Провадження № 2-о/750/269/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2024 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

секретаря - Мойсієнко К.А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису,

заінтересована особа: ОСОБА_2 ,

в с т а н о в и в :

30 серпня 2024 року ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м. Чернігова із заявою про видачу обмежувального припису стосовно ОСОБА_2 на строк 6 місяців, яким просить визнати наступні обмеження:

- заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці перебування заявника за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заборонити ОСОБА_2 перебувати за місцем роботи заявника за адресою: АДРЕСА_2 ;

- заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці відвідування заявником дошкільного закладу за адресою: АДРЕСА_3 ;

- заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці перебування заявника за адресою: АДРЕСА_4 ;

- заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори із заявником або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб;

- заборонити ОСОБА_2 наближатися до всіх перерахованих вище адрес на відстань 100 метрів.

Заява мотивована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі. Заявник неодноразово потерпала від психологічного насилля зі сторони її чоловіка, зокрема, образ нецензурними словами, погрозами пошкодження майна, маніпуляціями самогубства, переслідуванням, тощо. У зв`язку із чим 16 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу (справа № 750/9543/24). Також заявник зазначає, що 23 серпня 2023 року ОСОБА_2 вчинив стосовно неї домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, які полягали в погрозах фізичною розправою, чим завдав їй психологічних страждань, за що і був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП згідно постанови Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 жовтня 2023 року у справі № 750/13781/23. Заявник зазначає, що насильство з боку ОСОБА_2 продовжується вже тривалий час, що на її думку може призвести до тяжких наслідків як для неї, так і для її дочки від першого шлюбу - ОСОБА_3 , а тому ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 .

Учасники справи у судове засідання не з`явились, про час та місце його проведення повідомлялися у встановленому законом порядку, заяв чи клопотань до суду не подали.

Відповідно до ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України справа про видачу обмежувального припису розглядається судом за участю заявника та заінтересованих осіб. У разі якщо участь заявника становить загрозу подальшої дискримінації чи насильства для нього, справа може розглядатися без його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису.

Згідно з частиною 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне.

Як зазначено у заяві про видачу обмежувального припису, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі. 16 липня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу (справа № 750/9543/24). Заявник також зазначає, що неодноразово потерпала від психологічного насилля зі сторони її чоловіка, зокрема, образ нецензурними словами, погрозами пошкодження майна, маніпуляціями самогубства, переслідуванням, тощо.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 жовтня 2023 року у справі № 750/13781/23, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП і накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 грн.

Зокрема, у постанові суду зазначенно, що 23.08.2023 о 13 год. 00 хв., гр. ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_5 , вчинив стосовно своєї дружини ОСОБА_1 домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, які полягали в погрозах фізичною розправою, чим завдав їй психологічних страждань, у наслідок чого могло бути завдано шкоди психічному здоров`ю ОСОБА_1 . Своїми діями ОСОБА_2 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Отже, основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини у цій справі, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до пунктів 3, 6, 7, 8, 14, 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоро`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 (провадження № 61-21337св19) зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 2 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). У разі неможливості надати докази, визначені пунктом 3 частини першої цієї статті, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування.

При вирішенні питання домашнього насильства, суд вважає за необхідне зазначити, що суд при оцінці даного питання, повинен переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 21 листопада 2018 року (касаційне провадження № 61-19328св18) в результаті перегляду справи № 756/2072/18.

Крім того, у вказаній постанові роз`яснено, що під час розгляду питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження в майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

На підтвердження своїх доводів заявником до заяви додано лише постанову про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за домашнє насильство, а саме умисні дії психологічного характеру, ще у жовтні 2023 року (справа № 750/13781/23), інших доказів на підтвердження своїх доводів заявником не надано, а також клопотання про їх витребування не заявлено.

Проаналізувавши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявником не обґрунтована належними та достатніми доказами потреба у видачі обмежувального припису, а також ризики, які можуть настати у разі не вчинення такого обмежувального заходу, у зв`язку із чим відсутні підстави для задоволення заяви.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. 259, 263-265, 268, 350-1, 350-5, 350-6, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

у задоволені заяви ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ) про видачу обмежувального припису, заінтересована особа: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_6 ) - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.П. Рахманкулова