Справа №442/7116/23
Провадження №2-о/442/36/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2024 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді Павлів З.С.,

з участю секретаря судового засідання Голяк В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України та ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

09.10.2023 ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просить встановити факт спільного проживання однією сім`єю з її онуком ОСОБА_3 , починаючи з 23.10.2007 і до дня його смерті включно, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також встановити факт, що вона перебувала на утриманні онука ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 з 13.05.2021 з часу настання його повноліття і до дня смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1 включно.

В обгрунтування заяв покликається на те, що вона, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є пенсіонеркою за віком, особою з інвалідністю 2 групи загального захворювання. Її онук, ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 від спільного шлюбу батьків: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_6 була її єдиною донькою, і її син, ОСОБА_6 був - єдиним онуком. 13.11.2009, після розірвання шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 , її донька ОСОБА_8 з онуком ОСОБА_9 проживали з нею за адресою: АДРЕСА_1 , а її колишній чоловік і батько онука ОСОБА_9 - ОСОБА_2 став проживати окремо за адресою: АДРЕСА_2 . 11 березня 2010 року її дочка ОСОБА_8 вдруге вийшла заміж за ОСОБА_10 і стала проживати разом з ним на АДРЕСА_3 , залишивши свого сина ОСОБА_9 їй на утримання. Від цього шлюбу у них спільних дітей не було. ІНФОРМАЦІЯ_7 її донька померла. Після смерті дочки ОСОБА_8 , онук ОСОБА_9 і надалі залишився проживати з нею, і з цього часу вона ним стала опікуватися, ростити і виховувати, адже це був єдиний і найрідніший її серцю член сім`ї, так як, на цей час, після смерті чоловіка ОСОБА_11 , який помер ще ІНФОРМАЦІЯ_8 , вона вже була вдовою. З цього часу вона залишилась проживати за вказаною адресою лише з онуком ОСОБА_9 і нікого з рідних членів сім`ї у неї крім нього, не залишилось. Коли ОСОБА_3 виріс, він почав працювати на роботі і самостійно заробляти гроші, він постійно став надавати їй кошти для ведення сімейного господарства і спільного проживання на оплату комунальних послуг, придбання продуктів харчування, товарів побутового вжитку тощо. Так як вона є пенсіонеркою, особою з інвалідністю 2-ї групи загального захворювання і потребувала сторонньої уваги, він постійно допомагав їй у домашніх справах, дбав про неї, був слухняним і люблячим онуком. До початку повномасштабного вторгнення російських військ на територію України ОСОБА_3 працював на заробітках в Чеській Республіці, звідки неодноразово надсилав їй кошти на моє утримання. В січні 2023 року він добровільно повернувся в Україну і через ІНФОРМАЦІЯ_9 був призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період. За увесь час проходження військової служби вона щомісячно із коштів свого грошового утримання перераховував їй гроші на банківський картковий рахунок, щоб вона не відчувала браку коштів для придбання ліків, продуктів харчування, на оплату комунальних послуг тощо. Таким чином, він був її єдиним утримувачем, так як вона є пенсіонеркою та особою з інвалідністю 2-ї групи загального захворювання і крім нього у неї більше нікого не було. На час своєї смерті ОСОБА_3 не був одруженим, дітей не мав. Вважає, що у зв`язку із онука ОСОБА_3 , який загинув в бою за Україну у зоні проведення бойових дій, у неї, як пенсіонерки по віку та особи з інвалідністю 2-ї групи загального захворювання, яка перебувала до дня смерті на його утриманні, виникло право на отримання матеріальних виплат та гарантій, передбачених Законами України «Про військовий обов`язок і військову службу», «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів сімей». Встановлення даного факту є необхідним для неї для реалізації своїх спадкових прав після смерті онука, як єдиного члена її сім`ї та особи, яка її утримувала.

Процесуальні дії суду:

Ухвалою судді від 10.10.2023 прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі. Постановлено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, визначено заінтересованій особі п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на заяву. У зазначений строк заінтересована особа має право надіслати суду відзив на заяву, яка повинна відповідати вимогам ст.178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч.4 ст.178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів заінтересована особа зобов`язана надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання заінтересованою особою відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Встановити заявнику п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам частини третьої - п`ятої ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи. Встановити заінтересованій особі п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, яке має відповідати вимогам частини третьої - п`ятої ст.178 ЦПК України, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

30.10.2023 представник Міністерства оборони України Кравців Р.Ю. подав до суду відзив на заяву. Заявлений вимог не визнав, та вважає, що в задоволенні таких слід відмовити. Вважає, що із заявлених вимог вбачається спір про право, оскільки звертаючись до суду з даною заявою, заявник посилається на необхідність реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю військовослужбовця. Вважає, що заявницею не доведено факту спільного проживання та побуту разом із внуком, оскільки, як вона стверджує, ОСОБА_3 , коли виріс, почав працювати і самостійно заробляти кошти, останній працював в Чеській Республіці, та перебував за кордоном. Крім цього, ставить під сумнів даний факт й через те, що заявницею не наведено жодного аргументу з приводу того як змінились обставини адже до досягнення ОСОБА_3 повноліття вона дбала про його утримання, а після досягнення ним повноліття, як стверджує заявниця, він почав утримувати її.

