Справа № 465/6060/19 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/3557/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
Провадження № 22-ц/811/3556/23
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Псярук О.В.

за участю: представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 листопада 2023 року та на додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про виключення запису як батька з актового запису про народження дитини,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2019 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про виключення запису як батька з актового запису про народження дитини.

Просив виключити відомості про батьківство ОСОБА_1 з актового запису №491 від 07 лютого 2014 року, складеного Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про народження ОСОБА_7 .

Позов обгрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 його батько ОСОБА_1 , 1930 року народження, уклав шлюб з відповідачкою ОСОБА_3 , 1971 року народження, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_2 його батько помер. Останні роки життя він тяжко хворів, в 2013 році переніс інсульт, а останні місяці перебував у стані, який потребував постійного нагляду лікарів, лікування. З часу реєстрації шлюбу батько з відповідачкою не жили однією сім`єю. Вони не мали спільного житла, не вели спільного господарства. Відповідачка використовувала батька у власних інтересах, використовувала його ім`я та наукові досягнення. Не залишала йому коштів на лікування, не опікувалась ним. ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідачка народила дівчинку, зареєстровану, як ОСОБА_7 , у свідоцтві про народження якої батьком записаний батько позивача ОСОБА_1 . У позивача існують обґрунтовані сумніви, що його батько звертався із спільною заявою про реєстрацію народження дитини. Ще за життя його батько постійно наголошував, що ця дитина не може бути його донькою, це неодноразово визнавала і сама відповідачка. Оскільки питання батьківства на разі стосується спадщини, воно зачіпає інтереси всіх спадкоємців, які залучені до участі у справі, тому просив позов задоволити.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 01 листопада 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Франківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2023 року заяву представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Дячука Володимира Володимировича про ухвалення додаткового рішення в цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , про виключення запису як батька з актового запису про народження дитини- задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , понесені витрати на професійну правову допомогу в розмірі 13 300 грн.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 листопада 2023 року та додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2023 року оскаржив ОСОБА_8 .

Зазначає, що виконання експертного дослідження «ДНК» Центр» на підставі ухвал Франківського районного суду м. Львова від 24.09.2020 по встановленню спорідненості між зведеними братом та сестрою дозволило б визначити чи є особи, у відношенні яких проводиться дослідження рідними братом і сестрою по батьківській лінії. Проте, ухвала Франківського районного суду м. Львова від 24.09.2020, яка набрала законної сили (не оскаржувалась) фактично залишалась невиконаною з підстав ухилення відповідача - ОСОБА_3 від проведення судово-генетичної експертизи, а саме: у зв`язку із неявкою в «ДНК» Центр» 17.12.2020 та 12.03.2021 однієї із сторін - ОСОБА_3 разом із дочкою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Таким чином, мають місце обґрунтовані підстави для ствердження, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ) не є біологічним батьком ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ) в зв`язку з відсутністю кровного споріднення. Спірним в даній категорії справ є те, що юридичний факт батьківства і генетичний зв`язок не збігаються. В зв`язку з цим, і здійснюється оспорення батьківства стосовно батька, який записаний, як батько у свідоцтві про народження дитини, з підстав відсутності біологічного батьківства по відношенню до цієї дитини. З огляду на вказані обставини, ні свідоцтво про народження дитини, ні лист Львівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції від 26.06.2018 №1663/04-06 (арк. справи 27, том 1), якими засвідчено юридичний факт, не виключають існування спірності біологічного походження дитини.Крім цього, в листі Львівський міський відділ ДРАЦС ГТУЮ від 26.06.2018 №1663/04- 06 повідомив, що документ - заява батьків про реєстрацію народження дитини, Львівським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ знищений за закінченням терміну зберігання.Тому, по факту Львівський міський відділ ДРАЦС ГТУЮ надав інформацію, яка міститься у Державному реєстрі актів цивільного стану про здійснення реєстрації народження ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та засвідчує юридичний факт відповідної реєстрації народження дитини, але ці відомості надано без перевірки змісту, заяви за якою була проведена така реєстрація, з підстав її фізичної відсутності у відділі за закінченням терміну зберігання. Зважаючи на вказані обставини, існуючий юридичний факт щодо внесення до свідоцтва про народження дитини відомостей про батька ОСОБА_1 з підстав його перебування у шлюбі з матір`ю дитини, не свідчить про існування генетичного зв`язку між батьком і цією дитиною, за встановленням якого позивач звернувся до суду.

