Справа № 466/6961/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І.
Провадження № 22-ц/811/3650/23 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

01 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

перевіривши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Львівська міська рада про визнання права власності на нерухоме майно,-

в с т а н о в и л а :

рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 15 травня 2017 року позов рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05 листопада 2013 року позов задоволено.

Вказане рішення оскаржила Львівська міська рада, подавши апеляційну скаргу на нього 18.12.2023 року з пропуском строку на апеляційне оскарження.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 29 січня 2024 року в задоволенні клопотання Львівської міської ради про поновлення строку на апеляційне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 листопада 2013 року відмовлено. Апеляційну скаргу Львівської міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 листопада 2013 року залишено без руху для надання апелянту можливості подати апеляційному суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням обґрунтованих доводів поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження рішення суду першої інстанції.

Ухвалою було надано особі, що подала скаргу строк на для усунення недоліків апеляційної скарги - десять днів з дня отримання копії ухвали.

На виконання вимог ухвали Львівською міською радою подано заяву про усунення недоліків апеляційної скарги в якій вказують, що 17.11.2023 року Львівською міською радою було отримано лист Шевченківського районного суду м. Львова та надано завірену копію рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05.11.2013. Вказують, що про наявність рішення Львівська міська рада дізналась 17.11.2023 року. Зазначають, що отримавши копію оскаржуваного рішення, останній день в межах 30-денного строку на оскарження рішення суду припадав на 17.12.2023 року (неділя, яка є вихідним днем). Зазначають, що 18.12.2023 року (понеділок і перший робочий день після 17.12.2023 року) для Львівської міської ради було останнім днем строку для звернення з апеляційною скаргою. Також, зазначають, що 04.12.2023 року листом управління державного контролю за використанням та охороною земель №4-2412-16282 було повідомлено, що земельна ділянка на АДРЕСА_1 фактично використовується громадянкою ОСОБА_2 для обслуговування торгового павільйону, станом на дату проведення обстеження земельної ділянки відсутні відповідні рішення органу місцевого самоврядування про її надання в користування та відсутні вчинені правочини щодо такої земельної ділянки. Вказують, що отримавши зазначену інформацію Львівською міською радою розпочато підготовку апеляційної скарги та після отримання платіжного доручення від 13.12.2023 року про сплату судового збору, 18.12.2023 року було подано апеляційну скаргу.

Однак, заявлене апелянтом клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження слід вважати безпідставним, необґрунтованими та таким, що не підтвердженим жодними доказами.

Відповідно до ч.1 ст. 294 ЦПК України (в редакції чинній до 15.12.2017р.), апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Також, відповідно до пп. 13 п. 1 Перехідних положень ЦПК України, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що оскаржуване рішення було проголошено 05 листопада 2013 року, відповідно таке може бути оскаржено протягом строків, що діяли до набрання чинності новою редакцією ЦПК, тобто до 15.12.2017р. протягом 10 днів з дня його проголошення.

Окрім цього, в оскаржуваному рішенні роз`яснено, що рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення апеляційної скарги.

Враховуючи те, що оскаржуване рішення отримано апелянтом принаймні 17 листопада 2023 року, подання скарги 18 грудня 2023 року слід вважати таким, що перевищує встановлений законом загальний десятиденний термін на її подання та наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження не свідчать про підставність пропуску такого строку.

Окрім цього, слід додати що про оскаржуване рішення Львівська міська рада дізналася принаймні в жовтні 2023 року, зважаючи на те, що такі звернулися до суду із запитом про видачу оскаржуваного рішення 25.10.2023 року.

Враховуючи те, що про оскаржуване рішення апелянт дізнався принаймні з 25.10.2023 року та отримав копію такого 17.11.2023 року, подання скарги 18.12.2023 року слід вважати таким, що перевищує встановлений законом загальний десятиденний термін на її подання.

Посилання апелянта на п. 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України колегія суддів вважає не обґрунтованими, зважаючи на те, що представником довільно, на власний розсуд протлумачено норми ЦПК України.

Так, слід вказати, що згідно п. 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Вказана норма закону застосовується до розгляду справ у судах першої та апеляційної інстанцій, натомість п.13 Розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України стосуються строків на апеляційне оскарження.

Що стосується доводів апелянта про те, що 04.12.2023 року листом управління державного контролю за використанням та охороною земель №4-2412-16282 було повідомлено, що земельна ділянка на АДРЕСА_1 фактично використовується громадянкою ОСОБА_2 для обслуговування торгового павільйону, станом на дату проведення обстеження земельної ділянки відсутні відповідні рішення органу місцевого самоврядування про її надання в користування та відсутні вчинені правочини щодо такої земельної ділянки та отримавши зазначену інформацію Львівською міською радою розпочато підготовку апеляційної скарги то такі доводи колегія суддів вважає не обґрунтованими та такими, що не свідчать про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження, зважаючи на те, що отримання в грудні 2023 року від структурного підрозділу Львівської міської ради відповіді на запит від 25.10.2023 року є питанням належної організації роботи самої Львівської міської ради та її структурних підрозділів і такий випадок свідчить про неналежну роботу, а не аж ніяк не про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Окрім цього, спірна будівля на земельній ділянці стоїть принаймні з 2013 року, відповідно відсутність інформації в Львівської міської ради про самовільне захоплення земельної ділянки до 2023 року та відповідно про оскаржуване рішення вказує на питання належності здійснення своїх повноважень органом місцевого самоврядування.

Що стосується сплати судового збору 13.12.2023 року то вказане не може бути поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки у випадку подання апеляційної скарги без сплати судового збору, суд залишає таку без руху та надає апелянту строк для виконання вимог ухвали та сплати судового збору.

Враховуючи те, що апелянтом не наведено переконливих доводів, які б вказували про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження та не подано необхідних доказів на підтвердження обґрунтованості доводів клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення, таке є необґрунтованим та його слід відхилити.

Вказане також відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Верховного Суду від 13 січня 2023 року у справі №455/125/17.

При цьому слід також вважати, що безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Крім цього, слід зазначити, уп.п. 46, 47 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) від 29 жовтня 2015 року, яке набуло статусу остаточного 29 січня 2016 року, за якими Суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-Х). Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року).

Відповідно до ч.4 ст. 357 ЦПК України, якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, а саме те, що апелянтом клопотання (заява) про поновлення строку на апеляційне оскарження із зазначенням поважних підстав пропуску такого ані протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, ані на даний час не подано, у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 листопада 2013 року слід відмовити.

Керуючись ч.4 ст. 357, п.4 ч.1 ст. 358 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

у задоволенні клопотання Львівської міської ради про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 листопада 2013 року відмовити.

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Львівської міської ради на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 листопада 2013 року відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцять днів з дня її складення.

Судове рішення складено 01 березня 2023 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра