КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 760/12314/21

номер провадження: 22-ц/824/1963/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Нежури В.А., Шебуєвої В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 31 січня 2023 року у складі судді Зуєвич Л.Л., у справі за позовом комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП «Київтеплоенерго») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам. У зв`язку з цим КП «Київтеплоенерго» з 01 травня 2018 року здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та централізоване постачання гарячої води (далі - послуги) регулюються Законом України «Про житлово - комунальні послуги» (далі - Закон) та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила). Позивач указував, що відповідно до п. 8 Правил та Закону послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, такий договір є договором приєднання.

На виконання вимог Закону КП «Київтеплоенерго» відповідно до типового договору підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085) (далі - договір). Доказом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт отримання послуг споживачем.

Позивач вказував, що квартира АДРЕСА_1 під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а отже ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води. У той же час відповідачка від послуг централізованого опалення та/або централізованого постачай гарячої води у встановленому чинним законодавством порядку не відмовлялась (не відключалась). Отже, виникнення цивільних прав та обов`язків підтверджується діями сторін: позивач надає послуги з централізованого опалення та з централізованого постачання гарячої води, щомісячно надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату таких послуг, а відповідачка споживає надані послуги та зобов`язана оплатити їх вартість.

Проте, відповідачка своєчасно не сплачувала кошти за спожиті послуги з централізованої опалення та/або централізованого постачання гарячої води, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01 квітня 2021 року складає 17 028 грн 14 коп., з яких: заборгованість за послуги централізованого опалення у розмірі 11 037 грн 71 коп.; заборгованість за послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 5 990 грн 43 коп.

Крім того, позивач вказував, що на підставі договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «Київтеплоенерго» (далі - ПАТ «Київтеплоенерго») та КП «Київтеплоенерго» (далі - договір цесії), за яким позивач, як новий кредитор, прийняв право вимоги до відповідачки з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у розмірі 27 000 грн 00 коп.

Позивач зазначав, що згідно з п.3.4.2 договору цесії позивач, як новий кредитор, має право на отримання замість попереднього кредитора (ПАТ «Київтеплоенерго) від споживачів, сплати заборгованості. Надання попереднім кредитором ПАТ «Київтеплоенерго послуг здійснювалось на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який був опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерего», а також у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року №111 (4511).

Також позивав вказував, що факт відсутності письмового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг.

З урахування наведеного, КП «Київтеплоенерго» просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь: заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 14 500 грн 00 коп.; заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 12 500 грн 00 коп.; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 11 037 грн 71 коп.; заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 5 990 грн 43 коп.; витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33 грн 00 коп. Також позивач просив стягнути на його користь судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 31 січня 2023 року у задоволенні позову КП «Київтеплоенерго» відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, КП «Київтеплоенерго» подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було досліджено всі докази у справі та не враховано, що при прийнятті позовної заяви до розгляду та відкритті провадження у даній справі, суд тим самим повністю підтвердив, що в позовній заяві достатньо доказів відносно заявлених вимог про стягнення заборгованості з відповідача за спожиті послуги. Водночас, судом першої інстанції порушено основні засади цивільного судочинства, а саме змагальність сторін, не залишив позовну заяву КП «Київтеплоенерго» без руху з метою надання доказів, на підставі яких можна було б дійти однозначного висновку про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є однією й тією ж особою, а також щодо надання інших доказів по суті справи. До того ж, суд сам зазначив, що відповідачка зареєстрована та на підставі договору дарування від 17 березня 1999 року є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Вважає, що такими діями суд першої інстанції повністю позбавив КП «Київтеплоенерго» права стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів за фактично отримані комунальні послуги.

Наголошує, що позивач набув право вимоги заборгованості до відповідачки за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води від ПАТ «Київерерго», яке жодних звернень або претензій від відповідачки про неотримання/ненадання/не користування послугами не отримувало.

Також відповідачка жодних заперечень чи/або відзиву на позовну заяву щодо саме не користування/неотримання/ненадання/послуг до 01 травня 2018 року та з 01 травня 2018 року з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_2 . до суду не надсилала.

Вказує, що заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_2 , станом 01 травня 2023 року не змінилась та складає 27 000 грн 00 коп.

Щодо заборгованості, яка утворилася з 01 травня 2018 року по 01 квітня 2021 року за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води належної відповідачці квартири, то позивачем до суду першої інстанції був наданий розрахунок заборгованості, який детально відображає нарахування, оплати споживача, щомісячний діючий тариф у спірний період нарахування (з 01 травня 2018 року по 01 квітня 2021 року), а тому є належним та допустимим доказом споживання відповідачкою наданих позивачем послуг у вказаному в розрахунку розмірі.

Наголошує, що з належними документами, що підтверджують відключення від загально будинкової системи централізованого опалення та постачання гарячої води, на адресу КП «Київтеплоенерго» відповідачка не зверталась, а тому послуги централізованого опалення та постачання гарячої води за вищевказаною адресою вважаються такими, що надаються в повному обсязі.

Позивач звертає увагу, що відповідачу кожного місяця направлялись платіжні документі, в яких зазначалось: ПІБ, кількість зареєстрованих осіб, тариф, сума, розмір заборгованості тощо. Однак з приводу здійснення неправомірного нарахування заборгованості та/чи перерахунку в спірний період відповідачка до позивача взагалі не зверталась. Тому послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_2 в період виникнення заборгованості надавались в повному обсязі, у зв`язку з цим позивач має право вимагати від відповідачки оплати спожитих послуг.

Відповідачка ОСОБА_1 не скористалась своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направила.

Направлені на адресу відповідачки копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги з додатками повернулися із відміткою пошти «за терміном зберігання».

Повторно направлені на адресу відповідачки вказані документи повернуті із відміткою пошти «за терміном зберігання».

Також з метою вживання всіх заходів задля повідомлення відповідачки про розгляд даної справи, апеляційний суд зробив оголошення для відповідача про розгляд даної справи на офіційному сайті судової влади.

З огляду на відсутність у справі електронної пошти чи номера телефону відповідачки, апеляційний суд вичерпав можливість повідомлення відповідачки у встановлений спосіб, а відтак прийшов до висновку про можливість розгляду справи з метою дотримання розумних строків розгляду справи та балансу інтересів сторін щодо розгляду справи упродовж розумного строку, встановленого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому, суд враховує, що відповідно до ч.ч.1, 2, п.10 ч.3 ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.

Окрім того, розгляд справи упродовж розумного строку є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

У рішеннях ЄСПЛ у справі «Осман проти Сполученого королівства» та «Креуз проти Польщі», де ЄСПЛ вказав, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. У рішенні ЄСПЛ від 03 квітня 2008 року № 3236/03, § 41 «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Дана справа не знаходить свого вирішення більше двох років, що не відповідає встановленим процесуальним законом строкам її розгляду.

Водночас згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 44 028 грн 14 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Відповідно до положень ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 не зареєстровано. В той же час, згідно договору дарування від 17 липня 1999 року власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 . В матеріалах справи відсутні документи, на підставі яких можна було б дійти висновку про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є однією й тією ж фізичною особою, що в свою чергу є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

Також суд дійшов висновку, що зі змісту долучених до позовної заяви документів неможливо перевірити правильність нарахування КП «Київтеплоенерго» заборгованості за централізоване опалення відповідачці, зокрема, позивачем не надано документів на підтвердження точної площі приміщень, що опалюються в квартирі АДРЕСА_1 . Тому суд не вбачав достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиті з травня 2018 року по березень 2021 року послуги з централізованого опалення в сумі 11 037 грн 71 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачки заборгованості за спожиті з травня 2018 по березень 2021 послуги з постачання гарячої води в сумі 5 990 грн 43 коп., суд першої інстанції виходив із їх недоведеності, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження обсягів спожитої відповідачем послуги, зокрема, показань засобів вимірювальної техніки за кожний період, в межах якого позивачем нарахована заборгованість.

Щодо позовних вимог КП «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, то суд дійшов висновку про їх недоведеність, оскільки жодних доказів на підтвердження фактів споживання відповідачкою ОСОБА_1 послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, а також обсягів та конкретних періодів такого споживання до 01 травня 2018 позивачем суду надано не надано.

Однак з такими висновками суду першої інстанції в повному обсязі погодитись не можна з таких підстав.

Звертаючись до суду з указаним позовом КП «Київтеплоенерго» вказувало, що ОСОБА_1 як власник та мешканець квартири АДРЕСА_1 , яка під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання, а тому ОСОБА_1 є споживачем послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води, які до 01 травня 2018 року надавало КП «Київтеплоенерго», а з 01 травня 2018 року надає КП «Київтеплоенерго».

Відповідно до змісту ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями ч.1 ст.76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до приписів ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За змістом положень ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 13 липня 2022 року в справі № 201/6130/19 (провадження № 61-9966св21) дійшов висновку, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи (ст.12 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.

У відповідності до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

На підставі рішення ІХ сесії VІІІ скликання Київської міської ради від 14 жовтня 2019 року проспект Комарова космонавта було перейменовано на проспект Любомира Гузара.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання ухвали Солом`янського районного суду від 28 травня 2021 року КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» надало копію договору дарування від 17 березня 1999 року, зі змісту якої вбачається, що власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на час укладення цього договору дарування була неповнолітньою (а.с.56).

При цьому, у листі КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 26 червня 2022 року не вказано про будь-яку зміну власника квартири АДРЕСА_1 після укладення вказаного вище договору дарування від 17 березня 1999 року.

У позовній заяві КП «Київтеплоенерго» вказувало, що відповідачкою у даній справі та, відповідно, споживачем наданих послуг з централізованого постачання гарячої води та централізованого опалення є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків (далі - РНОКПП) НОМЕР_1 .

Також із доданих до позову розрахунків заборгованості та переліків споживачів, що є додатками до договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного між ПАТ «Київтеплоенерго» та КП «Київтеплоенерго, вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Солом`янським РВ ГУ ДМС України в місті Києві 15 січня 2013 року, відкрито особовий рахунок № НОМЕР_3 щодо споживання послуг з централізованого постачання гарячої води та централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 .

Пунктом 2 Розділу ХIІІ Положення про реєстрацію фізичних осіб у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 29 серпня 2017 року №822 (далі - Положення №822), визначено, що структура реєстраційного номера облікової картки платника податків складається з: порядкового номеру реєстрації дня народження фізичної особи (для однієї дати народження може бути надано два і більше порядкових номерів); порядкового номеру облікової картки № 1ДР ; контрольного розряду.

РНОКПП) (раніше індивідуальний податковий номер (ІПН)) - це цифровий код, необхідний кожному платнику податків (тобто кожному громадянину) для обліку в фіскальних органах. Протягом усього життя, РНОКПП (ІПН) не змінюється.

Тобто, РНОКПП кожної особи є унікальним.

За даними публічного верифікованого ресурсу визначення дати народження, статі та віку особи за РНОКПП ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) особа із РНОКПП НОМЕР_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 , стать жіноча, вік 38 років.

Відповідачка ОСОБА_1 отримала паспорт громадянина України саме в Солом`янському РВ ГУ ДМС України в місті Києві 15 січня 2013 року, тобто, адміністративно в Солом`янському районі міста Києва.

Крім того, згідно наданої на запит суду першої інстанції довідки Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА, відповідачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 25 травня 1999 року зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_1 .

Тобто, виходячи із наявних у матеріалах справи доказів, вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 , яка вказана у договорі дарування від 17 березня 1999 року власником квартири АДРЕСА_1 , та ОСОБА_1 , мають одне й те ж ім`я та по-батькові, а також дату народження.

На ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_3 щодо споживання послуг з централізованого постачання гарячої води та централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 , яка знаходиться у Солом`янському районі міста Києва та власником якої значиться ОСОБА_2 , яка на момент укладення договору дарування від 17 березня 1999 року була неповнолітня.

Установлено, що після укладення вказаного вище договору дарування від 17 березня 1999 року власник квартири АДРЕСА_1 не змінювався.

При цьому, станом на час відкриття провадження у даній справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 25 травня 1999 року (тобто після укладення договору від 17 березня 1999 року) зареєстрована та проживає у квартирі АДРЕСА_1 .

За таких обставин, оцінивши у порядку ст.89 ЦПК України наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, а також враховуючи вищевказані правові висновки Верховного Суду, колегія суддів вважає, що в даному випадку той факт, що відповідачка ОСОБА_1 та власник квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 є однією і тією самою особою, є доведеним у поза розумний сумнів, оскільки такий висновок ґрунтується на обставинах справи, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.

Однак суд першої інстанції, у порушення вимог ст.ст. 263, 264 ЦПК України, на наведені вище вимоги закону уваги не звернув, належної оцінки вказаним вище доказам відповідно до ч.3 ст.89 ЦПК України не надав, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про те, що в матеріалах справи відсутні документи, на підставі яких можна дійти висновку про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є однією й тією особою.

Також колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог КП «Київтеплоенерго» в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиті з травня 2018 року по березень 2021 року послуги з централізованого опалення в сумі 11 037 грн 71 коп., та за спожиті у цей же період послуги з постачання гарячої води в сумі 5 990 грн 43 коп., з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10 квітня 2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам, у зв`язку із чим КП «Київтеплоенерго» з 01 травня 2018 року здійснює надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

КП «Київтеплоенерго» відповідно до типового договору підготовлено та опубліковано договір про надання послуг та централізованого опалення постачання гарячої води в газеті «Хрещатик» від 28 березня 2018 року № 34 (5085) (далі - Договір). Доказом повного і беззастережного акцепту (прийняття) умов договору є факт отримання послуг споживачем.

Установлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 під`єднана до внутрішньобудинкової системи теплопостачання.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», чинного на час виникнення спірних правовідносин, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Правовідносини з постачання фізичним особам централізованого опалення та постачання гарячої води регулюються Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодних та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі - Правила).

Відповідно до пункту 8 Правил, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно з пунктом 11 Правил, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі встановлення будинкових засобів обліку води у багатоквартирному будинку, де окремі квартири обладнані квартирними засобами обліку, споживач, який не має квартирних засобів обліку, оплачує послуги згідно з показаннями будинкових засобів обліку, не враховуючи витрати води виконавця, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, які є власниками або орендарями приміщень у цьому будинку, та сумарних витрат води за показаннями усіх квартирних засобів обліку. Різниця розподіляється між споживачами, які не мають квартирних засобів обліку, пропорційно кількості мешканців квартири в разі відсутності витоків із загальнобудинкової мережі, що підтверджується актом обстеження, який складається виконавцем у присутності не менш як двох мешканців будинку.

Відповідно до пункту 21 Правил, у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: зокрема, з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв.метр (куб. метр) опалюваної площі (об`єму) квартири (будинку садибного типу) та додатково за перевищення розрахункової потужності приладів опалення (радіаторів) згідно з законодавством.

У пункті 18 Правил передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Хоча у ч.1 ст.19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до п.1 ч.1 ст.20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений п.5 ч.3 ст.20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Такий правовий висновок сформульований у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц.

Згідно з положеннями ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує.

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Установлено, що на підставі договору дарування від 17 березня 1999 рокувідповідачка ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .

Також на ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_3 щодо споживання послуг з централізованого постачання гарячої води та централізованого опалення квартири АДРЕСА_1 .

Отже, ОСОБА_1 , як власник квартири АДРЕСА_1 та особа, на яку відкрито особовий рахунок № НОМЕР_3 щодо споживання послуг з централізованого постачання гарячої води та централізованого опалення цієї квартири, зобов`язана належним чином оплачувати надані їй послуги.

При цьому, з урахуванням вказаних вище вимог закону та усталеної практики Верховного Суду відсутність укладеного із надавачем послуг договору, не звільняє відповідачку від обов`язку оплачувати надані їй послуги.

Поряд з цим, вказаний обов`язок виникає у разі отримання споживачем певних послуг.

Відтак, питання щодо фактичного користування житлово-комунальними послугами входить до предмета доказування у даній справі.

Установлено, що розпорядженням № 700 виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 26 квітня 2018 року було встановлено тарифи на послуги з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води, що надає КП «Київтеплоенерго», зокрема: централізоване опалення у разі наявності квартирного (на приміщення) та/або будинкового засобів обліку теплової енергії, яка використовується на опалення: населення - 1 336 грн 94 коп. за 1 Гкал; централізоване опалення у разі відсутності квартирного (на приміщення) та/або будинкового засобів обліку теплової енергії, яка використовується на опалення: населення - 30 грн 20 коп. за 1 кв.м. опалюваної площі за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення; централізоване постачання гарячої води за умови підключення рушникосушильників до системи гарячого водопостачання (для населення) - 74,49 за 1 куб.м; централізоване постачання гарячої води за відсутності рушникосушильників для населення - 63,37 за 1 куб.м.

Розпорядженням № 1294 виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 23 липня 2018 року було встановлено тарифи на послуги з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води, що надає КП «Київтеплоенерго», зокрема: централізоване опалення у разі наявності квартирного (на приміщення) та/або будинкового засобів обліку теплової енергії, яка використовується на опалення: населення - 1 354 грн 78 коп. за 1 Гкал; централізоване опалення у разі відсутності квартирного (на приміщення) та/або будинкового засобів обліку теплової енергії, яка використовується на опалення: населення - 31 грн 52 коп. за 1 кв.м опалюваної площі за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення; централізоване постачання гарячої води за умови підключення рушникосушильників до системи гарячого водопостачання (для населення) - 80 грн 59 коп. за 1 куб.м; централізоване постачання гарячої води за відсутності рушникосушильників для населення - 74 грн 52 коп. за 1 куб.м.

Розпорядженням № 2340 виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 22 грудня 2018 року було встановлено тарифи на послуги з централізованого опалення і централізованого постачання гарячої води, що надає КП «Київтеплоенерго», зокрема: централізоване опалення у разі наявності квартирного (на приміщення) та/або будинкового засобів обліку теплової енергії, яка використовується на опалення: населення - 1 654 грн 41 коп. за 1 Гкал; централізоване опалення у разі відсутності квартирного (на приміщення) та/або будинкового засобів обліку теплової енергії, яка використовується на опалення: населення - 38 грн 50 коп. за 1 кв.м опалюваної площі за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення; централізоване постачання гарячої води за умови підключення рушникосушильників до системи гарячого водопостачання (для населення) - 97 грн 89 коп. за 1 куб.м; централізоване постачання гарячої води за відсутності рушникосушильників для населення - 90 грн 54 коп. за 1 куб.м.

Зі змісту складеного позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 перед КП «Київтеплоенерго» за період з 01 травня 2018 року по 31 березня 2021 року становить 17 028 грн 14 коп., з яких: за послуги з централізованого опалення - 11 037 грн 71 коп.; за послуги централізованого постачання гарячої води - 5 990 грн 43 коп.

Також, позивачем до матеріалів справи долучено копію розрахунку за період з 01 листопада 2018 року по 31 березня 2021 року, зі змісту якого вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 становить 27 000 грн 00 коп., з яких: за послуги з централізованого опалення - 14 500 грн 00 коп.; за послуги централізованого постачання гарячої води - 12 500 грн 00 коп.

З долучених до позовної заяви відомостей про реєстрації параметрів теплопостачання слідує, що за адресою: АДРЕСА_1 обсяги споживання становлять: за період з 18 лютого 2021 року по 18 березня 2021 року - 51,30 Гкал; за період з 22 січня 2021 року по 17 лютого 2021 року - 56,60 Гкал; за період з 18 грудня 2020 року по 21 січня 2021 року - 64,20 Гкал; за період з 21 листопада 2020 року по 17 грудня 2020 року - 47,20 Гкал; за період з 23 жовтня 2020 року по 20 листопада 2020 року - 41,70 Гкал; за період з 23 квітня 2020 року по 22 жовтня 2020 року - 6,93 Гкал; за період з 20 лютого 2020 року по 23 квітня 2020 року - 70,87 Гкал; за період з 13 лютого 2020 року по 19 лютого 2020 - 10,20 Гкал; за період з 21 березня 2019 року по 09 квітня 2019 року - 22,41 Гкал; за період з 22 лютого 2019 року по 20 березня 2019 року - 42,08 Гкал; за період з 23 січня 2019 року по 21 лютого 2019 року - 51,80 Гкал; за період з 08 січня 2019 року по 23 січня 2019 року - 29,40 Гкал.

Із наявного у справі акта прийняття теплового вузла та актів про готовність вузла комерційного обліку споживача до роботи вбачається, що в будинку АДРЕСА_1 , в якому розташована квартира АДРЕСА_1 , встановлені будинкові засоби обліку теплової енергії.

Водночас, у матеріалах справи відсутні документи, на підставі яких суд міг би дійти висновку про наявність встановленого у квартирі АДРЕСА_1 квартирного засобу обліку теплової енергії.

За таких обставини, у даному випадку КП «Київтеплоенерго» правильно застосовані в розрахунку тарифи на централізоване опалення у наступному розмірі: з травня 2018 по липень - 1336,94 грн за 1 Гкал; з серпня 2018 по грудень 2018 -1354,78 грн за 1 Гкал; з січня 2019 по березень 2021 - 1654,41 грн за 1 Гкал.

У відповідності до пункту 19 постанови Кабінету Міністрів України № 1182 від 11 грудня 2019 року «Про затвердження Правил надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води» одиницею вимірювання обсягу спожитої споживачем гарячої води є куб. метр.

Під час визначення розрахунку ОСОБА_1 за послуги з постачання гарячої води КП «Київтеплоенерго» застосовані тарифи, які застосовуються за умови відсутності підключення рушникосушильників до системи гарячого водопостачання (для населення), а саме: з травня 2018 року по липень 2018 року - 63 грн 37 коп. за 1 куб.м; з серпня 2018 року по грудень 2018 року - 74 грн 52 коп. за 1 куб.м; з січня 2019 року по березень 2021 року - 90 грн 54 коп. за 1 куб.м.

Отже, КП «Київтеплоенерго» на підтвердження своїх позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиті з травня 2018 року по березень 2021 року послуги з централізованого опалення в сумі 11 037 грн 71 коп. та за спожиті у цей же період послуги з постачання гарячої води в сумі 5 990 грн 43 коп. надало докази: щодо правових підстав надання таких послуг; щодо того, що ОСОБА_1 , як власник квартири та споживач послуг, зобов`язана їх сплачувати; щодо правових підстав тарифів оцінки наданих послуг; розрахунки фактичного розміру заборгованості по наданих послугам.

Надані КП «Київтеплоенерго» докази відповідають критеріям належності, допустимості та стосуються предмету доказування у даній справі.

В той же час, відповідачка ОСОБА_1 будь-яких доказів на спростування цих доказів, у тому числі, щодо правильності виставлених КП «Київтеплоенерго» рахунків та розміру заборгованості, суду не надала.

Також у справі відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_1 зверталась до КП «Київтеплоенерго» із клопотанням про припинення надання послуг із централізованого опалення чи постачання гарячої води, а також із скаргами щодо ненадання чи неякісне надання цих послуг у період з травня 2018 року по березень 2021 року.

Отже з урахуванням принципів змагальності та диспозитивної цивільного судочинства (ст.ст. 12,13 ЦПК України), колегія суддів приходить до висновку про доведеність позовних вимог КП «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті з травня 2018 року по березень 2021 року послуги з централізованого опалення в сумі 11 037 грн 71 коп. та за спожиті у цей же період послуги з постачання гарячої води в сумі 5 990 грн 43 коп.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в позові в цій частині з тих підстав, що позивачем не надано документів на підтвердження точної площі приміщень, що опалюються в квартирі відповідачки, а також, що у справі відсутні докази на підтвердження обсягів спожитої відповідачем послуги з постачання гарячої води.

При цьому, колегія суддів приймає до уваги, що сам факт не зазначення постачальником послуг точної площі приміщень, що опалюються, не є передбаченою законом підставою, яка звільняє споживача від оплати отриманих послуг з централізованого опалення.

Також є хибним висновок суду про те, що ненадання позивачем доказів на підтвердження обсягів спожитої відповідачкою послуги з постання гарячої води, зокрема, показань засобів вимірювальної техніки за кожний період, є підставою для відмови в задоволенні вимог позову про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиті з травня 2018 року по березень 2021 року послуги з постачання гарячої води.

Судом першої інстанції не враховано, що саме на споживача покладено обов`язок та саме він має об`єктивну можливість подавати показники фактичного обсягу спожитої гарячої води, виходячи з даних приладів обліку, які встановлені всередині квартири та до яких має доступ лише власник чи мешканець такого житла.

Тому в даному випадку КП «Київтеплоенерго» не мало обов`язку та змоги надати суду показники фактичного обсягу спожитої ОСОБА_1 гарячої води з травня 2018 року по березня 2021 року.

До того ж, у справі відсутні будь-які докази того, що з травня 2018 року по березень 2021 року ОСОБА_1 подавала показники фактичного обсягу спожитої гарячої води, а також докази того, що у квартирі АДРЕСА_1 , встановлений прилад обліку спожитої гарячої води і, що такий прилад пройшов відповідну повірку.