Щодо порушення норм процесуального права при ухваленні додаткового рішення.

Вважає, що в заяві від 03.11.2023 №02/24/1/20-вих., поданій адвокатом Дячуком В.В. в інтересах відповідача про долучення до матеріалів справи доказів понесених витрат на правову допомогу та про стягнення з позивача витрат, пов`язаних з розглядом справи, а саме витрат на правову допомогу, були відсутні відомості про наявність або відсутність електронного кабінету, що є підставою для її повернення без розгляду. Відповідачем у відзиві не було надано попереднього розрахунку суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. Таким чином, зміст акту про виконані роботи від 03.11.2023 не відповідає умовам Договору №24/00/2020 укладеного між адвокатом Дячуком В.В. та ОСОБА_3 . Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат судом першої інстанції не були враховані обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Просить скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 01.11.2023 та ухвалити у справі № 465/6060/19 нове рішення про задоволення позову ОСОБА_1 та виключити відомості про батьківство ОСОБА_1 з актового запису №491 від 07 лютого 2014 року, складеного Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про народження ОСОБА_7 .

Скасувати додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 13.11.2023у справі № 465/6060/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , понесені витрати на професійну правову допомогу в розмірі 13 300 грн.

30.04.2024 представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення та додаткове рішення суду без змін.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просила апеляційну скаргу задовольнити, покликаючись на доводи, викладені у скарзі. Представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 просив рішення та додаткове рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, з підстав, викладених у відзиві на скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам відповідає.

Згідно з ч.1 ст. 122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком (ч.5 ст.136 СК України).

Приписами ч. 3 ст. 137 СК України визначено, якщо через поважні причини особа не знала про те, що записана батьком дитини, і померла, оспорити батьківство можуть її спадкоємці, зокрема діти.

Отже в судовому порядку оспорити батьківство має право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини.

Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

За приписами ч.5 ст.136 СК України в ході судового розгляду справи для вирішення справи перевірці підлягають інші обставини: чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати.

У відповідності до положень п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3, справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України, приймаються до судового розгляду, якщо дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України). Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою одним із батьків, особою котра вважає себе батьком.

Відповідно до ч.2 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків або за заявою, поданою в електронній формі.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 10 листопада 2006 року зареєстрували шлюб у Галицькому відділ реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис №356, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась дитина - ОСОБА_7 , батьками якої вказані: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_3 та про що зроблено відповідний актовий запис №491.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_1 , про що Галицьким районним у місті Львові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області зроблено актовий запис №11 (свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 ), задовго до звернення позивача ОСОБА_1 з цим позовом.

За вказаних обставин, проведення експертизи для встановлення наявності або відсутності кровної спорідненості між ним, як батьком та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є неможливим.

Відповідно до відповіді директора Львівського науководослідного експертно криміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 27.08.2018, провести судову біологічну молекулярногенетичну експертизу на предмет встановлення біологічної спорідненості між ймовірним батьком та дитиною без наявності зразків біологічного матеріалу цих осіб неможливо, оскільки спорідненість передбачає наявність успадкованих генетичних ознак батька у дитини; провести молекулярно генетичну експертизу біологічної спорідненості між дітьми, які являються рідними по батьківській лінії є неможливим, оскільки успадковані генетичні ознаки батька будуть невідомими при відсутності біологічного матеріалу батька; існує можливість проведення порівняльного дослідження генетичних ознак У хромосоми осіб, які являються біологічними братами по батьківській лінії, однак така експертиза не є доказовою, а може лише дати висновок про біологічну спорідненість осіб за батьківською лінією (дідусь, батько, онук прямо успадковують У- хромосому). Однак у випадку доказування спільного походження дочки та сина обох дочок від одного батька проведення такого дослідження є неможливим.

