Провадження № 2/686/6434/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі: головуючого судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Дмітрієвій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

09.09.2024 року до Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області звернулася ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: будинком АДРЕСА_1 , зважаючи на те, що відповідач зареєстрований, проте з кінця літа 2024 року не проживає за вказаною адресою.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13.09.2024 року було відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження.

В судове засідання представник позивача не з`явився, подав до суду заяву, у якій підтримав позовні вимоги, просить справу розглядати без їх участі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, також подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити у справі рішення на підставі наявних доказів.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є одноосібним власником житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки з кадастровим номером :02:003:0037, площею 0,25 га, на якій знаходиться вказаний житловий будинок, на підставі договорів дарування р№1-755 НОА 008803 від 14 серпня 2019 року та р№1-754 НОА 008801 від 14 серпня 2019 року, номер запису про право власності на житловий будинок: 32817040, номер запису про право власності на земельну ділянку: 32814670, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №177481184 та №177458790 від 14.08.2019 року.

Згідно даних паспорта ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 , виданого 05 жовтня 1999 року Мінським РУ ГУ МВС України в місті Києві, відповідач з 23 січня 2008 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, відповідач у вказаному будинку не проживає з кінця літа 2024 року, що підтверджується викладеними ОСОБА_1 у змісті позовної заяви поясненнями, а також не заперечується відповідачем, враховуючи заяву про визнання позовних вимог.

Відповідач не бажає добровільно знятись з реєстраційного обліку місця проживання, в якому фактично не проживає, що створює ОСОБА_1 як власнику житла непереборні перешкоди в користуванні своєю власністю.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

У ч.1 ст. 321 ЦК України вказано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном та, у відповідності до положень ст.391 ЦК України, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. При цьому, положення статті 391 ЦК України підлягають застосуванню лише в тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору.

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право користуватися житлом для членів сім`ї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сім`ї якої вони є, сама володіє правом власності на житло.

Крім того, відповідно до п.3 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб за місцем проживання» № 35 від 16.01.2003 року місцем проживання фізичної особи є місце, де вона постійно або переважно проживає як власник житлового будинку (приміщення), за договором його наймання, піднаймання, оренди або на інших підставах, передбачених законодавством України.

Водночас відповідно до статті 7 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

З огляду на те, що Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).

У відповідності до положень п.26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМ України від 2 березня 2016 р. № 207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Таким чином з представлених матеріалів встановлено, що відповідач не проживає тривалий час у житловому будинку та не користується цим житлом.

За таких обставин, беручи до уваги визнання відповідачем позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, відповідач ОСОБА_2 дійсно створює ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перешкоди у праві володіння та користування житлом, у зв`язку з чим вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом усунення перешкод у здійсненні володіння належному їй на праві приватної власності житловому будинку, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1211,20 грн., оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 81, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в загальному порядку протягом 30 днів з часу складання повного судового рішення до Хмельницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Сергій Стефанишин