Також колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог КП «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, виходячи з такого.

Установлено, що в газеті «Хрещатик» №111 (4511) від 06 серпня 2014 року було опубліковано договір про надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води населенню ПАТ «Київенерго»

На підставі договору №602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «Київтеплоенерго» (далі - ПАТ «Київтеплоенерго») та КП «Київтеплоенерго» (далі - договір цесії), за яким позивач як новий кредитор, прийняв право вимоги до відповідачки з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та/або централізованого постачання гарячої води у загальному розмірі 1 818 662 617 грн 96 коп.

Пунктом 3.1.1 договору цесії визначено, що на дату підписання додатку №1, додатку №2 до цього договору актами прийому-передачі кредитор передав новому кредитору оригінали або засвідчені належним чином копії документів, які підтверджують право вимоги, що відступається, а також інші документи та інформацію.

Згідно з п.3.4.2 договору цесії, позивач як новий кредитор має право на отримання замість попереднього кредитора (ПАТ «Київтеплоенерго) від споживачів, визначених сплата заборгованостей. Надання попереднім кредитором ПАТ «Київтеплоенерго послуг здійснювалось на підставі договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Правилами, який був опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерего», а також у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року №111 (4511).

Перелік договорів (особових рахунків), споживачів та сум грошових зобов`язань (основний борг), право вимоги яких відступається за цим договором, зазначається у Додатку №1 та Додатку №2 до цього договору.

Відповідно до витягів додатків №1, №2 до договору про відступлення права вимоги (цесії) від 11 жовтня 2018 року, укладений між ПАТ «Київенерго» та КП «Київтеплоенерго», заборгованість ОСОБА_1 становить 27 146 грн 47 коп., з яких: за послуги з централізованого опалення - 14 575 грн 20 коп.; за послуги централізованого постачання гарячої води - 12 571 грн 27 коп.

За приписами статті 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В свою чергу, положеннями ст. 204 ЦПК України закріплено презумпцію правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за цим договором, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять доказів, що у визначеному законом порядку договір цесії визнано недійсним.

У справі також відсутні докази, що ОСОБА_1 сплачено заборгованість за отримані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання, яка виникла за період до 01 травня 2018 року.

Відсутні у матеріалах справи також і докази того, що ОСОБА_1 , зверталась до ПАТ «Київенерго» із клопотанням про припинення надання послуг із централізованого опалення чи постачання гарячої води, а також із скаргами щодо ненадання чи неякісне надання цих послуг до 01 травня 2018 року.

Однак, суд першої інстанції наведеного вище не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог про стягнення заборгованості за період до 01 травня 2018 року.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» заборгованості:

за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 14 500 грн 00 коп.;

за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 12 500 грн 00 коп.;

за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 11 037 грн 71 коп.;

за спожиті з 01 травня 2018 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 5 990 грн 43 коп.

Крім того, колегія суддів вважає, що з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» підлягають стягненню витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33 грн 00 коп., оскільки ці витрати пов`язані з розглядом даної справи та їх понесення позивачем підтверджено документально.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, у порушення вимог ст.ст. 263, 264 ЦПК України, наведених вище обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову КП «Київтеплоенерго».

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ст.376 ЦПК України рішення суду першої інстанції не може бути залишене в силі та підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову КП «Київтеплоенерго» з наведених вище підстав.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

КП «Київтеплоенерго» за подання позову сплатило судовий збір у розмірі 2 270 грн 00 коп., а за подання апеляційної скарги - 3 405 грн 00 коп. Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і задовольняє позов, то понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідачки на його користь у сумі 5 675 грн 00 коп.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 31 січня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 14 500 грн 00 коп., заборгованість за спожиті до 01 травня 2018 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 12 500 грн 00 коп., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 11 037 грн 71 коп., заборгованість за спожиті з 01 травня 2018 року послуги централізованого постачання гарячої води у розмірі 5 990 грн 43 коп. та витрати, пов`язані з отриманням інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у розмірі 33 грн 00 коп., а всього, у розмірі 44 061 грн 14 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» судовий збір у розмірі 5 675 грн 00 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: