ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ковалевської Л.М.,

за участі секретаря Омельчук С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастові Київської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку та визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення розміру частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до Фастівської міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визначення розміру частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку та визнання права власності на спадкове майно, в якій просила суд: визначити розмір часток у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,0615 га кадастровий номер - :09:010:0170 з цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: ОСОБА_2 1/2 частки та ОСОБА_3 1/2 частки. Визнати в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , за спадкоємцем першої черги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 1/2 земельної ділянки площею 0,0615 га кадастровий номер - :09:010:0170 з цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 07.11.2023 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до підготовчого провадження.

19 грудня 2023 року позивачем ОСОБА_1 подано до Фастівського міськрайонного суду Київської області уточнену позовну позовну заяву до ОСОБА_2 про визначення розміру частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку та визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги мотивувала тим, що з ОСОБА_3 вони перебували в зареєстрованому шлюбі з 31.10.1987 року. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 помер, та після його смерті залишилась спадщина, яка складається з частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 та земельної ділянки за тією ж адресою, кадастровий номер - :09:010:0170, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Позивач як дружина спадкодавця успадкувала частину будинку, а у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки 0,0615 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , їй було відмовлено у зв`язку з тим, що не зазначені частки земельної ділянки у праві спільної сумісної власності.

Згідно договору дарування земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області 20 листопада 2012 року за реєстром №3249, кадастровий номер :09:010:0170 площею 0,0615 га, передано у власність обдарованих - ОСОБА_2 (яка є рідною сестрою ОСОБА_3 ) та ОСОБА_3 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Однак, у вищезазначеному договорі дарування на земельну ділянку відсутні відомості про частку, яка належала спадкодавцю - ОСОБА_3 .

Позивач зазначає, що за життя ОСОБА_3 , між ним та його рідною сестрою - ОСОБА_2 була усна домовленість щодо належності майна, кожному по 1/2. Інші спадкоємці за законом першої черги, дочка позивачки та спадкоємця - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відмовилася від прийняття спадщини на користь позивачки.

Спір між позивачкою та відповідачкою щодо розміру їх часток, відсутній і відповідач погоджується з тим, що їх частки є рівними і складають по 1/2 у кожного.

З огляду на зазначене, вважає, що позивач має право успадкувати та оформити земельну ділянку, що за життя належала її чоловіку ОСОБА_3 , однак через відмову нотаріуса позбавлена можливості здійснити це в позасудовому порядку.

22 січня 2024 року відповідачем ОСОБА_2 подано до суду відзив на позовну заяву, в якому вона фактично не заперечує проти позовних вимог ОСОБА_1 про визначення розміру її частки земельної ділянки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності. І так як частка відповідача буде не визначена, то вона просить залишити за нею право на подачу зустрічного позову.

23 січня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до Фастівського міськрайонного суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про визначення розміру частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності, в якій просить суд визначити розмір частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,0615, кадастровий номер - :09:010:0170 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: частку земельної ділянки пропорційно до частки праві власності на житловий будинок. Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2 , на земельну ділянку площею 0,0615, кадастровий номер - :09:010:0170 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП - НОМЕР_1 , право власності на частку земельної ділянки площею 0,0615, кадастровий номер :09:010:0170 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 13 лютого 2024 року прийнято зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення розміру частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності для спільного розгляду з первісним позовом.

Ухвалою суду від 13 лютого 2024 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судове засідання сторони не з`явилися, про день слухання справи повідомлялися судом належним чином, до канцелярії суду подали письмові заяви, в яких позивач ОСОБА_1 вимоги уточненого позову підтримала, просила задовольнити, проти зустрічного позову не заперечувала. Справу просила розглядати в її відсутності. Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Махлай О.В. уточнений позов визнає, вимоги зустрічного позову підтримав. Просив задовольнити та розглядати справу без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 21 серпня 2022 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) /а.с.20/.

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі з 31 жовтня 1987 року /а.с.19/.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається з частини будинку за адресою по АДРЕСА_1 , який належав померлому на підставі Договору дарування, та земельної ділянки за тією ж адресою, кадастровий номер - :09:010:0170, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка належала померлому на праві спільної сумісної власності відповідно до Договору дарування, частка в майні якого не була виділена за його життя.

Згідно витребуваної судом в П`ятій київській державній нотаріальній конторі спадкової справи №39/2023 після смерті ОСОБА_3 встановлено, що його дружина, а позивач за основним позовом ОСОБА_1 успадкувала 1/2 житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори за №3-484 від 20 липня 2023 року /а.с.25/.

