ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 688/515/24

Провадження № 22-ц/4820/1342/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2024 року (суддя Цідик А.Ю.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

В обґрунтування вимог позовної заяви зазначено, що 12.05.2001 року між сторонами було укладено шлюб, від якого мають дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На даний час сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть та угоди про добровільну сплату аліментів, участь у вихованні доньок між сторонами не досягнуто. Позивачка самостійно утримує та виховує двох доньок.

ОСОБА_3 на даний час навчається на 4 курсі денної форми навчання Національного університету Біоресурсів і природокористування України, не працює, самостійно себе не забезпечує.

Батько дітей є працездатним та здоровим, офіційно працевлаштований та має постійний дохід, а отже може сплачувати аліменти на утримання дітей.

Із урахуванням викладеного позивачка просила суд: стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви та до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на період навчання з часу звернення до суду по 30.03.2026 року у розмірі 1/6 частини всіх видів доходів щомісячно.

Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2024 року позов задоволено частково.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову 31.01.2024 до досягнення дитиною повноліття; стягувати з ОСОБА_1 на користь дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на навчання у розмірі 1/8 частини всіх видів доходів щомісячно, починаючи з 31.01.2024 (дня пред`явлення позову) до 30.06.2026 (закінчення навчання), але не довше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

У решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 у дохід держави судовий збір у розмірі 2422,40 грн.

Допущено негайне виконання рішення у межах суми стягнення аліментів за 1 місяць.

Задовольняючи позов частково, суд врахувавши встановлені конкретні обставини справи, дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача та на користь повнолітньої доньки аліменти на період навчання в розмірі 1/8 частини всіх видів заробітку відповідача. Вказаний розмір аліментів визначений із урахуванням того, що позивачем не доведено про можливість відповідача сплачувати аліменти у більшому розмірі, аніж визначено судом.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції змінити в частині визначеного розміру аліментів: стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4 та утримання повнолітньої дочки ОСОБА_3 ..

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що розмір аліментів на двох доньок який визначений судом першої інстанції є надмірним та непосильним для апелянта, враховуючи, що постійний та сталий дохід у нього відсутній. Судом під час ухвалення рішення не враховано важливих обставин, які впливають на матеріальний стан апелянта та можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Крім того, на думку апелянта, судом не було враховано те, що обов`язок по утриманню дитини покладається законом на обох батьків.

Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників по справі не надходило.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу ч.13 ст.7, ч.2 ст.247 ЦПК України у такому випадку судове засідання не проводиться, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12.05.2001 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого Шевченківським відділом реєстрації актів громадянського стану районного управління юстиції у м. Львові, від 12.05.2001 року, №109439.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками двох дітей: неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та повнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей.

На даний час неповнолітня ОСОБА_4 проживає разом із матір`ю та перебуває на її утриманні.

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є повнолітньою, навчається на денній формі навчання в Національному університеті Біоресурсів і природокористування України, факультет ветеринарної медицини, навчання за державним замовленням в м. Київ, рік закінчення навчання 30.06.2026 р., що підтверджується довідкою з навчального закладу №24 від 18.01.2024.

ОСОБА_3 зареєстрована та проживає в гуртожитку в АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи.

Згідно довідки №152 від 05.06.2024 року виданої Начальником відділу кадрів підполковником ОСОБА_5 , підполковник ОСОБА_1 із 27.02.2022 року призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною першою статті 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789ХІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно частини 3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 198 Сімейного кодексу України (далі СК України) встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За змістом статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Згідно зі статтею 201 СК України до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів суд зобов`язаний врахувати ряд обставин, визначених статтею 182 СК України.

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

У силу положень статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з положеннями ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У силу положень статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст.184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень статті 182 СК України, так і положень статей 183, 184 СК України.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов`язує їх виключно зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач.

Зважаючи на наведене, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції правильно врахував рівність прав та обов`язків батьків по утриманню неповнолітньої дитини, мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину, матеріальний стан платника аліментів, який працює, доказів того, що відповідач має інших осіб, яких за законом повинен утримувати, суду не надано.

Визначений судом розмір не є надміру високим і відповідає інтересам дитини та забезпечить необхідний рівень життя дитини, відповідає усталеній судовій практиці. Доказів на спростування зазначеного матеріали справи не містять, відповідачем теж не надано таких доказів суду.

Визначаючи розмір аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання суд першої інстанції врахував конкретні обставини справи, стан здоров`я та матеріальне становище повнолітньої дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який не спростував можливість надавати матеріальну допомогу у зв`язку з продовженням навчання повнолітньої дочки.

Крім того, суд дійшов висновку про необхідність стягнення аліментів на повнолітню дитину яка продовжує навчання на користь самої ОСОБА_3 . Апеляційна скарга не містить доводів щодо незгоди із рішенням суду в цій частині, а отже апеляційним судом рішення в частині щодо присудження аліментів на навчання із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 не переглядається.

Наведені у апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновком суду стосовно встановленого розміру аліментів на утримання дітей, який судом першої інстанції визначено правильно, з урахуванням всіх обставин, які мають значення для справи.

Доказів щодо неможливості сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі апелянтом не надано ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, має бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк