Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого-судді Бучко Т.М.

секретар судового засідання Дем`янчук Н.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про встановлення юридичного факту та визнання прав забудовника в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача, в якому просить встановити юридичний факт, що його мати ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , володіла правами та обов`язками забудовника на незавершений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 ; визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , права і обов`язки забудовника житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликаються на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 , 1918 року народження. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 51/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_2 та незакінченого будівництвом житлового будинку по АДРЕСА_1 . На випадок своєї смерті мати 11 лютого 1993 року склала заповіт, згідно якого заповіла належну їй 51/100 частину житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_2 йому, сестрі ОСОБА_1 та брату ОСОБА_5 в рівних долях, а належний їй незакінчений будівництвом житловий будинок по АДРЕСА_1 - лише йому. В передбачений законом шестимісячний строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, на підставі якої нотаріусом заведено спадкову справу. 18 квітня1996 року нотаріус видала йому, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 51/100 частину житлового будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_2 . На незакінчений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 нотаріус свідоцтво про право на спадщину за заповітом йому не видала в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане нерухоме майно, оскільки за свого життя мати не встигла ввести його в експлуатацію. В серпні 2022 року знову звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на незакінчений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 . Проте, отримав від нотаріуса постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25 серпня 2022 року. Постанова нотаріуса мотивована тим, що ним не було надано необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно. У витягу з рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради народних депутатів № 459 від 14 листопада 1990 року, яким була відведена земельна ділянка його матері для будівництва житлового будинку, в акті передачі границь земельної ділянки для індивідуального будівництва та в паспорті індивідуального будівництва АДРЕСА_1 , неправильно зазначені ім`я та по батькові матері як забудовника: замість ОСОБА_4 значиться ОСОБА_6 . Зазначені невідповідності позбавляють його можливості набути права забудовника в порядку спадкування, а виправити вказані помилки у позасудовому порядку неможливо. Документи підтверджують, що мати володіла правами та обов`язками забудовника на незавершений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , який не був закінчений та зданий нею за життя в експлуатацію. В свою чергу, він не має можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про прийняття спадщини за заповітом з підстав відсутності необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно. Як спадкоємець, має право на спадкування майнових прав спадкодавця ОСОБА_4 , у тому числі прав забудовника.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ОСОБА_3 просить позовну заяву залишити без задоволення. Заперечення протии позову мотивує тим, що рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради народних депутатів від 14 листопада 1990 року № 459 ОСОБА_6 відведено земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 600 кв.м для будівництва житлового індивідуального будинку і дозволено його газифікацію і водопостачання, також зобов`язано протягом 3-х місяців укласти з виробничим об`єднанням житлово-комунального господарства договір на забудову і нотаріально його посвідчити. 18 грудня 1990 року прийнято Земельний кодекс Української PCP, який введено в дію з 15 березня 1991 року. Згідно ч.1 ст.23 ЗК Української PCP від 18 грудня 1990 року, право володіння або право постійного користування землею посвідчується державими актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, районними, міськими радами народних депутатів. Згідно ст.22 ЗК Української РСР право володіння або користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організація меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступити до використання наданої земельної ділянки до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право володіння або користування землею, забороняється. Для спадкування прав забудовника спадкодавець за життя повинен набути у встановленому законодавством порядку право на забудову земельної ділянки та отримати документи дозвільного характеру для проектування будівництва й виконання будівельних робіт. Відомості, які підтверджують нотаріальне посвідчення укладеного договору з виробничим об`єднанням житлово-комунального господарства договір на забудову земельної ділянки по АДРЕСА_1 відсутні, тобто позивачем не надано документів, що посвідчують володіння або користування землею. Рішення виконавчого комітету Ровенської міської ради народних депутатів від 14 листопада 1990 року № 459 не є документом, що посвідчує право на земельну ділянку, а паспорт індивідуального будівництва не є документом, який вказує на дату початку і період здійснення будівництва. В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація щодо зареєстрованих прав на земельну ділянку та будинок за адресою АДРЕСА_1 . В КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» та КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» відсутні інвентаризаційні справи на будинок АДРЕСА_1 . Відповідно, керуючись ст.22 ЗК Української PCP від 18 грудня 1990, право володіння або право власності в юридичній площині в ОСОБА_6 не виникло.

У відповіді на відзив позивач зазначив, що земельна ділянка виділялась спадкодавцю ще до прийняття і введення в дію Земельного кодексу Української РСР від 18 грудня 1990 року, а тому він не може поширювати свою дію на правовідносини, які склалися між спадкоємцем та відповідачем до введення його в дію. На момент прийняття рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради народних депутатів № 459 від 14 листопада 1990 pоку, яким була відведеназемельна ділянка його матері для будівництва житлового будинку, правовідносини в сфері землекористування регулювались ЗК УРСР 1970 року. Стаття 20 цього кодексу встановлювала перелік документів, що стверджують право землекористування, і в якій зазначалось, що право землекористування громадян, які проживають в містах, засвідчується записами в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських Рад народних депутатів. Реєстрові книги виконавчого комітету Рівненської міської Ради народних депутатів на зберігання до архіву Рівненської області не надходили. Безпідставним є посилання відповідача на Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, який повноцінно став функціонувати з 01 січня 2012 року, а спадкодавець помер ще у 1993 році, а також на ту обставину, що в КП «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації» відсутні інвентаризаційні справи на будинок АДРЕСА_1 , оскільки його мати, будуючи будинок, не встигла його добудувати і померла, а за свого житя не ставила собі за мету реєструвати незавершене будівництво. Оскільки спадкодавцем будівництво здійснювалося згідно із законом, його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини.

Ухвалою від 13 червня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 суд прийняв до розгляду та відкрив загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою від 01 листопада 2023 року суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив. Представник позивача додаткового пояснив, що рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради народних депутатів земельна ділянка матері позивача надана у безстрокове користування, оскільки обмеження будь-яким строком рішення не містить. Земельна ділянка була відведена в натурі. Право користування земельною ділянкою станом на час виникнення спірних правовідносин засвідчувалося в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських рад, але такі книги відповідачем доархіву не передано. Державні будівельні норми, які передбачають наявність дозволу на будівництво, введені в дію з 01 січня 1994 року, тобто після смерті спадкодавиці, а тому вона не могла діяти в межах цих вимог. У випадках правової невизначеності рішення має бути ухвалене на користь громадянина.

Представник відповідача позов не визнала, покликаючись на вказані у відзиву на позовну заяву мотиви. Рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради народних депутатів спадкодавицею не виконане, так як нотаріально посвідченого договору з виробничим об`єднанням не укладено, а тому право на землю в матері позивача не виникло. Позивач не позбавлений можливості звернутися до органу місцевого самоврядування із заявою про виділення земельної ділянки у встановленому законом порядку.

Суд, заслухавши пояснення сторін, з`ясувавши обставини та дослідивши наявні у справі докази, дійшов таких висновків.

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим 25 листопада 1993 року міськвідділом загс м.Рівне.

18 квітня 1996 року Першою рівненською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу до майна спадкодавця ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (номер в Спадковому реєстрі 69570419, номер у нотаріуса 118/1996), про що свідчить витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 69733333 від 12 серпня 2022 року.

Відповідно до заповіту від 11 лютого 1993 року, посвідченого державним нотаріусом Першої рівненської державної нотаріальної контори Василютою Л.А., ОСОБА_4 заповіла належну їій на праві особистої власності частину житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2 ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в рівних долях, а належний їй на праві особистої власності жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 (позивачу).

18 квітня 1996 року ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Першою рівненською державною конторою видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 51/100 частини жилого будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_2 , що належить померлій на підставі свідоцтво про право власності на домоволодіння, виданного Рівненським міськжитлоуправлінням 23 червнч 1978 року, зареєстрованого в Рівненському МБТІ за № 34-245-533.

Довідкою Першої рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області № 875/02-14 від 12 серпня 2022 року підтверджується, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом, посвідченим Першою рівненською державною нотаріальною конторою Рівненської області 11 лютого 1993 року за реєстровим № 2-312, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на жилий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Постановою від 25 серпня 2022 року державний нотаріус Першої рівненської державної нотаріальної контори Діанова А.Ю. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченим Першою рівненською державною нотаріальною конторою Рівненської області 11 лютого 1993 року за реєстровим № 2-312, після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 . Відмова мотивована відсутністю документа, що підтверджує право власності померлої ОСОБА_4 на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 (попередня назва АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради народних депутатів № 459 від 14 листопада 1990 року «Про розгляд клопотань організацій, підприємств, установ міста про виділення земельних ділянок для індивідуального будівництва громадянам і розгляд заяв громадян по земельних справах» ОСОБА_6 відведено земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 600 кв.м для будівництва житлового індивідуального будинку і дозволено його газифікацію і водопостачання (п.1.3 рішення).

Відповідно до п.3.2 рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради народних депутатів від 14 листопада 1990 року № 459, зобов`язано громадян, яким виділені земельні ділянки для індивідуального будівництва протягом 3-х місяців укласти з виробничим об`єднанням житлово-комунального господарства договір на забудову і нотаріально його посвідчити.

На основі рішення виконкому міської ради народних депутатів № 459 від 14 листопада 1990 року і проекту забудови ділянки, затвердженого головним архітектором міста, винесено в натурі границі земельної ділянки площею 600 кв.метрів і зовнішні габарити будинку АДРЕСА_3 . Границі ділянки і габарити будинку закріплені в натурі і передані забудовнику ОСОБА_6 , про що свідчить акт про передачу границь земельної ділянки для індивідуального будівництва в м.Рівне.

На основі рішення виконкому міськради № 459 від 14 листопада 1990 року забудовнику ОСОБА_6 виданий паспорт індивідуального будівництва одноквартирного будинку в АДРЕСА_1 , затверджений головним архітектором 13 січня 1992 року.

В Рівненському обласному державному нотаріальному архіві відомості, які підтверджують нотаріальне посвідчення укладеного ОСОБА_6 договору з виробничим обєднанням житлово-комунального господарства договору на забудову земельної ділянки по АДРЕСА_4 за період з 14 листопада 1990 року по 14 лютого 1991 року відсутні, про що свідчить інформація Рівненського обласного державного нотаріального архіву від 13 грудня 2022 року № 825/01-24.

За відомостями КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» Рівненської обласної ради № 273 від 15 грудня 2022 року, інвентаризаційна справа щодо будинку АДРЕСА_1 відсутня, технічну інвентаризацію будинку не проводили.

За інформацією Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області від 05 січня 2023 року, відповідно до матеріалів технічної документації «По визначенню меж присадибних ділянок індивідуальних забудовників та земель інших землекористувачів в межах кварталів та виготовлення документації для ведення земельного кадастру м.Рівне», затверджених розпорядженням виконкому Рівненської міської ради від 12 травня 1996 року № 601-Р, земельна ділянка по АДРЕСА_1 обліковувалася за громадянкою ОСОБА_6 .

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.5 ЦК України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Згідно з п.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України (який набрав чинності з 01 січня 2004 року) застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Правовідносини щодо спадкування майна спадкодавці ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України та регулюються нормами Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до ст.524 ЦК Української РСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За положеннями ст.548 ЦК Української РСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина належить спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно з пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов`язки як забудовника входять до складу спадщини. Отже, якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності. Таким чином, спадкоємець має право звернутись до суду з позовом про визнання за ним майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини.

Суд встановив, що мати позивача ОСОБА_4 (у витягу з рішення виконавчого комітету Рівненської міської ради народних депутатів № 459 від 14 листопада 1990 року, в акті передачі границь земельної ділянки для індивідуального будівництва та паспорті індивідуального будівництва помилково зазначена як ОСОБА_6 ) розпочала будівництво житлового будинку на земельній ділянці на АДРЕСА_1 , яка була відведена їй для будівництва житлового індивідуального будинку рішенням виконавчого комітету Рівненської міської ради народних депутатів № 459 від 14 листопада 1990 року, на підставі затвердженого 13 січня 1992 року паспорта індивідуального будівництва, оригінал якого суд оглянув в судовому засіданні, та в якому спадкодавця вказана забудовником.

Будівництво житлового будинку ОСОБА_4 не завершила та не зареєструвала право власності на нього у зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач, як спадкоємець за заповітом на жилий будинок з надвірними будівлями на АДРЕСА_1 , у встановлений законом строк прийняв спадщину після смерті матері, а отже, має право на спадкування всіх майнових прав спадкодавці, у тому числі права забудовника.

Визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України є неможливим. Оскільки забудовником у паспорті індивідуального будівництва є спадкодавця ОСОБА_4 , позивач не може подати декларацію про готовність об`єкта до експлуатації та отримати документ, що посвідчує право власності на нерухоме майно.

Незакінчений будівництвом житловий будинок будувався спадкодавицею на земельній ділянці, відведеніц для цієї мети, на підставі дозвільного документа (паспорта індивідуального будівництва) за наявності акта про закріплення в натурі та передачу границь земельної ділянки та зовнішніх габаритів будинку забудовнику.

Щодо доводів представника відповідача про те, що у спадкодавці не виникло право володіння або право власності на земельну ділянку відповідно до ст.22 Земельного кодексу Української РСР від 18 грудня 1990 року, суд зазначає таке.

Земельний кодекс Української РСР № 561-ХІІ прийнятий Верховною Радою Української РСР 18 грудня 1990 року та введений в дію з 15 березня 1991 року постановою Верховної Ради Української РСР «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР».

Відповідно до п.3 постанови «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» від 18 грудня 1990 року, Земельний кодекс Української РСР застосовується до правовідносин, що виникнуть після введення Кодексу в дію, тобто з 15 березня 1991 року, крім правовідносин, передбачених главою 5 Кодексу, до яких ця глава застосовується з 1 липня 1992 року. До земельних правовідносин, що виникнуть до 15 березня 1991 року (а до правовідносин щодо земельного податку і орендної плати - до 1 липня 1992 року), Земельний кодекс Української РСР застосовується до тих прав і обов`язків, які виникнуть після введення Кодексу в дію.

Пунктом 5 постанови «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» від 18 грудня 1990 року встановлено, що громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Згідно зі ст.22 Земельного кодексу Української РСР 1990 року, право володіння або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання наданої земельної ділянки (в тому числі і на умовах оренди) до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право володіння або право користування землею, забороняється.

Право володіння або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, районними, міськими Радами народних депутатів (ч.1 ст.23 Земельного кодексу Української РСР 1990 року).

Дію статті 23 Земельного кодексу щодо власників земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, зупинено Декретом Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» від 26 грудня 1992 року.

На момент відведення ОСОБА_4 земельної ділянки на АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального житлового будинку земельні правовідносини регулював Земельний кодекс Української РСР 1970 року.

Відповідно до ст.13 Земельного кодексу Української РСР 1970 року, земля в Українськіц РСР надається в користування, зокрема громадянам СРСР.

Згідно зі ст.15 Земельного кодексу Української РСР 1970 року, земля надається в безстрокове або тимчасове користування. Безстроковим (постійним) визнається користування без заздалегідь встановленого строку.

За нормами ст.16 Земельного кодексу Української РСР 1970 року, надання земельних ділянок у користування здійснюється в порядку відведення. Відведення земельних ділянок провадиться на підставі постанови Ради Міністрів УРСР або рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів в порядку, встановлюваному законодавством Союзу РСР і Української РСР. У постановах або рішеннях про надання земельних ділянок вказується мета, для якої вони надаються, і основні умови користування землею.

