Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" липня 2024 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Маслак В.П.,

за участю секретаря судового засідання Годлюк А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 у жовтні 2023р. звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти за договором позики від 22.07.2020р. в розмірі 137069,21 грн., з яких: 93824,32 грн. основна сума боргу; 8082,00 грн. - 3% річних; 43245,21 грн. - інфляційні втрати.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав, що 22.07.2020р. з ОСОБА_2 укладено договір позики, який оформлено у вигляді розписки. На виконання договору позики ОСОБА_1 передано відповідачу грошові кошти в розмірі 93824,32 грн., які останній зобов`язався повернути у строк до 01.12.2020р.

Оскільки ОСОБА_2 у зазначений строк грошові кошти не повернув, чим порушив істотні умови договору, ОСОБА_1 просить суд вимоги позовної заяви задовольнити.

Згідно відзиву, який надійшов на адресу суду 05.02.2024р., відповідач вказує, що позивачем невірно викладені фактичні обставини справи. Грошові кошти від ОСОБА_1 він не отримував та боргові зобов`язання перед ним відсутні. Боргова розписка була написана ним формально, з метою закриття боргу клієнта для перекриття податкової звітності та недостачі в магазині.

Крім того, відповідач почилається на п. 18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, вказує, що позичальник звільняється від відповідальності визначеної ст. 625 ЦК України за період нарахований з 24.02.2022р. З огляду на зазначене ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні позову.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, від нього 24.07.2024р. надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Рекомендовані повідомлення направлені на адресу відповідача повернулись на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Згідно з постановою Верховного Суду від 18 березня 2021 року за справою № 911/3142/19 надіслання листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб говорити про належне повідомлення, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю суду.

Від представника відповідача адвоката Коки В.А. неодноразово надходили заяви про відкладення розгляду справи.

Клопотання представника відповідача від 24.07.2024р. про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю представника не підтверджено належними доказами, а тому суд до уваги не приймає.

За відсутності сторін, суд ухвалив розглянути справу за наявними матеріалами.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Згідно розписки від 22.07.2020р., ОСОБА_2 у присутності свідків: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , отримав від позивача ОСОБА_1 кошти у розмірі 93824,32 грн. для власних потреб, які зобов`язався повернути у строк до 01.12.2020р. (а.с. 7, 51- оригінал).

У вказаній розписці зазначено дату її складення, особу позикодавця та позичальника, суму позики, строк, на який вона надається, та обов`язок позичальника повернути кошти, отримані в борг. На цій розписці міститься підпис позичальника.

Позивачем 06.10.2022р. на адресу відповідача було направлено претензію щодо невиконаного зобов`язання, яке стосується повернення грошових коштів у сумі 93824,32 грн., що підтверджується копіями квитанція АТ «Укрпошти» (а.с. 8, 9).

В зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання, ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду.

Вирішуючи питання на предмет задоволення позову, суд враховує наступне.

Згідно частини 1 статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Верховний Суд України у своїй Постанові від 11.11.2015 у справі №6-1967цс, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики, зазначив, що на підтвердження укладення договору позики та його умов згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми та дати отримання коштів.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Статтею 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором; позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок

При цьому, наявність оригіналу розписки у позивача (позикодавця) згідно положень ст.545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики не виконано.

Дана позиція відображена в постанові Верховного Суду від 26.09.2019р. по справі №295/455/16-ц.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що у позивача ОСОБА_1 знаходиться розписка від 22.07.2020 року, оригінал якої долучено до матеріалів справи (а.с. 51).

Враховуючи вищевикладене, приписи ст.1047 ЦК України, суд дійшов висновку, що між сторонами по справі виникли правовідносини, які випливають з договору позики, укладення якого підтверджується розпискою від 22.07.2020 року, яка засвідчує факт отримання ОСОБА_2 в борг грошових коштів у розмірі 93824,32 грн.

Матеріали справи свідчать, що відповідач, отримавши від позивача грошові кошти в сумі 93824,32 грн., свої зобов`язання щодо повернення коштів у строк та у повному обсязі не виконав, отже позов в цій частині підлягає до задоволення.

Відносно вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат та 3% річних суд зазначає наступне.

З наданого позивачем розрахунку пені, 3% річних та інфляційних витрат вбачається, що за період з 02.12.2020р. по 16.10.2023р., позивачем нараховано: 3% річних в розмірі 8082,00 грн; інфляційні втрати 43245,21 грн.

Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).

Згідно п. 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ в Україні з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан.

Даний стан неодноразово продовжено, останній раз Указом Президента України від 6 травня 2024 року № 271/2024 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України 3684-IX з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб, тобто до 12.08.2024р.

Позивач просить стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти за період з 02.12.2020р. по 16.10.2023р. 8082,00 грн. - 3% річних та 43245,21 грн. інфляційні втрати.

З огляду на те, що з 24.02.2022р. по даний момент в Україні діє воєнний стан, підстави для стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрати за період з 23.02.2022р. по 16.10.2023р. відсутні.

Враховуючи вищезазначене, така вимога позивача підлягає до часткового задоволення, та згідно до розрахунку суду, з відповідача слід стягнути 3% річних в розмірі 3462,49 грн. та інфляційні втрати в розмірі 13367,78 грн. за період з 02.12.2020р. по 23.02.2022р.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог в розмірі 1096,58 грн.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 19, 81, 141, 247, 263-265, 280-283 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 93824,32 грн. основного боргу за договором позики.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних в розмірі 3462,49 грн. та інфляційні втрати в розмірі 13367,78 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1096,58 грн.

В решті вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя В. П. Маслак