Справа № 643/7269/24
Провадження № 2-о/643/313/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.07.2024 м. Харків

Суддя Московського районного суду м. Харкова Поліщук Т.В., розглянувши матеріали справи за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , в особі представника адвоката Саніна А.О., звернувся до суду із заявою про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, в якій прохає визнати ОСОБА_2 недієздатною, встановити опіку на недієздатною ОСОБА_2 та призначити ОСОБА_1 опікуном над недієздатною ОСОБА_2 строком на два роки з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Дана заява підлягає залишенню без руху з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (ч. 1 ст. 293 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

У ч. 3 ст. 297 ЦПК України визначено, що у заяві про визнання фізичної особи недієздатною мають бути викладені обставини, що свідчать про хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого особа не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

В силу вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України визначено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 63 ЦК України опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Також в ч. 3 ст. 63 ЦК України зазначено, що фізична особа може бути призначена опікуном або піклувальником лише за її письмовою заявою.

Аналогічне відображене в ч. 1 ст. 300 ЦПК України, що суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна.

Таким чином, входячи з аналізу зазначених вище норм, питання про призначення опікуна недієздатній особі вирішується судом за поданням органу опіки та піклування, а не за заявою фізичної особи.

У заявлених вимогах заявник просить, з-поміж іншого, призначити його опікуном ОСОБА_2 . При цьому, заявником не надано до матеріалів заяви подання органу опіки та піклування про можливість призначення його опікуном, який необхідно надати суду чи посилань на докази того, що він звертався з приводу цього питання до органу опіки та піклування.

Питання щодо встановлення опіки і піклування регулюються Правилами опіки та піклування, затвердженими наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді Міністерства освіти України Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства праці та соціальної політики України № 34/166/131/88 від 26.05.99 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 червня 1999 р. за N 387/3680 (далі - Правила опіки і піклування) та Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини затверджених постановою КМУ від 24 вересня 2008 р. № 866.

Відповідно до п. 3.2 Правил опіки та піклування, опікунами (піклувальниками) не можуть бути особи, які перебувають на обліку або лікуються в психоневрологічних та наркологічних закладах, засуджені за скоєння тяжкого злочину.

Проте, заявником разом із заявою не надано посилань на докази того, що ОСОБА_1 за своїм станом здоров`я може бути опікуном особи, недієздатність якої він просить визнати рішенням суду, а також не долучено довідок про те чи перебуває заявник на обліках у психоневрологічних та/чи наркологічних закладах, посилань на докази відсутності судимості за скоєння тяжкого злочину.

Відповідно ч. 1 ст. 299 ЦПК України справи про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною суд розглядає за участю заявника, особи, стосовно якої розглядається справа про визнання її недієздатною, її адвоката та представника органу опіки та піклування.

В порушення вимог ч. 1 ст. 299 ЦПК України заявником у заяві про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, не зазначено адвоката особи, щодо якої розглядається справа про визнання його недієздатним. Вказане потребує виправлення.

Крім того у ч. 3 ст. 296 ЦПК України визначено, що заяву про визнання фізичної особи недієздатною може бути подано членами її сім`ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, закладом з надання психіатричної допомоги.

В заяві зазначено, що ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_2 .

У підтвердження заявлених вимог заявником надано свідоцтва про народження:

ОСОБА_3 , батьками якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ;

ОСОБА_1 , батьками якого є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

У зв`язку із наведеним, достатніх підстав вважати наявність родинних відносин між заявником та особою, відносно якої розглядається заява, немає, не встановлено, що заявник ОСОБА_1 є онуком ОСОБА_2 .

Відсутність такого роду підтверджуючих даних унеможливлює встановити чи є ОСОБА_1 особою, яка у відповідності до положень ст. 296 ЦПК України може бути заявником у справі даної категорії.

Суд звертає увагу заявника, що у відповідно до ст. 10 Конституції України, державною мовою в Україні є українська мова.

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року (справа № 10-рп/99) зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

У відповідності до положень ст. 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. У судовому процесі може застосовуватися інша мова, ніж державна, у порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів» (частина перша, друга вказаної статті Закону).

До письмових доказів, викладених іноземною мовою, повинні додаватися переклади українською мовою, засвідчені належним чином. Вірність перекладу документів юридичного характеру повинна бути нотаріально засвідченою в порядку статті 79 Закону України "Про нотаріат". Пунктом 2.1. глави 8 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України №296/5 від 22.02.2012, визначено, якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком.

Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20.06.2019 у справі № 910/4473/17.

Переклад робиться з усього тексту документа, в тому числі з печатки і штампу. Найчастіше переклад виконується на окремому аркуші чи аркушах. Він прикріплюється до оригіналу документа, прошнуровується і скріплюється підписом нотаріуса та його печаткою.

В той же час, як вбачається з наявних в матеріалах справи доказів, частина з них, а саме: копія листів від мера міста Ейндховен, Нідерладни від 15.04.2022 та копія довідки Міністерства юстиції та безпеки Нідерландів від 09.02.2023 (як зазначено в додатках) подані іноземною мовою без перекладу. Відтак, суд позбавлений можливості дослідити їх зміст.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, викладеним у ст. 175 ЦПК України, а також вимогам ст. 177 цього Кодексу.

У відповідності ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Як роз`яснено у п. 3постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту.

Недотримання обов`язкових вимог до змісту заяви є перешкодою до відкриття провадження у справі.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Дані обставини перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду заяви постановляє ухвалу про залишення заяви без руху. В ухвалі про залишення заяви без руху зазначаються недоліки заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху.

Оскільки, заява не відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, провадження у справі не може бути відкрито, а тому відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України її слід залишити без руху з вказаних вище підстав та надати заявнику строк для усунення недоліків, протягом десяти днів з дня отримання заявником ухвали.

В разі невиконання вимог ухвали суду, заява, відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України буде вважатися неподаною і повернута заявнику.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175-177, 185, 318 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Харківської міської ради про визнання особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна- залишити без руху.

Надати заявнику строк для усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали суду.

Роз`яснити, що якщо заявник не усуне недоліки заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається заявнику (ч. 3 ст. 185 ЦПК України).

Копію ухвали надіслати заявнику та його представнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Т.В.Поліщук