Державним нотаріусом П`ятої Київської державної нотаріальної контори Василевською О.А. від 11.10.2023 позивачці ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частину земельної ділянки, 0,0615 га (кадастровий номер :09:010:0170), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, у зв`язку з тим, що не визначені частки земельної ділянки у праві спільної сумісної власності /а.с.104/.

Згідно статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Спадкоємцями першої черги за законом є дружина спадкоємця позивач у справі ОСОБА_1 та їх донька ОСОБА_4 , яка відмовилася від прийняття спадщини на користь матері, що перевірено матеріалами спадкової справи після померлого ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набути правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється в разі смерті.

Відповідно до правил, вказаних в ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Також слід зазначити, що згідно із ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із зазначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Порядок та підстави визначення часток у праві спільної часткової власності визначено у ст. 357 ЦК України.

Статтею 370 ЦК України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у справі спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Приписами частин 1 та 2 статті 372 ЦК України встановлено, що презумція рівності часток у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Згідно Договору дарування земельної ділянки посвідченого приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області 20 листопада 2012 року за реєстром №3249, кадастровий номер :09:010:0170 площею 0,0615 га, передано у власність обдарованих - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Однак, у вищезазначеному Договорі дарування на земельну ділянку відсутні відомості про частку, яка належала спадкодавцю - ОСОБА_3 .

Право власності земельної ділянки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав 31 березня 2023 року Томашівською сільською радою Київської області як спільна сумісна власність, без визначення часток на підставі Договору дарування, серія та номер 3249, виданого 20 листопада 2012 року, приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області.

Отже, співвласниками земельної ділянки були: ОСОБА_2 - частка не визначена та ОСОБА_3 - частка не визначена.

За правилами ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Згідно із частиною 4 статті 86 Земельного кодексу України, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки.

Відповідно до положень ст. 89 Земельного кодексу України, земельна ділянка може належати на праві спільної сумісної власності лише громадянам. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюється за договором або за законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

У разі наявності спору між співвласниками щодо порядку користування земельною ділянкою, який раніше ними не визначався, визначення такого порядку чи поділ земельної ділянки здійснюється в залежності від розміру ідеальних часток на час виникнення спільної часткової власності.

За нормами ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою на якій розташовані об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Згідно з пунктом 17 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при відкритті після нього спадщини. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст. 1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно статті 95 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 доведеними та обґрунтованими.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2 суд звертає увагу на наступне.

Судом встановлено, що згідно Договору дарування земельної ділянки від 20 листопада 2020 року ОСОБА_6 подарував своїм дітям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0615 га, кадастровий номер - :09:010:0170 з цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , без визначення часток, тому згідно діючого законодавства вони отримали вищевказану земельну ділянку у спільну сумісну власність.

Окрім того, згідно Договору дарування житлового будинку від 20 листопада 2020 року ОСОБА_6 подарував ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житловий будинок у якому вказані частки житлового будинку, а саме по частині кожному, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду про захист своїх майнових прав з метою прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_3 , але визначення розміру частки земельної ділянки відповідачки ОСОБА_2 не вирішує питання її права власності на визначену частку земельної ділянки так як в Державному реєстрі речових прав вказана земельна ділянка зареєстрована як спільна сумісна власність, тому у реєстратора речових прав були відсутні підстави реєстрації за нею права власності на частину земельної ділянки.

Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої.

Отже, з урахуванням вищевикладене, суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 є доведеними та обґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 12, 76-81, 223, 258-259, 264-265 ЦПК України, ст. ст.16, 179, 328, 392, 1218, 1268, 1270 ЦК України, Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4/13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення розміру частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку та визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визначити розмір часток у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,0615 га кадастровий номер :09:010:0170 з цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: ОСОБА_2 1/2 частки та ОСОБА_3 1/2 частки.

Визнати в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , за спадкоємцем першої черги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , право власності на земельної ділянки площею 0,0615 га кадастровий номер :09:010:0170 з цільовим призначенням - обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення розміру частки у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності задовольнити.

Визначити розмір частки у спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,0615, кадастровий номер - :09:010:0170 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: частку земельної ділянки пропорційно до частки праві власності на житловий будинок.

Припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_2 , на земельну ділянку площею 0,0615, кадастровий номер :09:010:0170 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 , право власності на частку земельної ділянки площею 0,0615, кадастровий номер :09:010:0170 з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Л.М. Ковалевська