Відповідно до ст.20 Земельного кодексу Української РСР 1970 року, право землекористування колгоспів, радгоспів та інших землекористувачів засвідчується державними актами на право користування землею. Право короткострокового тимчасового користування землею засвідчується рішенням органу, який надав земельну ділянку в користування. Право довгострокового тимчасового користування землею засвідчується актами, форма яких встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Зазначені документи видаються після відводу земельних ділянок в натурі. Право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчується записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та по господарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів.

Таким чином, відповідно до положень Земельного кодексу Української РСР 1970 року, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, документом, що стверджує право землекористування громадян, які проживають у містах, є запис в реєстровій книзі виконавчого комітету міської Ради народних депутатів. При цьому, виникнення права землекористування не ставиться в залежність з укладенням договору на забудову з виробничим об`єднанням житлово-комунального господарства.

Оскільки спірна земельна ділянка надана ОСОБА_4 у безстрокове користування до введення в дію Земельного кодексу Української РСР 1990 року, за нею зберігалося право на користування цією земельною ділянкою до оформлення прав власності на землю або землекористування.

Документом, який посвідчує право землекористування ОСОБА_4 , є запис в реєстровій книзі виконавчого комітету Рівненської міської Ради народних депутатів. Реєстрові книги виконавчого комітету Рівненської міської Ради народних депутатів в Державному архіві Рівненської області відсутні. Однак, суд звертає увагу, що в матеріалах технічної документації «По визначенню меж присадибних ділянок індивідуальних забудовників та земель інших землекористувачів в межах кварталів та виготовлення документації для ведення земельного кадастру м.Рівне», затверджених розпорядженням виконкому Рівненської міської ради від 12 травня 1996 року № 601-Р, земельна ділянка по АДРЕСА_1 обліковувалася за ОСОБА_6 .

Оформити право власності на землю або право землекористування у встановленому порядку відповідно до вимог Земельного кодексу Української РСР 1990 року (отримати державний акт) мати позивача не встигла у зв`язку зі смертю.

За положеннями ч.1 ст.36 Земельного кодексу Української РСР 1970 року, право громадян на користування наданою земельною ділянкою підлягає припиненню відповідно повністю або частково у випадку, серед іншого, смерті всіх членів двору або сім`ї. Смерть громадянина не визначена підставою припинення права користування земельною ділянкою в Земельному кодексі Української РСР 1990 року. Відтак, відсутні підстави вважати, що право користування спірною земельною ділянкою, відведеною для будівництва індивідуального житлового будинку, припинилося після смерті ОСОБА_4 . У справі відсутні докази вилучення земельної ділянки, наданої матері позивача у безстрокове користування. Відомостей про те, що задоволення позову ОСОБА_1 може порушити права та інтереси інших осіб, матеріали справи також не містять.

Враховуючи, що мати позивача ОСОБА_4 за життя володіла правами забудовника житлового будинку з надвірними будівлями на земельній ділянці, яка була відведена їй у безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку, будівництво житлового будинку є незавершеним, позивач має право на спадкування майнових прав спадкодавиці, у тому числі прав забудовника, що входять до складу спадщини, а тому позов належить задовольнити повністю.

На підставі наведеного та керуючись ст.10, 12, 89, 258, 263-265, 273, 353, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про встановлення юридичного факту та визнання прав забудовника в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , володіла правами та обов`язками забудовника незавершеного будівництвом житлового будинку з надвірними будівлями на АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , права і обов`язки забудовника житлового будинку з надвірними будівлями на АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Рівненського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони у справі:

позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач - Рівненська міська рада, місцезнаходження: 33028, м.Рівне, вул.Соборна, буд.12А, код ЄДРПОУ 34847334.

Повне судове рішення складене 26 лютого 2024 року.

Суддя