Крім цього, 30.10.2023 представник Міністерства оборони України Кравців Р.Ю. подав до суду клопотання про закриття провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

06.11.2023 ОСОБА_1 подала до суду відповідь на відзив, долучивши світлини в період з раннього дитинства ОСОБА_3 і до дня його смерті. Додатково зазначила, що після смерті онука, вона звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після його смерті. На підставі її звернення, приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу 18.09.2023 заведено спадкову справу №71252245. Вважає, що викладене у відзиві є необґрунтованим.

Ухвалою суду від 24.11.2023 провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України та ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення зупинити до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №560/17953/21.

Ухвалою суду від 29.01.2024 провадження в справі відновлено у зв`язку з ухваленням 18.01.2024 Великою Палатою Верховного Суду рішення у справі №560/17953/21, в якій зокрема вказано, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України. Даний правовий висновок надав суду обґрунтовану підставу для продовження розгляду по суті, розгляд справи призначено на 26.02.2024.

Заявниця та її представник адвокат М.Урдей в судовому засіданні заяву підтримали, покликаючись на обставини, викладені у заяві, просять таку задоволити. Додатково просить суд взяти до уваги, що ОСОБА_1 займалась вихованням та утриманням онука з раннього дитинства. Вона замінила йому батька та матір, зуміла виховати онука справжнім патріотом України, який, повернувшись з-за кордону ,добровільно став на її захист. Заявниця є особою похилого віку, інвалідом. Її мізерної пенсії не вистачає навіть на ліки. Онук був єдиною надією, оскільки інших родичів у ОСОБА_1 немає.

Представник Міністерства Оборони України Кравців Р.Ю. в режимі відео конференції проти задоволення заяви заперечив з підстав, викладених у відзиві. Просить в задоволенні такої відмовити.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, заяву підтримує повністю, просить таку задоволити.

Судом встановлено:

ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Як вбачається зі Свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , видано повторно, його батьками були ОСОБА_2 та ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 була донькою заявниці ОСОБА_1 , що стверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (видано повторно), а також Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища №6 від 28.09.2023.

Відповідно, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є бабусею ОСОБА_3 .

Як вбачається зі Свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_3 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 13.12.2009 - розірвано.

11.03.2010 ОСОБА_7 уклала шлюб із ОСОБА_10 , який було зареєстровано у Відділі РАЦС міста Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис №56. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 змінила прізвище на « ОСОБА_12 ». (Свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_4 )

ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_13 померла. Дана обставина стверджується Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_5 .

Як вбачається з пенсійного посвідчення № НОМЕР_6 ОСОБА_1 є пенсіонеркою по інвалідності 2 групи, загального захворювання. Дата видачі: 07.12.2022.

Згідно з довідкою КП «Управитель «Житлово-експлуатаційне об`єднання» Дрогобицької міської ради №977 від 02.10.2023 ОСОБА_1 проживала в АДРЕСА_4 разом з внуком до дня смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та вели спільне господарство.

Факт реєстрації ОСОБА_3 за однією адресою із заявницею стверджується й копією будинкової книги № 36 в будинку АДРЕСА_5 .

З представленої суду виписки по картковому рахунку вбачається, що ОСОБА_6 систематично переказував ОСОБА_1 кошти різними сумами.

На підтвердження факту, про встановлення якого заявниця звертається до суду останньою долучено й світлини, на яких вони разом із онуком ОСОБА_3 .

Згідно зі сповіщення №156 від 05.09.2023, виданого Дрогобицьким районним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки №156 від 05.09.2023 старший солдат ОСОБА_3 , 2003 року народження, стрілець-снайпер десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_8 , призваний на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період 17 січня 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_9 , відданий Військовій присязі на вірність Українському народу, мужньо виконавши військовий обов`язок, в бою за Україну, її свободу і незалежність, загинув ІНФОРМАЦІЯ_12 під час ворожого обстрілу в районі населеного пункту Вербове, Пологівського району, Запорізької області, згідно сповіщення військової частини НОМЕР_9 від 05.09.2023 року №693/5772.

Факт загибелі, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в зоні проведення бойових дій в населеному пункті с.Вербове Пологівського району Запорізької області і причину смерті: «множинні сліпі та наскрізні уламкові поранення верхніх та нижніх кінцівок з ушкодженням крупних кровоносних судин» підтверджується й лікарським свідоцтвом про смерть з доданою довідкою про причину смерті №5618, виданою 05.09.2023 Комунальною установою «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної ради.

Згідно Акту прийому-передачі тіл (останків) загиблих Оборонців України №930-«З» від 04.09.2023 тіло загиблого ОСОБА_3 08.09.2023 року було доставлено для поховання в м.Дрогобич.

Як вбачається зі свідоцтва про поховання №446 від 08.09.2023 року, виданого Комунальним підприємством «Служба муніципального управління Дрогобицької міської ради, виданого ОСОБА_1 ОСОБА_3 поховано на «Алеї Слави» міського кладовища по вул.22 Січня в м.Дрогобичі Львівської області.

Згідно зі Свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_10 ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про смерть для отримання допомоги на поховання №0 від 14.09.2023 за такою допомогою після смерті ОСОБА_3 зверталась ОСОБА_1 .

З довідки про склад сім`ї №008647/16-2023 від 29.09.2023 вбачається, що ОСОБА_1 проживала разом із ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні допитані свідки, які є близькими сусідами заявниці.

Зокрема, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду надала покази про те, що ОСОБА_6 проживав з бабусею з малечку. Потім був в армії, їздив на заробітки. ОСОБА_1 стала інвалідом і він завжди дбав про неї, фактично з 12 років.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснила, що ОСОБА_3 повністю доглядав за бабусею, купував медикаменти, продукти тощо.

Свідок ОСОБА_16 суду надав покази про те, що ОСОБА_1 з народження дбала про ОСОБА_3 , гуляла з ним. Коли підріс, почав жити з нею.

Оцінка суду.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ч.2 та ч.4 статті 3 Сімейного кодексу України, сім`ю, складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права й обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03.06.1999 N5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї" членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 03.06.1999 у справі №1-8/99 зазначив, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставини, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у Постанові від 31.03.2020 у справі № 205/4245/17 (провадження № 61-17628св19).

Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя.

У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ЕСН-1986-8-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Отже, сім`ю складають особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство, мають взаємні права та обов`язки.

Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства.

Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у осіб особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно - правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

В пункті двадцять першому постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі - Пленум № 7) роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При вирішенні питання щодо встановлення вищевказаного факту суд приймає до уваги п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 р. №5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд установить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

За змістом ст.ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вирішує питання у сукупності, керуючись принципом верховенства права, вважає, що наданих доказів по справі достатньо для задоволення заяви про встановлення факту родинних відносин. Окрім цього, вирішуючи питання щодо оцінки зазначених доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

Надані заявником докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують юридичний факт, встановлення якого є необхідним для отримання заявницею права на оформлення спадкових прав, в тому числі й звернення за одноразовою грошовою допомогою у разі смерті військовослужбовця.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що представлених заявницею доказів є достатньо для формулювання судом підставного висновку про те, що ОСОБА_1 є рідною бабусей ОСОБА_3 , вона займалася його вихованням та утриманням з раннього дитинства. Вони проживали разом, вели спільне господарство, а після досягнення ОСОБА_3 повноліття та досягнення заявницею пенсійного віку, погіршенням стану здоров`я (є інвалідом ІІ групи), ОСОБА_3 перебрав на себе обов`язок утримувати сім`ю.

Суд вважає безпідставним та необгрунтованим покликання предствника Міністерства оборони України про те, що переїхавши за кордон ОСОБА_3 перестав бути членом сім`ї заявниці, оскільки таке перебування було тимчасовим, що стверджується й незняттям з реєстрації з місця проживання, там він працював, заробляв кошти для сім`ї.

За таких обставин, оскільки заявниця не має іншої можливості підтвердити факт того, що вона та її онук, який загинув, були членами сім`ї та перебувала на його утриманні, а встановлення цього факту породжує юридичні наслідки, оскільки, з таким фактом законодавство пов`язує можливість реалізації прав заявника на оформлення спадкових прав та право на звернення за одноразовою грошовою допомоги та компенсаційних сум у зв`язку із загибеллю військовослужбовця, суд приходить до висновку, що вимоги заявника є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 264, 280-282 ЦПК України, -

ухвалив:

ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Міністерство оборони України та ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення - задоволити.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , РНОКПП: НОМЕР_6 , у квартирі АДРЕСА_6 з її онуком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , починаючи з 23 жовтня 2007 року і до дня його смерті включно, яка сталася ІНФОРМАЦІЯ_12 .

2. Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , РНОКПП: НОМЕР_6 , що проживає у квартирі АДРЕСА_6 перебувала на утриманні онука ОСОБА_3 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_12 , актовий запис про смерть від 14.03.2023 року №307, з 13 травня 2021 року, з часу настання його повноліття і до дня смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_12 включно.

Рішення суду може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01.03.2024.

Суддя Павлів З.С.