Справа № 450/2962/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/811/640/24 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

за участю секретаря: Чижа Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 травня 2023 року у справі за поданням Приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігора Мироновича про звернення стягнення на нерухоме майно,

ВСТАНОВИЛА:

12.05.2023 приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Білецький І.М. звернувся до суду із поданням в порядку ст. 440 ЦПК України про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме, земельну ділянку: площею 0,1000 га, кадастровий номер :72:252:0247, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та житловий будинок, загальною площею 1126,4 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 0.

В обґрунтування подання зазначає, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження № 69934183 з виконання виконавчого листа № 450/2962/14-ц від 29.10.2015, виданого Пустомитівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 834 505,82 дол. США. 26.09.2022 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. У ході проведення виконавчих дій встановлено, що в боржника ОСОБА_2 відсутні кошти для повернення коштів стягувачу. При вчиненні виконавчих дій було встановлено, що боржником з метою ухилення від виконання рішення суду було укладено договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 , від 20.04.2015 між ОСОБА_1 та ТОВ «Кронберг», які було визнано недійсними рішенням по справі № 760/13996/15ц від 06.10.2021 Солом`янського районного суду м.Києва. Також судом скасовано договір купівлі-продажу від 24.05.2015, укладеного між ТОВ «Кронберг» та ОСОБА_4 , сторони повернуто у попередній стан шляхом повернення у приватну власність ОСОБА_2 зазначеної земельної ділянки та будинку. Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва у справі №760/30767/18 від 09.02.2021, яким визнано недійсним договір купівлі продажу земельної ділянки від 12.07.2018, укладеного між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством UAB «Eutrolegal Partners» за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,1000 га за кадастровим номером :72:252:0247 зареєстрований в реєстрі за номером 363; визнано недійсним договір купівлі продажу житлового будинку від 12.07.2018, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ «Eutrolegal Partners» за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 1126,4 кв.м., зареєстрований в реєстрі за номером 362. Повернуто сторони договору купівлі продажу земельної ділянки від 12.07.2018, укладеного між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством UAB «Eutrolegal Partners» за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,1000 га за кадастровим номером :72:252:0247 зареєстрований в реєстрі за номером 363, в попередній стан. Повернуто сторони договору купівлі продажу житлового будинку від 12.07.2018, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ «Eutrolegal Partners» за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 1126,4 кв.м. зареєстрований в реєстрі за номером 362 в попередній стан.

Однак, згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, власником такої земельної ділянки та будинку є ЗАТ «Eutrolegal Partners», що свідчить про те, що боржник ОСОБА_2 умисно не здійснила відповідні дії щодо реєстрацїі права власності на земельну ділянку та будинку з метою уникнення виконання рішення суду. На підставі наведеного просив задовольнити подання.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 16.05.2023 подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. задоволено.

Звернуто стягнення на нерухоме майно в межах виконавчого провадження ВП № 69934183 згідно виконавчого листа №450/2962/14-ц від 29.10.2015, виданого Пустомитівським районним судом Львівської області, а саме: земельну ділянку кадастровий номер якої :72:252:0247, площею 0,1 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та житловий будинок, загальною площею 1126,4 кв.м, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що у постанові Київського апеляційного суду від 11.11.2021 у справі №760/30767/18 встановлено, що висновок суду про повернення сторін у попередній стан шляхом визнання права власності на вказане майно за ОСОБА_2 не відповідає вимогам ст. 216 ЦК України. За таких обставин апеляційний суд дійшов до висновку, що у разі визнання недійсним договору укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ UAB «Eurolegal Partners», сторони можуть бути повернуті у попередній стан шляхом повернення спірного об`єкту нерухомості у власність ОСОБА_1 . Відтак, апеляційним судом було частково скасовано рішення суду першої інстанції та відмовлено ОСОБА_3 у вимозі про повернення будинку та земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , яка не є стороною договору.

Враховуючи наявність обтяжень та записів про іпотеку на будинок та земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 не може перереєструвати право власності на будинок та земельну ділянку на своє ім`я.

