Справа № 145/278/24
Провадження №2-з/145/1/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" лютого 2024 р. смт Тиврів

Суддя Тиврівського районного суду Вінницької області Копилова Л.В.,

розглянувши заяву заступника керівника Вінницької окружної прокуратури В.Семенюка в інтересах держави в особі Гніванської міської ради до ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В:

13.02.2024 року в провадження судді Копилової Л.В. надійшла позовна заява заступника керівника Вінницької окружної прокуратури В.Семенюка в інтересах держави в особі Гніванської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення грошової компенсації за відчужене спадкове майно.

Одночасно з поданням позовної заяви, позивач звернувся до суду із заявою про забезпечення вказаного позову, шляхом заборони відповідачці відчужувати та будь-яким іншим чином розпоряджатись (в тому числі здійснювати поділ чи об`єднання) належних їй житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 45), а також земельною ділянкою з кадастровим номером :01:032:0066, розташованою за тією ж адресою (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 45). Також позивач просить заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, розташованими за вищевказаною адресою та земельної ділянки та заборонити державним кадастровим реєстраторам вчиняти дії, спрямовані на внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо поділу чи об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером :01:032:0066, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Подана заява обґрунтована тим, що підставою для звернення до суду з даним позовом стало виявлення факту неправомірного заволодіння та подальшого відчуження відповідачем ОСОБА_1 нерухомого майна, яке мало бути визнано відумерлою спадщиною та перейти у власність Гніванської міської ради. Так, у квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Тиврівського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру та земельну ділянку за набувальною давністю.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 02.06.2022 у справі № 145/379/22 вищевказаний позов задоволено.

Зазначеним судовим рішенням, з урахуванням ухвали від 01.08.2022 року про виправлення описки, визнано за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_2 та земельну ділянку, кадастровий номер 010320012, площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування будинку і господарських споруд, розташовану по АДРЕСА_3 .

Однак Вінницькою окружною прокуратурою було встановлено, що зазначене судове рішення порушує інтереси держави в особі Гніванської міської ради, оскільки остання мала цивільний інтерес на отримання у власність спірного нерухомого майна як відумерлої спадщини. Постановою Вінницького апеляційного суду від 19.07.2023 року апеляційну скаргу прокурора задоволено, вищевказане рішення Тиврівського районного суду Вінницької області скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 . Апеляційний суд встановив, що спірне нерухоме майно (квартира та земельна ділянка), яке належало на праві власності ОСОБА_3 після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ніким у спадщину не прийнято, з врахуванням чого Гніванська міська рада мала цивільний інтерес на отримання у власність спірного нерухомого майна як відумерлої спадщини і повинна була бути належним відповідачем у справі, проте до участі у справі залучена не була. Під час апеляційного розгляду вищевказаної справи ОСОБА_1 відчужила спірне нерухоме майно за 337 530,47 грн. ОСОБА_4 за договорами купівлі-продажу від 15.05.2023 року, що свідчить про недобросовісність дій ОСОБА_1 та її намір перешкодити виконанню майбутнього рішення суду апеляційної інстанції.

Відчуження ОСОБА_1 спірного нерухомого майна під час судового розгляду щодо цього майна зробило неможливим виконання вищевказаної постанови Вінницького апеляційного суду від 19.07.2023 року, що полягало у скасуванні державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно.

ОСОБА_1 є власником житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами загальною площею 72,3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 45), а також земельної ділянки з кадастровим номером :01:032:0066, площею 0,1 га розташованої за тією ж адресою (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 45). Вона як власник зазначеного нерухомого майна може здійснити його відчуження та розпорядження на власний розсуд. А враховуючи її попередню недобросовісну поведінку існує обгрунтований ризик того, що дізнавшись про даний позов вона з метою уникнення негативних наслідків у виді стягнення з неї грошових коштів за рахунок наявного майна у разі задоволення позову, може вчинити дії щодо відчуження чи іншого розпорядження вищевказаним житловим будинком та присадибною ділянкою.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 153 ЦПК України суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши доводи заявника, суд приходить до висновку про те, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно із ч.2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст.150 ЦПК України позов може забезпечуватися забороною вчиняти певні дії.

Згідно із ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З урахуванням викладених заявником обставин та доданих до заяви доказів, які надані позивачем на підтвердження його вимог, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно існує спір і невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому суд враховує недобросовісну поведінку ОСОБА_1 , яка полягала в намаганні перешкодити виконанню судового рішення ухваленого судом не на її користь, свідомо відчуживши спірне нерухоме майно відносно якого відбувався судовий розгляд.

Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 13 лютого 2024 року ОСОБА_1 є власником житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами загальною площею 72,3 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 45), а також земельної ділянки з кадастровим номером :01:032:0066, площею 0,1 га розташованої за тією ж адресою (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 45).

Також суд при розгляді даної заяви враховує правові висновки Об"єднаної палати КГС у постанові від 03.03.2023 року у справі № 905/448/22, відповідно до яких Верховний Суд звертає увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін.

Водночас Суд не погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про те, що накладення арешту на майно має стосуватися саме майна, яке належить до предмета спору, з таких підстав.

Виконання в майбутньому судового рішення у справі про стягнення грошових коштів, у разі задоволення позовних вимог, безпосередньо пов`язане з обставинами наявності у боржника присудженої до стягнення суми заборгованості. Заборона відчуження або арешт майна, які накладаються судом для забезпечення позову про стягнення грошових коштів, мають на меті подальше звернення стягнення на таке майно у разі задоволення позову.

При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним.

Можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами Відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є для Позивача додатковою гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та Позивач отримає задоволення своїх вимог.

Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із Позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника.

В даному випадку, суд вважає, що забезпечення позову, шляхом заборони відповідачці вчиняти певні дії щодо належного їй на праві приватної власності майна є ефективним захистом прав позивача у даній справі.

Згідно п.10 постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Або згідно положень ч.7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Вжиття заходів забезпечення позову буде мати наслідком, лише, збереження існуючого становища до розгляду даної справи по суті та ніяким чином не зумовить фактичного вирішення спору по суті. А у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову (ст. 158 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Керуючись ст. ст. 149-153, 157 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Заяву заступника керівника Вінницької окружної прокуратури В.Семенюка в інтересах держави в особі Гніванської міської ради про забезпечення позову, задовольнити.

Заборонити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканки АДРЕСА_4 , РНОКПІІ: НОМЕР_1 ) відчужувати та будь-яким іншим чином розпоряджатись (в тому числі здійснювати поділ чи об`єднання) належними їй житловим будинком з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 45), а також земельною ділянкою з кадастровим номером :01:032:0066, розташованою за тією ж адресою (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 45);

заборонити органам, які здійснюють реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 45), а також земельної ділянки з кадастровим номером :01:032:0066, розташованою за тією ж адресою (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 45);

заборонити державним кадастровим реєстраторам вчиняти дії, спрямовані на внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо поділу чи об`єднання земельної ділянки з кадастровим номером :01:032:0066, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Вінницького апеляційного суду.

С Суддя Копилова Л. В.