П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 листопада 2024 року

м. Рівне

Справа № 561/1064/24

Провадження № 22-ц/4815/1174/24

Головуючий у Зарічненському районному суді

Рівненської області: суддя Світличний Р.В.

Рішення суду першої інстанції ухвалено повним текстом

06 серпня 2024 року в смт. Зарічне

Вараського району Рівненської області

(фіксування судового засідання за допомогою

звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось).

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Гордійчук С.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Самолюка Василя Васильовича на рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 06 серпня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У липні 2024 року ОСОБА_2 пред`явила позов до ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі по 5 000 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення в суд до досягнення дитиною повноліття.

Мотивуючи свої вимоги, покликалась на те, що відповідач неналежним чином виконує свій батьківський обов`язок утримувати дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вважає, що їй повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Зважала на те, що батько малолітнього сина хоча й є особою з інвалідністю, але працездатний і помимо пенсії по інвалідності, працюючи за кордоном отримує високу заробітну плату.

Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 06 серпня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 5 000 гривень щомісячно, починаючи з 17 липня 2024 року і до повноліття дитини.

На рішення суду відповідачем подано апеляційну скаргу, де він покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в недоведеності встановлених судом обставин, невідповідності викладених висновків обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування зазначав про необхідність врахування при вирішення спору того, що відповідач є особою з інвалідністю 3 групи та отримує пенсію по інвалідності як постраждалий внаслідок Чорнобильської катастрофи, а тому сума стягнутих аліментів є надмірною.

З наведених підстав просив змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши розмір аліментів до 3000 гривень.

У поданому відзиві позивач просила апеляційну скаргу відхилити та залишити без змін рішення районного суду. Покликалась на те, що працює на посаді бухгалтера у Товаристві з обмеженою відповідальністю-фірма "Агрохімпак", де середній місячний розмір її заробітної плати після обов`язкових відрахувань складає 7 339,42 гривень. Такий розмір заробітної плати вказує про її незадовільне матеріальне становище та не дає можливості повністю забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому фактично усі грошові кошти позивач витрачає на оренду житла. Стверджувала про те, що незважаючи на статус у відповідача особи з інвалідністю 3 групи та отримання відповідної пенсії, він постійно перебуває за кордоном, де працює та отримує постійних дохід.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Як встановлено судом, сторони в справі є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).

Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу уникнення відповідача від своїх батьківських обов`язків з надання дитині матеріального утримання, тобто із факту порушення прав дитини на матеріальне забезпечення своїм батьком, що підлягають судовому захисту.

Відповідно до ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

З огляду на положення ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №78912 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст.ст. 18 і 27).

Аналіз даних положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, має бути виконаний батьками з урахуванням принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Забезпечення цих інтересів має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Зважаючи на наведене, апеляційний суд вважає, що визначений судом попередньої інстанції відповідатиме вимогам ст.ст. 182, 184 СК України, обставинам справи, інтересам та потребам дитини і буде необхідним для забезпечення належних умов для її фізичного, розумового, морального та соціального розвитку.

Батько зобов`язаний вживати всіх необхідних заходів із метою отримання законних джерел для забезпечення гідних умов проживання й розвитку дитини, оскільки він не є непрацездатною особою інших дітей не має. Це відповідає інтересам дитини та захищає її права.

Щодо наведених в апеляційній скарзі доводів, то ці обставини не є новими, адже ними й обґрунтовувались заперечення проти позову і висновку суду попередньої інстанції вони не спростовують.

При цьому береться до уваги, що державою задля посилення захисту права дитини на належне утримання перенесено тягар доказування на платника аліментів.

Частиною третьою ст. 12, частинами першою, п`ятою, шостою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст.ст. 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

При встановленні потреби в утриманні дитини суд повинен враховувати всі джерела відповідача, що утворюють його дохід.

Задля оцінки фінансового становища особи повинна встановлюватись наявність у такої особи реального доходу, рухомого чи нерухомого майна, цінних паперів, можливості розпорядження ними без значного погіршення фінансового становища.

Між тим, жодних належних та допустимих доказів про те, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу своєму сину у визначеному судом розмірі матеріали справи не містять, а судом їх не здобуто.

Хоча згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, заявник не надав, а матеріали справи їх не містять.

Отже, аргументи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, позаяк зводяться до переоцінки обставин справи.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Судовий збір, що понесений відповідачем при поданні апеляційної скарги, згідно зі ст. 141 ЦПК України слід віднести на його ж рахунок.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Самолюка Василя Васильовича залишити без задоволення, а рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 06 серпня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді С.В. Боймиструк

С.О. Гордійчук