ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 646/5819/23 Провадження 2/636/434/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2024 місто Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області в складі:

головуючого судді Золотоверхої О. О.,

за участю секретаря судового засідання Караулової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП,

ВСТАНОВИВ:

З Червонозаводського районного суду м. Харкова до Чугуївського міського суду Харківської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій він просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 30025,00 грн., моральну шкоду у розмірі 60000,00 грн. спричинену внаслідок ДТП та судові витрати.

Позов обґрунтовано тим, що 03.06.2023 о 19:58 год. відповідач, керуючи автомобілем ВАЗ 21093, д.н.з. НОМЕР_1 недалеко від буд. АДРЕСА_1 , виїжджаючи на головну дорогу з прилеглої території (з двору) не надав перевагу у русі транспортному засобу Renault Megane д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням позивача, та скоїв з ним зіткнення. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Московського районного суду м. Харкова від 05.07.2023 відповідача визнано винним за ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Автомобіль ВАЗ 21093, д.н.з. НОМЕР_1 на момент ДТП було застраховано в ПрАТ «СК «ЕТАЛОН». Крім того позивач звернувся за правовою допомогою для захисту свої інтересів до адвоката Заболотько В.Б., послуги якого склали 30000.00 грн. Крім того позивачу було завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 60000.00 грн., оскільки внаслідок неможливості використовувати транспортний засіб відбулися зміни у способі його життя. Крім того задля вирішення питання про відшкодування шкоди в досудовому порядку відповідачу було надіслано вимогу. Тому позивач просить стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 30000.00 грн на правову допомогу, 25.50 грн. на послуги поштового зв`язку та 60000.00 грн. моральної шкоди.

Позивач та його представник адвокат Заболотько В.Б. в судовому засіданні позов підтримали, та посилаючись на вищевикладене, просили його задовольнити. При цьому позивач вказував, що внаслідок пошкодження належного йому автомобіля, він був змушений користуватися послугами таксі, просити про допомогу знайомих та друзів, оскільки автомобіль був йому потрібний, крім іншого, для регулярного відвідування медичних закладів для проходження реабілітації. Станом на теперішній час він отримав стархове відшкодування від страхової компанії. Внаслідок пошкодження автомобіля суттєво змінився його життєвий уклад, автомобіль не полагоджено дотепер, в звязку із чим позивач наполягав на стягненні з відповідача на його користь моральної шкоди в розмірі 60000,00 грн.

Відповідач у судовому засіданні проти задовлення позову заперечував, вказував, що вважає позивача у справі також винним у дорожно-транспортній пригоді, вважав розмір витрат на послуги адвоката та ролзмір моральної шкоди безпідставно завищеними. При цьому відповідач повідомив, що постанову Московського раойнного суду м. Харкова, якою його притягнуто до відповідальності за ст. 124 КУпАП, він своєчасно отримав та не оскаржував. Претензію позивача він не отримував. Просив суд врахувати його майновий стан, оскільки він є пенсіонером, іншого доходу, окрім пенсії, не має, мешкає у зоні активних бойових дій.

Суд, розглянувши позовну заяву, повно та всебічно дослідивши надані докази, встановив такі обставини.

Згідно копії постанови Московського районного суду м. Харкова від 05.07.2023 (а.с.9) відповідача визнано винним за ст.124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. З постанови вбачається, що 03.06.2023 о 19:58 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем ВАЗ 21093, д.н.з. НОМЕР_1 недалеко від буд. АДРЕСА_1 , виїжджаючи на головну дорогу з прилеглої території (з двору) не надав перевагу у русі транспортному засобу Renault Megane д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням позивача, та скоїв з ним зіткнення. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Згідно оригіналу квитанції до прибуткового касового ордера №26 від 06.06.2023 (а.с.46) ОСОБА_1 сплатив адвокату Заболотько В.Б. суму 30000.00 грн. На підтвердження вказаних витрат надано договір №10 про надання правової допомоги від 09.02.2024 (а.с.47-49), копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 09.02.2024 (а.с.50), копія акта прийому-передачі виконаних робіт та розрахунків від 14.08.2023 (а.с.35).

До суду надано копію претензії від 14.08.2023 (а.с.11), адресованої відповідачу про відшкодування завданих позивачу збитків. На підтвердження відправлення та витрат на поштові послуги надано копію квитанції АТ «Укрпошта» від 14.08.2023 на суму 25.50 грн. (а.с.12).

Крім того, позивачем надано копію довідки про результати ступеня втрати професійної працездатності від 16.05.2023 (а.с.7), згідно якої позивачу присвоєно третю групу інвалідності у зв`язку з травмою, пов`язаною з проходженням військової служби, та копію посвідчення учасника бойових дій (а.с.8).

Відповідно до ст.ст.55.124 Конституції України та ст. 4 ППК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з п.4 постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства про вирішення спорів про відшкодування шкоди завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі-постанова Пленуму), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавана за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За правилами ч. 2 ст.1187ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Тобто, відповідальність за шкоду несе безпосередньо особа, яка завдала шкоди. Така особа відповідно до ст.1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається згідно ст. 22 ЦК України відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно з ч. 2 цієї статті збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди ( пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Ч. 4, 5 та 6 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

У п. 4 постанови Пленуму зазначено, що з огляду на презумпцію вини заподіювана шкоди (частина друга статті 1166ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавана за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

До джерел підвищеної небезпеки відноситься, зокрема, діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, (ч. 1 ст. 1187 ЦК України).

Згідно з Висновком Великої Палати Верховного Суду, наданим в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми (п. 85).

З огляду на вказане, виходячи із встановлених обставин справи та підстав пред`явлених та підтриманих позивачем вимог, беручи до уваги, що неправомірні дії відповідача призвели до завдання позивачу матеріальних збитків, суд з урахуванням заявлених позовних вимог дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача суми матеріальних збитків в розмірі 30025.50 грн.

Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

У справі «Станков проти Болгарії» від 12.07.2007 року Європейський суд зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом.

Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України (далі ЦК) особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

За приписами частини першої ст.1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1)якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. (п.1 частина друга ст.1167 ЦК).

Вимогами ст.1187 ЦК, передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непоборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до роз`яснень п.2 постанови пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року із наступними змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», при заподіянні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на його володільця не може бути покладено обов`язок по її відшкодуванню, якщо вона виникла внаслідок непоборної сили або умислу потерпілого, а у випадках, передбачених спеціальним законом-тільки умислу потерпілого.

Суд виходить з того, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки (в тому числі якщо така шкода завдала смерть фізичної особи), завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується шкода, у тому числі, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

У деліктних зобов`язаннях діє презумпція вини заподіювача шкоди, при цьому ключовим елементом при визначенні вини чи невинуватості є ступінь дбайливості та обачності деліквента.

Європейський Суд з прав людини зазначає, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом. ( STANKOV v. BULGARIA, N 68490/01, g 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Критеріями визначення розміру відшкодування моральної шкоди є характер правопорушення; глибина фізичних та душевних страждань; ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди; тривалість негативних наслідків (короткочасні, тривалі, довічні); істотність вимушених змін у способі життя потерпілого (неістотні, істотні). У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю сина слід також враховувати характер стосунків позивача та померлого за час його життя: сімейний стан позивача, ступінь близькості, спільно чи окремо проживали, способи та регулярність спілкування тощо.

Суд при визначенні розміру морального відшкодування, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він зазнав і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2020 року у справі №372/2085/16-ц (провадження № 61-18385св19) зазначено, що: «під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди».

Визначаючи позивачу моральне відшкодування, суд враховує моральні страждання позивача, які зумовлені зміною способу життя, пов`язаною з тимчасовою втратою можливості керувати транспортним засобом.

Згідно з частиною четвертою статті 1193 ЦК України суд може зменшити розмір відшкодування шкоди, завданої фізичною особою, залежно від її матеріального становища, крім випадків, коли шкоду завдано вчиненням злочину.

Враховуючи, що в діях відповідача відсутній умисел на вчинення правопорушення, позивачем не доведено, що його моральні страждання оцінюються у вказану у позові суму, суд вважає за необхідне зменшити розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача.

Приймаючи до уваги вищенаведене, з огляду на істотність вимушених у житті позивача змін та розмір моральних страждань та з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд вважає справедливою сумою компенсації заподіяної позивачу моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача - у розмірі 5000.00 грн.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частин першої, шостої та сьомої статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 8 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у сумі 1073.60грн, на підтвердження чого надано квитанцію від 25.09.2023 (а.с.1).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 19, 76, 81, 82, 141, 206, 264, 265, 279, 280 ЦПК України, ст. ст. 4,10-13,76-81,263-265,268,273 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ) в рахунок відшкодування матеріальних збитків, пов`язаних з оплатою послуг адвоката -30000,00 грн (тридцять тисяч грн 00 коп); пов`язаних з оплатою послуг поштового зв`язку 25,50 грн (двадцять п`ять грн 50 коп.); в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000,00 грн (п`ять тисяч грн 00 коп.).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , АДРЕСА_3 ) в рахунок відшкодування судових витрат, пов`язаних зі сплатою судового збору в розмірі 417,74 грн (чотириста сімнадцять грн 74 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення суду виготовлено 14.02.2024.

Суддя О. О. Золотоверха