три) грн 44 коп судового збору за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 липня 2024 року змінити, зменшивши стягнуті на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката до 10 000 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 листопада 2024 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай