Справа № 464/143/22 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/811/1837/23 Доповідач в 2-й інстанції: Крайник Н. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ в складі:

головуючої: Н.П. Крайник

суддів: Я.А. Левика, М.М. Шандри

при секретарі: О.О. Гай

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права на частку у спільному майні, -

в с т а н о в и в:

10 січня 2022 року позивач звернулася до суду з позовом в якому просила встановити факт її проживання однією сімєю без шлюбу з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 29.11.2018 року до 20.01.2021 року за адресою АДРЕСА_1 та в період з 20.01.2021 до 17.07.2021 за адресою АДРЕСА_2 ; визнати за нею право на частку у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_3 ; визнати за нею право на частку коштів, які знаходяться на банківському НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Кредобанк» на ім`я ОСОБА_5 ; визнати за нею право на частку коштів, які знаходяться в індивідуальному банківському сейфі, наданому АТ «Кредобанк» у тимчасове платне користування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі договору № 9925 про надання в користування індивідуального сейфу. Позов обґрунтовувала тим, що з 29.11.2018 року проживала разом з ОСОБА_5 , з яким вони фактично утворили сім`ю - вели спільне господарство, мали спільні кошти, взаємні права та обов`язки, які притаманні подружжю, разом відпочивали, планували народження спільної дитини, у зв`язку з чим звертались до медичного закладу з метою надання їм медичних послуг із застосуванням допоміжних репродуктивних технологій. Її діти від першого шлюбу проживали разом з ними, син ОСОБА_5 від першого шлюбу теж проводив багато часу разом з ними, разом вони їздили відпочивати в Карпати, за кордон та на море. З 29.11.2018 року до 20.01.2021 року проживали однією сімєю, без шлюбу з ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 , а в подальшому у період з 20.01.2021 року до 17.07.2021 за АДРЕСА_2 у квартирі, яку ними було придбано за їх спільні кошти, нажиті за під час спільного проживання, їх спільні заощадження. У вказані періоди ні вона, ні ОСОБА_5 не перебували у іншому шлюбі. Вважає, що вказана квартира набута ними спільно за час їх проживання у фактичному шлюбі, відтак, є обєктом права спільної сумісної власності, а тому має бути поділена шляхом визнання за нею права власності на частку квартири. Також з огляду на те, що на момент розміщення грошових коштів на банківському рахунку НОМЕР_1 , який відкритий в АТ «Кредобанк» на ім`я ОСОБА_5 та в індивідуальний банківський сейф, наданий АТ «Кредобанк» у тимчасове платне користування ОСОБА_5 , вони з ОСОБА_5 вже проживали однією сім`єю, просила визнати за нею право на частки частини цих коштів.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Встановлено факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 29.11.2018 року до 17.07.2021 року.

Визнано за ОСОБА_3 право на частку у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Визнано за ОСОБА_3 право на частку коштів, які знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Кредобанк» на ім`я ОСОБА_5 , що становить 1000 доларів США.

Визнано за ОСОБА_3 право на частку коштів, які знаходяться в індивідуальному банківському сейфі, наданому АТ «Кредобанк» у тимчасове платне користування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі договору № 9925, що становить 100 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 5397 грн. 91 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Вважає, що рішення суду винесене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Апелянт вказує, що судом першої інстанції не надано жодної правової оцінки та не враховано характеру взаємовідносин між позивачкою та ОСОБА_5 . Зазначає, що на момент оформлення права власності на спірну квартиру (26.05.2020 року) між позивачкою та ОСОБА_5 існували лише трудові відносини, він був засновником та керівником товариства, а вона бухгалтером товариства. Вважає, що належних доказів наявності у позивачки з померлим ОСОБА_5 спільного бюджету та ведення з ним спільного господарства матеріали справи не містять. Також позивачем не надано доказів здійснення нею витрат на придбання спірної квартири чи витрат на проведення її ремонту. Вказує, що стосунки між ОСОБА_3 таОСОБА_5 більш особистими стали вже після набуття останнім у власність спірної квартири та у період його хвороби.

Крім того, скаржник вважає, що районним судом необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання сторони відповідача щодо витребування у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Шафрана Р.І. копій документів, які подавалися померлим ОСОБА_5 при укладенні попереднього договору купівлі-продажу квартири від 02.01.2019 року та договору купівлі-продажу квартири від 26.05.2020 року, оскільки з таких можна було б встановити чи набувалася спірна квартира у власність за особисті кошти ОСОБА_5 , чи за спільні з ОСОБА_3 кошти.

Скаржник також вважає, що позивачем не доведено наявності законних підстав для визнання спільним майном коштів, які знаходяться на банківському рахунку та у банківському сейфі (скриньці), оскільки нею не надано жодних доказів про перерахування (внесення) нею коштів на рахунки чи знаходження належних їй коштів у банківському сейфі.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У засіданні суду апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 скаргу підтримав з підстав, наведених у ній, просив скаргу задоволити.

Позивачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_6 проти скарги заперечили.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних мотивів.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно із ч.1 ст. 36 цього ж Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ст.74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Тобто, положення ст.74 Сімейного кодексу України поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Для визнання осіб такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст.74 Сімейного кодексу України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно.

Відтак, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_3 набута у власність ОСОБА_5 , факт проживання з яким однією сімєю без реєстрації шлюбу просить встановити позивачка ОСОБА_3 , 26.05.2020 р. згідно договору купівлі-продажу за ціною 723000 грн, які сплачені ним до укладення цього договору , про що зазначено в п.2.1 договору.

Укладенню основного договору купівлі-продажу квартири передувало укладення між ОСОБА_5 та ТзОВ «ВОРКБУД» нотаріально посвідченого попереднього договору купівлі-продажу квартири від 02.01.2019 року. Відповідно до п.2.2 попереднього договору ОСОБА_5 зобов`язувався до 30 квітня 2019 року внести на рахунок ТзОВ «ВОРКБУД» аванс за придбання об`єкта нерухомого майна (а.с.133-136, том 1).

26.05.2020 року ОСОБА_5 зареєстрував за собою право власності на квартиру АДРЕСА_3 , що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 210173106 (а.с.90, том 1).

Як вбачається з копії паспорта позивачки ОСОБА_3 , така була зареєстрована в квартирі АДРЕСА_3 11.06.2020 року, в подальшому 05.11.2020 року знята з реєстрації за зазначеною адресою, та 30.12.2020 повторно зареєстрована у такій (а.с.110, том 1).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , актовий запис № 2.

З матеріалів спадкової справи № 66/2021 вбачається, що спадщину після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийняли син померлого - ОСОБА_1 та матір померлого - ОСОБА_4 , подавши до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини.

Згідно інформації Верхньобілківського старостинського округу Підберізцівської сільської ради померлий ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , до дня своєї смерті був зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 . Разом з ним на день смерті були зареєстровані - мати ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та брат - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с252).

Звертаючись до суду з позовом про встановлення факту її проживання однією сімєю без шлюбу з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 29.11.2018 року до 20.01.2021 року за адресою АДРЕСА_1 та в період з 20.01.2021 до 17.07.2021 за адресою АДРЕСА_2 ; визнання за нею права на частку у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_3 ; на частку коштів, які знаходяться на банківському НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Кредобанк» на ім`я ОСОБА_5 ; на частку коштів, які знаходяться в індивідуальному банківському сейфі, наданому АТ «Кредобанк» у тимчасове платне користування ОСОБА_5 на підставі договору № 9925 про надання в користування індивідуального сейфу, позивачка покликалася на те, що з 29.11.2018 року проживала разом з ОСОБА_5 , з яким вони фактично утворили сім`ю - вели спільне господарство, мали спільні кошти, взаємні права та обов`язки, які притаманні подружжю, разом відпочивали, планували народження спільної дитини, у зв`язку з чим звертались до медичного закладу з метою надання їм медичних послуг із застосуванням допоміжних репродуктивних технологій. З 29.11.2018 року до 20.01.2021 року проживали разом з ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 , а з 20.01.2021 року до 17.07.2021 за АДРЕСА_2 у квартирі, яку вважає обєктом права спільної сумісної власності, оскільки таку ними було придбано за їх спільні кошти, нажиті за під час спільного проживання, їх спільні заощадження, як і грошові кошти на банківському рахунку НОМЕР_1 , який відкритий в АТ «Кредобанк» на ім`я ОСОБА_5 та кошти, наявні в індивідуальному банківському сейфі в АТ «Кредобанк».

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 в повному обсязі, районний суд виходив з того, що позивачкою надано достатньо доказів на підтвердження факту її проживання з померлим ОСОБА_5 однією сім`ю в період з 29.11.2018 року до 20.01.2021 року, що підтверджується показами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_7 , які ствердили, що позивачка та ОСОБА_5 проживали як подружжя, проводили спільно дозвілля, жили разом, вели спільне господарство. Судом також було оглянуто спільні фотографії позивачки та ОСОБА_5 , їх переписку у соціальній мережі «Вайбер», яка містить багато звернень «коханий», «люблю тебе», тощо, у яких ними, зокрема, обговорюються питання ведення спільного господарства, купівлі продуктів, ремонту придбаної квартири, придбання меблів, побутових речей, несення спільних витрат, тощо. Також судом враховано, як доказ спільного проживання, договір про надання медичних послуг із застосуванням допоміжних репродуктивних технологій №ДРТ-Л-78 від 01.03.2021, з якого вбачається, що позивачка ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звертались до медичного закладу для використання допоміжних репродуктивних технологій з метою зачаття дитини та копію медичної декларації №0001-МКАР-К700 від 04.02.2020 у якій ОСОБА_5 зазначив ОСОБА_3 як єдину довірену особу у разі настання екстрених випадків. Також суд прийшов до висновку, що з долучених позивачкою квитанцій про оплату житлово-комунальних послуг за квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за період з грудня 2018 р. по січень 2021р. вбачається, що позивачка проводила оплату таких за рахунок власних коштів.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

27 квітня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в межах справи № 374/156/19, провадження № 61-6562св22 (ЄДРСРУ № 110486253) досліджував питання щодо особливостей поділу майна жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків (постанова Верховного Суду від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19 (провадження № 61-3071св21).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15 (провадження № 14-130цс19) зазначила, що, вирішуючи спір про поділ майна, необхідно установити як обсяг спільного нажитого майна, так і з`ясувати час та джерела його придбання.

Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку з цим, суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно положень ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (абзац 1 частини другої статті 3 СК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 червня 2021 року у справі № 705/938/19 (провадження № 61-16263св20) вказано, що «у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: 1) спільного проживання однією сім`єю; 2) спільний побут; 3) взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

Обов`язковою умовою для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту слід враховувати ознаки, визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарством є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і у чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно-правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання (таку правову позицію висловив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 738/1054/20, провадження № 61-7302св21 в постанові від 20 квітня 2023 року (ЄДРСРУ № 110453000).

Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв`язку з цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, необхідно встановити не лише 1) факт спільного проживання сторін у справі, а й 2) обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці.

Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Під час застосування положень статті 74 СК України, яка регулює поділ майна осіб, що проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно врахувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святах, пересилання відповідачем коштів на рахунок позивачки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Відповіде положення міститься у постанові КЦС ВС від 28 серпня 2019 року № 588/350/15-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18).

Більше того, згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року, у справі № 490/4949/17, сам по собі факт перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки не може свідчити, що сторони проживали в зазначений період однією сім`єю, а придбане одним із них майно є спільною сумісною власністю сторін, оскільки необхідно надати докази ведення спільного господарства, наявності у сторін бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою.

Також, самі по собі показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу (постанова Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 129/2115/15-ц).

У постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 587/302/16 (провадження № 61-18522св18) Верховний Суд вказав, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Аналізуючи надані позивачкою на підтвердження факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу докази, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у зазначений період сторони не перебували у іншому зареєстваному шлюбі.

