Справа №303/4635/24
2/303/864/24
ряд. стат. звіту №38
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року м. Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого-судді Мирошниченка Ю.М.

з участю секретаря судових засідань Лукач К.М.,

розглянувши цивільну справу за позовом ТОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та інфляційних втрат,

ВСТАНОВИВ:

Згідно з позовною заявою за рішенням суду від 11 квітня 2013 року з відповідачів солідарно стягнуто на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 12818,40 грн та 1281,18 грн. судового збору. Судове рішення дотепер не виконане. З огляду на це позивач в межах строку позовної давності просить стягнути з відповідачів три відсотки річних від простроченої суми, що становить 17533,97 грн, та 54714,17 грн. інфляційних втрат, а також судовий збір у розмірі 3028 грн.

Відповідачі позов не визнали, покликаючись на безпідставність нарахування заявлених но стягнення грошових сум та пропуск строку давності.

Позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

У ч. 5 ст. 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

З матеріалів справи вбачається й відповідачами не заперечується, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 15.10.2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за договором споживчого кредиту № 0 від 02.04.2008 року в розмірі 150 498,73 гривень.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 11.04.2013 року рішення суду першої інстанції змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь ТОВ «Кей-Колект» заборгованість за кредитним договором у розмірі 128118,40 гривень та судовий збір у розмірі 1281,18 гривень.

Рішення суду дотепер не виконано.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та за її межами.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року в справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18), від19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 19.06.2019 № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19), від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18). від 19.06.2019 у справі № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) викладено висновки щодо застосування положень ст. 625 ЦК України. Вказано, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань. Грошові зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Аналіз зазначених норм, дає підстави дійти висновку про те, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов`язання у зв`язку із стягненням заборгованості за договором, невиконання якого зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Крім того, правовий аналіз норм ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України свідчить про те, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору та не звільняє боржника від цивільно-правової відповідальності, передбаченої ст. 625 цього Кодексу.

Оскільки відповідачі не виконують своє зобов`язання за договором, відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Згідно з наданими позивачем розрахунками заборгованість відповідачів за ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 01 серпня 2017 року по 23 лютого 2022 року 72268,14 грн, з яких сума за ставкою 3 % річних 17553,97 грн, інфляційні втрати 54714,17 грн.

Відповідачі наведені розрахунки не оспорюють, однак вважають, що позивач пропустив строк позовної давності.

Суд з таким твердженням погодитися не може.

Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту вищенаведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 цього Кодексу).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року в справі № 127/15672/16-ц зазначено, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували поданню такого позову.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 (зі змінами і доповненнями) «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12.03.2020 року встановлено на усій території України карантин, який в подальшому неодноразово був продовжений відповідними постановами Кабінету Міністрів України та тривав до 30 червня 2023 року .

02.04.2020 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно з яким Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п. 12, яким передбачено, що під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

15.03.2022 року прийнято Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктами 18 та 19, якими передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення; установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем); у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

Оскільки відповідачі не виконують грошове зобов`язання, що виникло з рішення суду від 12.10.2015 року, яке набрало законної сили 01.04.2015 року, строки позовної давності продовжено на строк дії карантину і такі позивачем не пропущено, а тому наявні підстави цивільно-правової відповідальності відповідачів, передбаченої статтею 625 цього Кодексу, за весь період прострочення включно по 23.02.2022 року.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем за подання позову сплачено судовий збір у 3028 грн, які підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частках.

На підставі викладеного суд, керуючись ст. ст. 526, 549-552, 554, 599, 611, 625, 1054 ЦК України та ст. ст. 2, 19, 76-81, 89, 141, 229, 258, 259, 263-265 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кей-Колект» три відсотки річних від простроченої суми 17 553 (сімнадцять тисяч п`ятсот п`ятдесят три) гривні 97 копійок та 54 714 (п`ятдесят чотири тисячі сімсот чотирнадцять) гривень 17 копійок інфляційних втрат.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» суму сплаченого судового збору в розмірі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-Колект» суму сплаченого судового збору в розмірі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Позивач: ТОВ «Кей-Колект», місццезнаходження м. Київ, вул. Менделєєва, буд. 12, офіс 94/1, п/р № IBAN НОМЕР_1 , .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_2

Повний текст рішення складено 29.08.2024 року.

Головуючий Юрій Мирошниченко