Таким чином, не зважаючи на відсутність в Реєстрі записів про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку та будинок, фактичним володільцем зазначеного нерухомого майна, відповідно до рішень судів у справі №760/30767/18 є ОСОБА_1 , а тому його майнові права та інтереси є порушеними внаслідок прийняття оскаржуваної ухвали.

Більше того, варто зауважити, що по виконавчому провадженню №69934183 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнуто близько 765 000,00 дол. США із 815 536,00 дол. США присуджених судом. Відтак залишок суми заборгованості не є співмірним із вартістю будинку та земельної ділянки в АДРЕСА_1 , на які звернуто стягнення.

Просить ухвалу суду скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні подання.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, тому їх неявка, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності, а фіксування судового процесу згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду таким вимогам відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. знаходиться виконавчий лист № 450/2962/14-ц, виданий Пустомитівським районним судом Львівської області 29.10.2015 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми основного боргу за договором позики від 01.01.2010 в розмірі 537 700,00 доларів США; процентів за користування позикою та 3% річних в розмірі 18 997,00 доларів США, а також понесених судових витрат по сплаті судового збору. Виконавче провадження ВП № 69934183 відкрито постановою приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. від 26.09.2022.

У ході проведення виконавчих дій виконавцем встановлено, що в боржника ОСОБА_2 відсутні кошти для задоволення вимог стягувача ОСОБА_3 .

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Пунктом 9 частини другої статті 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно з ч.ч 1, 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації (пред`явленні електронних грошей до погашення в обмін на кошти, що перераховуються на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця).

Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Відповідно до ч. 5 ст. 48 Закону у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

За приписами ч.ч. 1-4 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник. Разом із житловим будинком, об`єктом незавершеного будівництва стягнення звертається також на прилеглу земельну ділянку, що належить боржнику.

У разі звернення стягнення на об`єкт нерухомого майна, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості виконавець здійснює в установленому законом порядку заходи щодо з`ясування належності майна боржнику на праві власності/спеціальному майновому праві, а також перевірки, чи перебуває це майно під арештом. Після документального підтвердження належності боржнику на праві власності/спеціальному майновому праві об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості виконавець накладає на нього арешт та вносить відомості про такий арешт до відповідного реєстру у встановленому законодавством порядку.

У разі якщо право власності/спеціальне майнове право на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості боржника не зареєстровано в установленому законом порядку, виконавець звертається до суду із заявою про вирішення питання про звернення стягнення на таке майно.

Відповідно до частини десятої статті 440 ЦПК України питання про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, під час виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішуються судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Аналіз зазначеної норми свідчить про те, що нею чітко визначена умова, за якої суд вирішує питання звернення стягнення на нерухоме майно боржника, це відсутність реєстрації права власності за боржником в установленому законом порядку.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Питання про звернення стягнення на майно боржника, що не зареєстроване у встановленому законом порядку, вирішується судом в порядку передбаченому частиною четвертою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» та частиною десятою статті 440 ЦПК України, та стосується тих випадків, коли боржник фактично володіє та користується таким нерухомим майном, але право власності на таке майно за ним не зареєстровано у встановленому законом порядку.

Встановлено, що рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 06.10.2016 у справі № 760/13996/15-ц, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_3 та визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна (житлового будинку) за адресою АДРЕСА_1 , укладений 20.04.2015 року між ОСОБА_1 та ТзОВ «КРОНБЕРГ», який зареєстрований в реєстрі за № 277; визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 24.04.2015 між ТзОВ «КРОНБЕРГ» та ОСОБА_4 , який зареєстрований в реєстрі за № 307; визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна (земельної ділянки), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :72:252:0247, укладений 20.04.2015 між ОСОБА_1 та ТзОВ «КРОНБЕРГ», який зареєстрований в реєстрі за № 278; визнано недійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна (земельної ділянки) за адресою: АДРЕСА_1 між ТзОВ «КРОНБЕРГ» та ОСОБА_4 , який зареєстрований в реєстрі за № 308; повернуто сторони договору купівлі-продажу нерухомого майна (житлового будинку) від 20.04.2015 за № 277 та від 24.04.2015 за № 307 за адресою АДРЕСА_1 в попередній стан та визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 ; повернуто сторони договору купівлі-продажу нерухомого майна (земельної ділянки) за адресою АДРЕСА_1 від 20.04.2015 за № 278 та від 24.04.2015 за № 308 в попередній стан та визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1000 га. з цільовим призначенням: будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, з кадастровим номером :72:252:0247.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 09.02.2021 у справі № 760/30767/18 задоволено частково позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , державного реєстратора Київської філії КП «Реєстрація нерухомості» Вітько М.М., ОСОБА_1 , ЗАТ «Еutrоlеgаl Раrtпеrs», третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М., про визнання незаконними та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання недійсними договорів, зобов`язання вчинити дії. Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 12.07.2018, укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ «Еutrоlеgаl Раrtпеrs», за яким відчужено земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га, за кадастровим номером :72:252:0247, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М., та зареєстрований в реєстрі за № 363. Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку від 12.07.2018, укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ «Еutrоlеgаl Раrtпеrs», за яким відчужено житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1126,4 кв. м, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М., та зареєстрований в реєстрі за № 362. Повернуто сторони договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.07.2018, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ «Еutrоlеgаl Раrtпеrs», за яким відчужено земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га, за кадастровим номером :72:252:0247, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М., та зареєстрований в реєстрі за № 363, в попередній стан. Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,1000 га, за кадастровим номером :72:252:0247. Повернуто сторони договору купівлі-продажу житлового будинку від 12.07.2018, укладеного між ОСОБА_1 та ЗАТ «Еutrоlеgаl Раrtпеrs, за яким відчужено житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1126,4 кв. м, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Толочко Я.М., та зареєстрований в реєстрі за № 362, в попередній стан. Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 1126,4 кв. метри. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Київського апеляційного суду від 11.11.2021 у справі № 760/30767/18 апеляційну скаргу ЗАТ «EuroLegal Partners» задоволено частково. Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 09.02.2021 в частині визнання права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,1000 га, за кадастровим номером :72:252:0247 та житловий будинок загальною площею 1126,4 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 скасовано, з ухваленням в цій частині рішення про відмову у задоволенні позову. В іншій частині рішення залишено без змін.

При цьому, Київський апеляційний суд встановив, що на підставі ухвали Пустомитівського районного суду Львівської області від 24.10.2014 у цивільній справі № 450/2962/14-ц з метою забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 було накладено арешт на усе нерухоме майно, належне останній. Це обмеження 14.01.2015 зареєстровано Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та у встановленому порядку не знято.

Під час судової заборони на відчуження належного їй майна, ОСОБА_2 , будучи обізнаною про наявність такої заборони та діючи недобросовісно відчужувала своє майно.

Апеляційний суд зазначив, що відчуження спірного нерухомого майна у період дії судового рішення про накладення арешту на це майно, є неможливим, а відтак укладення в цей час будь-яких договорів щодо майна, яке фактично перебувало під судовою забороною на відчуження, свідчить про невідповідність угоди положенням статті 203 ЦК України і є правовою підставою для визнання угоди недійсною в порядку статті 215 ЦК України.

Пунктом 6 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна.

При наявності в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження спірного майна державний реєстратор не має права здійснювати реєстраційних дій, поки таке обтяження не буде зняте.

При цьому судами відмовлено у задоволенні позивних вимог ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на вказане нерухоме майно за ОСОБА_1 з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту, а не за безпідставністю позовних вимог.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 є належним власником житлового будинку та земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не заслуговують на увагу.

Враховуючи, що боржником ОСОБА_2 у добровільному порядку не виконано рішення суду про стягнення боргу на користь стягувача ОСОБА_3 , та те, що незважаючи на наявне рішення суду про визнання договорів купівля-продажу недійними та повернення сторін таких у попередній стан, ОСОБА_2 не здійснила відповідні дії щодо реєстрації права власності на вказані земельну ділянку та житловий будинок, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. та звернення стягнення на земельну ділянку кадастровий номер якої :72:252:0247, площею 0,1 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та житловий будинок, загальною площею 1126,4 кв.м, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , право власності на які не зареєстровані в установленому законом порядку за боржником ОСОБА_2 .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 травня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 15.11.2024

Головуючий

Судді