Однак, факт проживання позивачки з померлим ОСОБА_5 з 29.11.2018 року до 20.01.2021 року за адресою АДРЕСА_1 підтверджується лише показами допитаних судом першої інстанції свідків та фотографіями. Надані позивачкою квитанції на підтвердження оплати нею комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_5 ( а.с.13-39) колегія суддів не вважає доказами, що можуть підтверджувати факт спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у зазначеній квартирі та ведення ними спільного господарства, оскільки платником у зазначених квитанціях вказана інша особа - ОСОБА_17 . Крім того, згідно відомостей ЄДРПОУ адреса, яку позивачка зазначає як місце спільного проживання з ОСОБА_5 - АДРЕСА_1 , є юридичною адресою ТзОВ «Компанія БУД ІМ», кінцевий бенефіціарний власник якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.40, том1). У спірний період ОСОБА_3 та ОСОБА_5 були зареєстровані за різними адресами.

Інших належних доказів на підтвердження спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 та ведення ними спільного побуту у період з 29.11.2018 року до 20.01.2021 року матеріали справи не містять.

Разом з тим, колегія суддів вважає доведеними обставини проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 однією сім`єю в період з 20.01.2021 до 17.07.2021 за адресою АДРЕСА_2 , оскільки зазначене підтверджується реєстрацією ОСОБА_3 у зазначеній квартирі, договором про надання медичних послуг із застосуванням допоміжних репродуктивних технологій №ДРТ-Л-78 від 01.03.2021, медичною декларацією №0001-МКАР-К700 від 04.02.2020 ОСОБА_5 , у якій він зазначив ОСОБА_3 як єдину довірену особу у разі настання екстрених випадків, показами свідків.

Враховуючи, що квартира АДРЕСА_3 набута у власність ОСОБА_5 26.05.2020 року, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер витягу 210173106, тобто до періоду проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю, суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для визнання за позивачкою права власності на частку у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Колегія суддів також вважає необгрутованим висновок суду про наявність підстав для визнання за ОСОБА_3 права спільної сумісної власності на частку коштів, які знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Кредобанк» на ім`я ОСОБА_5 , що становить 1000 доларів США та на частку коштів, які знаходяться в індивідуальному банківському сейфі, наданому АТ «Кредобанк» у тимчасове платне користування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі договору № 9925, що становить 100 доларів США, оскільки такі також відкриті ОСОБА_5 до проживання з ОСОБА_3 , а доказів того, що на таких знаходяться належні ОСОБА_3 кошти матеріали справи не містять.

З наведених мотивів, рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 травня 2023 року в частині визнання за ОСОБА_3 права на 1/2 частку у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_3 , визнання за ОСОБА_3 права на 1/2 частку коштів, які знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Кредобанк» на ім`я ОСОБА_5 , що становить 1000 доларів США, визнання за ОСОБА_3 права на 1/2 частку коштів, які знаходяться в індивідуальному банківському сейфі, наданому АТ «Кредобанк» у тимчасове платне користування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі договору № 9925, що становить 100 доларів США підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нової постанови про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 травня 2023 року в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід змінити.

Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 20.01.2021 року по 17.07.2021 року.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п.п. 1-4 ч. 1 ст. 376, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 травня 2023 року в частині визнання за ОСОБА_3 права на 1/2 частку у праві спільної власності на квартиру АДРЕСА_3 , визнання за ОСОБА_3 права на 1/2 частку коштів, які знаходяться на банківському рахунку НОМЕР_1 , відкритому в АТ «Кредобанк» на ім`я ОСОБА_5 , що становить 1000 доларів США, визнання за ОСОБА_3 права на 1/2 частку коштів, які знаходяться в індивідуальному банківському сейфі, наданому АТ «Кредобанк» у тимчасове платне користування ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі договору № 9925, що становить 100 доларів США - скасувати та в цій частині ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 17 травня 2023 року в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінити.

Встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 20.01.2021 року по 17.07.2021 року.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2024 року.

Головуючий: Н.П. Крайник

Судді: Я.А. Левик

М.М. Шандра