Справа № 603/123/24
Провадження №2-н/603/2/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" лютого 2024 р. м. Монастириська

Суддя Монастириського районного суду Тернопільської області Галіян І.М.,

розглянувши матеріали заяви про видачу судового наказу на предмет відповідності їх вимогам Розділу ІІ «Наказне провадження» ЦПК України

заявник: Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України»

представник заявника: Костенко Владислава Мирославівна

боржник: ОСОБА_1

предмет заяви: видача судового наказу,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України» звернулося до Монастириського районного суду Тернопільської області з заявою про видачу судового наказу в якому просить стягнути з боржника ОСОБА_1 , власника житлового будинку по АДРЕСА_1 , в користь заявника Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України», (Код ), місцезнаходження якого вул. Шолуденка, 1, м. Київ 7933 грн 63 коп за спожитий природний газ, а також судовий збір в сумі 302,80 грн.

27.02.2043 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями матеріали справи передані на розгляд судді Галіяну І.М.

Підставою звернення заявника до суду з заявою про видачу судового наказу є заборгованість боржника за спожитий природний газ.

Ознайомившись з заявою та доданими до неї матеріалами та вирішуючи питання про відкриття провадження у справі судом встановлено такі обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Згідно із ст. 162 ЦПК України заява про видачу судового наказу подається до суду першої інстанції за загальними правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом (ч. 1 ст. 27 ЦПК України).

За правилом, встановленим ч. 1 ст. 30 ЦПК України, позови, що виникають із приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або основної його частини. Якщо пов`язані між собою позовні вимоги пред`явлені одночасно щодо декількох об`єктів нерухомого майна, спір розглядається за місцезнаходженням об`єкта, вартість якого є найвищою.

Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Таким чином, правила виключної підсудності застосовуються до позовів (Заяв) з приводу нерухомого майна та будь-яких вимог, пов`язаних з правом особи на нерухоме майно: земельні ділянки, будинки, квартири тощо, зокрема щодо права власності на нерухоме майно, а також щодо речових прав на нерухоме майно, дійсності (недійсності) договорів щодо такого майна або спорів з приводу невиконання стороною договору, об`єктом якого є нерухоме майно.

Предметом заяви є зобов`язання, які випливають з надання послуг по постачанню природного газу. Такі послуги надаються за місцем знаходження нерухомого майна.

З урахуванням наведеного, заява про стягнення заборгованості за надання послуг з утримання нерухомого майна має пред`являтися за місцем знаходження цього майна, за правилами виключної підсудності.

Така позиція висловлена Верховним Судом у складі Касаційного цивільного суду у постанові від 10.04.2019 року по справі № 638/1988/17.

Оскільки вимоги заяви про стягнення заборгованості за надання послуг по постачанню природного газу виникли щодо нерухомого майна, а саме житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де і надаються послуги по газопостачанню тому заява про видачу судового наказу має розглядатись за місцезнаходженням нерухомого майна, тобто, за правилами виключної підсудності.

З матеріалів справи також вбачається, що боржник проживає по АДРЕСА_2 , за якою виникла заборгованість по оплаті за вказані послуги, а саме знаходиться поза межами територіальної юрисдикції Монастириського районного суду Тернопільської області.

Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), а також практики Європейського суду з прав людини, які, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Як роз`яснив Європейський суд з прав людини у справах «Верітас проти України» та «Сокуренко та Стригун проти України», суд не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції у разі перевищення ним своїх повноважень, визначених процесуальним законодавством. Зокрема, повноваження суду на розгляд конкретної справи, заяви або скарги визначається правилами підвідомчості та підсудності.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Крім того, недотримання правил територіальної юрисдикції (підсудності) є порушенням процесуального закону, який є підставою для скасування рішення з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю (ч. 1 ст. 378 ЦПК України).

У відповідності до ч. 8 ст. 165 ЦПК України якщо за результатами розгляду отриманих судом відомостей про місцезнаходження боржника - юридичної особи або фізичної особи - підприємця буде встановлено, що заява про видачу судового наказу не підсудна цьому суду, суд не пізніше десяти днів з дня надходження заяви постановляє ухвалу про передачу заяви про видачу судового наказу разом з доданими до неї документами за підсудністю.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана (ст. 32 ЦПК України).

Враховуючи вищенаведені обставини, місцезнаходження майна боржника та місця проживання самого боржника ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ), суд вважає за необхідне передати справу суду, до територіальної юрисдикції якого вона належить, а саме Кременецькому районному суду Тернопільської області (вул. Чорновола, 7, м. Кременець Тернопільська область).

Керуючись ст. ст. 30, 31, 165 ЦПК України, суддя -,

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна Компанія «Нафтогаз України» (Код ), місцезнаходження якого: вул. Шолуденка, 1, м. Київ, 04116, адреса для листування: вул.Соборна, 1а, м. Кропивницький, 25009, до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), адреса проживання: АДРЕСА_1 , про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожитий природний газ, передати за територіальною підсудністю на розгляд Кременецького районного суду Тернопільської області (юридична адреса місцезнаходження: вул. Чорновола, 7, м. Кременець Тернопільська область).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя І. М. Галіян