Згідно відповіді Львівського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 26 червня 2018 року №1663/04-06, актовий запис про народження №491 від 07.02.2014, складений 30.01.2014 Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції на громадянку ОСОБА_7 , мати ОСОБА_3 , батько дитини ОСОБА_1 . Реєстрація народження проведена відповідно до ст. 133 Сімейного кодексу України за спільною заявою матері і батька дитини, актовий запис підписано заявниками.

Таким чином з наявних у матеріалах справи доказів убачається, що померлий ОСОБА_1 знав, що саме він записаний батьком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , оскільки відомості про батьківство були внесенні за життя ОСОБА_1 з його відома, про що свідчить його підпис на актовому записі №491 від 07.02.2014, факту оспорювання батьківства ОСОБА_1 матеріали справи не містять, відтак підстави піддавати сумніву батьківство після його смерті відсутні.

Доказів зворотного позивачем не надано.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що як убачається з відповіді директора Львівського науково дослідного експертнокриміналістичного центру Міністерства внутрішніх справ України від 27.08.2018, доказування спільного походження дочки та сина обох дочок від одного батька проведення такого дослідження є неможливим, батько дитини ОСОБА_1 помер, тому можливість встановленні кровного споріднення між особою, записаною батьком і дитиною відсутня.

За таких обставин, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданими сторонами, внаслідок правильного застосування норм матеріального і процесуального права, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, рішення суду слід залишити без змін.

Додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2023 року також слід залишити без змін, з огляду на наступне.

Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача.

Відповідно до частини 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно із частиною 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності).

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Судом встановлено, що 03.11.2023 представником відповідача подано до суду заяву про ухвалення додаткового рішення у вказаній цивільній справі, в якій зазначав, що у зв`язку із розглядом цивільної справи у суді відповідач понесла витрати на правову допомогу у розмірі 13300 грн, які просив стягнути з позивача.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником відповідача надано: договір № 24/ФО/2020 про надання правової допомоги від 21.12.2020, укладений між адвокатом Дячук В. В. та ОСОБА_9 (а.с.125-135 т.2); додаток № 1 до договору 24/ФО/2020 про надання правової допомоги від 15.12.2021(а.с.136 т.2);.; платіжну інструкцію № 829 від 03.11.2023 (а.с.137 т.2); платіжну інструкцію № 592 від 18.07.2023(а.с.138 т.2).

У пунктах 34-47 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду

від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382 цс 19) зазначено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі

№ 750/2055/20 (провадження № 61-16723 св 20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 465/3458/15-ц (провадження № 61-19582 св 20), від 09 листопада 2021 року у справі № 759/14346/16 (провадження № 61-12783 св 21).

Позивач в установленому законом порядку до суду першої інстанції з клопотанням про зменшення витрат на правову допомогу не звертався.

Дослідивши клопотання відповідача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, врахувавши відсутність належних заперечень позивача щодо розподілу цих витрат, надані заявником докази, ступінь складності справи, детальний опис виконаних робіт, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 300 грн є такою, що підтверджена наданими доказами, у зв`язку з чим суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що заява про відшкодування таких витрат підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги про те, що у відзиві на позовну заяву не наведено попереднього розрахунку суми судових витрат, колегія суддів до уваги не бере, оскільки аналіз частини 2 статті 134 ЦПК України свідчить про те, що у разі неподання попереднього розрахунку у суду є право, а не обов`язок відмовити у відшкодуванні відповідних судових витрат. Тобто неподання стороною попереднього розрахунку судових витрат не є безумовною підставою для відмови у відшкодуванні відповідних судових витрат.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон, дотримався процедури розгляду справи та вирішив спір у відповідності з чинним законодавством.

Додаткове рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення та додаткового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 листопада 2023 року залишити без змін.

Додаткове рішення Франківського районного суду м. Львова від 13 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 30.08.2024

Головуючий

Судді