КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 752/8874/23 Головуючий у суді І інстанції: Машкевич К.В.
провадження №22-ц/824/5684/2024 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Гаращенка Д.Р., Олійника В.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 листопада 2023 року у справі за позовом Моторного (транспортного) Страхового Бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та просив стягнути з відповідача завданні збитки в порядку регресу у розмірі 40376, 61 грн та судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.08.2018 року приблизно о 00 год. 30 хв. у м. Києві по пр. Броварському, водій ОСОБА_1 керуючи мотоциклом «Yamaha», державний номерний знак « НОМЕР_1 » здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 , внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження.

На дату скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (що підтверджує інформація з бази МТСБУ).

Відтак, потерпіла особа ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ з заявою про отримання відшкодування шкоди.

На підставі Наказу про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому в розмірі 40376,61 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1030744 від 31.05.2021 року.

Враховуючи вищенаведене, загальний розмір фактично понесених витрат МТСБУ склав 40376,61 грн.

З метою досудового врегулювання спору, відповідачеві було направлено претензію про відшкодування збитків в порядку регресу (оригінал направлено відповідачу), однак жодних дій зі сторони відповідача щодо погашення заборгованості в добровільному порядку проведено не було.

На підставі викладеного, просив позов задовольнити.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 09 листопада 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) Страхового Бюро України понесені витрати по виплаті страхового відшкодування в сумі 40376,61 грн, а також судовий збір в сумі 2684,00 грн.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що вина водія (відповідача) під час дорожньо-транспортної пригоди не встановлена, тому водій (відповідач) в даному випадку не є суб`єктом відповідальності за шкоду яку отримав пішохід внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02.08.2018 року, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася не з його вини, а в зв`язку з порушенням самим пішоходом Правил дорожнього руху України.

Водночас, позивач МТСБУ, незважаючи на наявність вини пішохода, здійснило ОСОБА_2 регламентну виплату у розмірі 40 376 грн 61 коп. за шкоду, завдану здоров`ю.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги вказував, що висновок суду першої інстанції про те, що позивачем було заявлено вимогу регресу є неправильним, оскільки за вимогами закону у страховика виникло право на звернення до відповідача саме з суброгаційним позовом.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилався також на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки при суброгації строк позовної давності обчислюється з моменту ДТП, а при регресі з моменту здійснення відповідної виплати страхового відшкодуванння.

Враховуючи те, що на переконання апелянта позивач звернувся з позовом в порядку суброгації, оскільки ДТП сталася 02.08.2018 року, тому трирічний строк позовної давності сплив 02.08.2021 року. Тому скаржник вважає, що позов МТСБУ було пред`явлено за межами позовної давності.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані також тим, що судом вже розглядалась справа з приводу стягнення шкоди за наслідками ДТП, що відбулась 02.08.2018 року. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 вересня 2020 року, постановою Київського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 у цивільній справі № 755/5478/20 за позовом ОСОБА_2 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15 000 грн за відшкодування моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 869,40 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 149,80 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено. Відтак, ОСОБА_2 сам скористався своїм правом вимоги та отримав від ОСОБА_1 як особи, яка керувала транспортним засобом як джерелом підвищеної небезпеки, відповідне відшкодування.

22 січня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника позивача - адвоката Гармаша Сергія Михайловича, в якому апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, обгрунтовував свої висновки тим, що відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відповідно до ст.1187 ЦК відповідальність наступає і без вини водія. Позивач МТСБУ здійснив виплату потерпілому, отже відповідно до положень ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» має право на регресну вимогу.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 цього Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим, правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно із частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Тобто в силу презумпції завдавача шкоди відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, а позивач доводить інші обов`язкові складові цивільно-правової відповідальності, а саме: а) наявність шкоди, б) протиправність поведінки, в) причинний зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 провадження № 61-69св21, особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювана шкоди.

В той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності власника джерела підвищеної небезпеки як вина потерпілого.

Встановлено, що 02.08.2018 року приблизно о 00 год. 30 хв. у м. Києві по пр. Броварському, водій ОСОБА_1 керуючи мотоциклом «Yamaha», державний номерний знак « НОМЕР_1 » здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_2 ..

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_2 отримав тілесні ушкодження.

У зв`язку з отриманими учасниками ДТП травми, СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві 02.08.2018 року внесено до ЄРДР за №0007283 відомості про ознаки кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Досудовим слідством було встановлено, що у діях пішохода ОСОБА_2 наявна невідповідність вимогам ПДР України, що призвело до пошкодження транспортного засобу.

27.01.2020 року слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві винесено постанову про закриття кримінального провадження №0007283 (а.с. 11-12).

В постанові, зокрема зазначено, що згідно висновку судово-медичної експертизи № 2126/е від 22.01.2019 року пішохід ОСОБА_2 , 1970 року народження отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, які виразилися у закритій травмі тазу: садна (без опису морфології, близько 5, різної форми) у ділянці сідниць; по заднє-латеральній поверхні лівої половини грудної клітки (розмірами 15x30см.); розрив симфізу і зв`язок передніх відділів лівого здухвинно-крижового зчленування.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1950/е від 15.11.2018 року водій ОСОБА_1 , 1992 року народження отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, які виразилися у закритій травмі грудної клітки: перелом нижнього кута правої лопатки (зі зміщенням уламків).

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи №12-1/2589 від 19.11.2019 року у водія ОСОБА_1 була технічна можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог пункту 12.3 ПДР України. Тобто, в даній дорожній ситуації з технічної точки зору, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідності дій водія мотоцикла марки «Yamaha YZF-R1», н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 вимогам пункту 12.3 ПДР України. Питання стосовно перебування дій пішохода ОСОБА_2 в причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної ДТП, може бути вирішене органами досудового розслідування (судом) самостійно.

Відносно пішохода ОСОБА_2 було виділено матеріали для направлення до УПП у м. Києві ДПП НП України для складання протоколу про адміністративне правопорушення за порушення вимог п. 4.7, 4.14 ПДР.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 10.03.2023 року пішохода ОСОБА_2 визнано винним у скоєні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, а справу про адміністративне правопорушення закрито, у зв`язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Постановою Київського апеляційного суду від 05.07.2023 року постанову Дніпровського районного суду м. Києва від 10.03.2023 року залишено без змін.

На дату скоєння вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (що підтверджує інформація з бази МТСБУ).

Згідно зі ст.41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Відтак, потерпіла особа ОСОБА_2 звернувся до МТСБУ з заявою про отримання відшкодування шкоди.

На підставі наданих потерпілим документів МТСБУ після проведеної перевірки було винесено Наказ про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, МТСБУ здійснило регламентну виплату потерпілому в розмірі 40376,61 грн, що підтверджується платіжним дорученням №1030744 від 31.05.2021 року (а.с. 62-64).

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, врахувавши вищенаведені положення законодавства, дійшов правильного висновку про те, що МТСБУ в силу вимог статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснило регламентну виплату потерпілій у ДТП особі платежем від 31.05.2021 року в сумі 40 376,61 грн.

Відповідач на час вчинення ДТП не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а відсутність його вини як водія автотранспортного засобу та закриття відносно нього кримінального провадження не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відповідно до положень статті 1187 ЦК України цивільно-правова відповідальність наступає і без вини водія, за винятком умов, передбачених частиною п`ятою цієї статті ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що вина водія (відповідача) під час дорожньо-транспортної пригоди не встановлена, тому водій (відповідач) в даному випадку не є суб`єктом відповідальності за шкоду яку отримав пішохід внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 02.08.2018 року, оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася не з його вини, а в зв`язку з порушенням самим пішоходом Правил дорожнього руху України, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відсутність вини водія транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Крім того, згідно висновку судової автотехнічної експертизи № 12-1/2589 від 19.11.2019 року у водія ОСОБА_1 була технічна можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди шляхом виконання вимог пункту 12.3 ПДР України. В даній дорожній ситуації з технічної точки зору, причиною виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди є невідповідності дій водія мотоцикла марки «Yamaha YZF-R1», н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_1 вимогам пункту 12.3 ПДР України

Зазначене узгоджується з правовим висновком викладеним в постанові Верховного Суду від 03 травня 2022 року у справі № 450/4163/18.

Доводи апеляційної скарги про те, що по суті позивачем було пред`явлено вимогу суброгації, а не регресу, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки такі твердження є помилковими, з огляду на наступне.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/9320/15-ц, під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Натомість регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою.

Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування».

Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України.

Зі спірних правовідносин вбачається, що у таких не відбувалася заміна кредитора у зобов`язанні. При цьому позивач, виплативши страхове відшкодування, набув права звернутися до відповідача в порядку регресу з вимогою про стягнення такого відшкодування в порядку ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки при суброгації строк позовної давності обчислюється з моменту ДТП, а при регресі з моменту здійснення відповідної виплати страхового відшкодуванння, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки спірні правовідносини, що виникли між сторонами є саме регресним зобов`язанням, а не суброгацією.

Відповідно до ч. 6 ст. 261 ЦК України за регресним зобов`язанням перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов`язання. Основне зобов`язання позивач виконав - 31.05.2021 року, з позовом звернувся до суду - 01.05.2023 року, тобто у межах встановленого трирічного строку.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом вже розглядалась справа з приводу стягнення шкоди за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 02.08.2018 року, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки оскільки згідно рішення суду, на яке посилається апелянт, позов у цивільній справі № 755/5478/20 було задоволено частково та призначено стягнення з ОСОБА_1 у розмірі 15 000 грн відшкодування моральної шкоди. Разом з тим, у даній справі, позивачем (МТСБУ) було виплачено відшкодування, що пов`язане з лікуванням потерпілого та тимчасовою втратою працездатності у загальному розмірі 40 376 грн 61 коп., що підтверджується наказом про відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих та платіжним дорученням. Тому вказані доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин; законності та обґрунтованості рішення суду ці доводи не спростовують.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.

Також апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно застосував до правовідносин що виникли між сторонами положення ст. 1166, 1187, 1188, 1191 ЦК України та Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 09 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «29» лютого 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко В.І. Олійник