Справа №522/9619/24-Е
Провадження №2/522/5507/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

04 вересня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі головуючої судді Косіциної В.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

18 червня 2024 року Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, у якій позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 61 338,04 гривні та здійснити розподіл судових витрат.

За результатами автоматизованого розподілу справа була передана на розгляд судді Косіциній В.В.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 15 липня 2024 року провадження у справі відкрито. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

Ухвалу суду від 15.07.2024 року разом було надіслано за зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 листом із рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, та який повернувся до суду із відміткою: «закінчення встановленого терміну зберігання».

Оскільки, зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 встановити не вдалося, копія ухвали суду була направлена за його останнім відомим місцем реєстрації, визначеній у копії паспорту, що наявна у матеріалах справи листом із рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, та який повернувся до суду із відміткою: «адресат відсутній за вказаною адресою».

20 серпня 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява представника позивача про долучення доказів, у якому заявник просив долучити до матеріалів справи копію постанови про відкриття виконавчого провадження №70402537 щодо ОСОБА_2 та копію постанови про повернення виконавчого документа у виконавчому провадженні №62748812 щодо ОСОБА_1 .

27 серпня 2024 року до суду надійшло клопотання представника позивача, у якому заявник вказує на те, що не заперечує проти постановлення заочного рішення по справі.

Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи те, що відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, про відкриття провадження був повідомлений належним чином а також те, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд, керуючись положеннями ст.. 280 ЦПК України вважає за можливе ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказах.

Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

20 червня 2007 року між ВАТ КБ «НАДРА» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір «АВТОПАКЕТ» №ОД07/06/2007/840-К/84, за яким банк надав ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 24 000,00 Доларів США на строк до 19.06.2012 року із застосуванням процентної ставки у розмірі 12,44% річних.

Задля забезпечення виконання кредитного договору між ВАТ КБ «НАДРА» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №ОДО07/06/2007/840-П/84.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12.04.2013 року у справі №2-1827/11 задоволено зустрічну позовну заяву ПАТ «НАДРА до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «НАДРА» заборгованість за кредитним договором №ОД07/06/2007/840-К/84 від 20.06.2007 року у розмірі 198 667,86 гривень, стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 850,00 гривень та витрати на ІТЗ у розмірі 60,00 гривень, стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 850,00 гривень та витрати на ІТЗ у розмірі 60,00 гривень.

26 лютого 2020 року між ПАТ «КБ «НАДРА» та ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» було укладено договір про відступлення прав вимоги №GL2N79746. За зазначеним договором було відступлене право вимоги, зокрема, щодо заборгованості ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за кредитним договором №ОД07/06/2007/840-К/84 від 20.06.2007 року, що підтверджується реєстром договорів, права вимоги за яким відступаються.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.04.2020 року у справі №2-1827/11 замінено стягувача у виконавчому провадженні по справі №2-1827/11 з ПАТ «КБ «НАДРА» на ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС».

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до статті 611ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стягнення з боржника 3% та витрат від інфляції має на меті відновити порушене право кредитора та компенсувати йому збитки, понесені ним внаслідок несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання. Існує усталена судова практика, згідно з якою цивільна відповідальність за ст. 625 ЦК України має не штрафний, а компенсаційний характер.

У постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положеньстатті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Вказаний висновок підтриманий в постановах ВП ВС: від 19.07.2023 в справі № 910/16820/21, від 03.10.2023 в справі № 366/203/21 та ін.

Отже, обов`язок, встановлений положеннями ст. 625 ЦК України нерозривно пов`язаний з основним грошовим зобов`язанням та залежить від нього.

Виконання обов`язку можливе як у добровільному порядку, так і в примусовому.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст. 15 ЦК України). Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ст. 16 ЦК України).

Діючим законодавством встановлений механізм захисту прав, свобод та законних інтересів особи, який передбачає право на звернення до суду, процедуру розгляду справи з повним та всебічним встановленням всіх істотних обставин, ухвалення рішення по суті позовних вимог та його примусове виконання.

При цьому, цивільним законодавством встановлений строк загальної позовної давності, який складає три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до роз`яснень викладених у постанові ВП ВС від 13.02.2019 у справі № 826/13768/16, а також постанові КЦС ВС від 23.11.2022 в справі № 761/4564/19 та постанові КАС ВС від 10.01.2024 в справі № 640/21339/20: «Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року передбачає, що кожен має право на справедливий розгляд його справи судом. ЄСПЛ зауважує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності у суді після закінчення певного періоду часу після вчинення правопорушення. Періоди позовної давності, які є звичним явищем у національних правових системах Договірних держав, переслідують декілька цілей, що включають гарантування правової визначеності й остаточності та запобігання порушенню прав відповідачів, які могли б бути ущемлені у разі, якщо було б передбачено, що суди ухвалюють рішення на підставі доказів, які могли стати неповними внаслідок спливу часу» (див. mutatis mutandis рішення у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року («Stubbings and Others v. the United Kingdom»,заяви № 22083/93 і № 22095/93, пункт 51)».

У постанові Одеського апеляційного суду від 16.05.2024 року у справі № 522/14594/22 зробив висновок про те, що інститут позовної давності полягає в наданні особі гарантованого строку на звернення до суду з вимогою про захист цивільного права або інтересу, наприклад, звернення з вимогою про стягнення заборгованості. Сплив такого строку не означає, що право, інтерес, а відповідно обов`язок перестали існувати. Закінчення строку позовної давності означає, що особа втратила можливість захисту її права судом. Разом з тим, особа не позбавлена права задовольнити свої вимоги позасудовим шляхом, зокрема, якщо між сторонами існують договірні правовідносини і сторони передбачили в договорі таку можливість.

Так само встановлені законом строки примусового виконання судового рішення.

Як було вище зазначено, рішенням, зміненим апеляційним судом, були задоволені позовні вимоги банку та стягнена заборгованість з відповідачів.

Разом з тим, в подальшому банк пропустив встановлений законом строк пред`явлення виконавчих листів до виконання, тобто втратив встановлену законом можливість задовольнити свої вимоги за допомогою механізму примусового виконання рішення.

Особа несе ризик настання відповідних наслідків в результаті вчинення чи не вчинення нею відповідних дій.

При цьому, як роз`яснив Конституційний Суд України в своєму рішенні від 11.07.2013№ 7-рп/2013 «… з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту».

Тобто, в правовому полі споживач за кредитним договором є більш слабшою стороною в порівнянні з кредитором, та відповідно потребує встановлених законом гарантій захисту її прав. Натомість, кредитор повинен дотримуватися встановлених законодавством положень та добросовісно користуватися своїми правами.

В контексті встановлених обставин справи, оскільки позивач (кредитор) втратив можливість примусового виконання рішення про стягнення заборгованості за допомогою встановленого законодавством механізму, а обов`язок відповідно до ст. 625 ЦК України є акцесорним щодо основного зобов`язання та поділяє його правову долю, позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат не підлягають задоволенню.

Фактично, обов`язок боржника перед кредитором набув ознак натурального зобов`язання, оскільки в натурі він існує, однак не може бути примусово стягнений.

Натуральним зобов`язанням (obligatio naturalis) є зобов`язання, вимога в якому не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набутим майном. Конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку. Кредитор в натуральному зобов`язанні не має права нараховувати 3 % річних та інфляційні втрати, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку (постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 757/44680/15-ц).

З зазначеного вбачається, що право кредитора на стягнення штрафних санкцій у порядку статті 625 ЦК України за невиконання рішення суду прямо залежить від наявності у нього можливості примусового виконання рішення про стягнення заборгованості за допомогою встановленого законодавством механізму.

На підтвердження того, що строки примусового виконання рішення не пропущені, позивачем надано копію постанови про відкриття виконавчого провадження №70402537 від 22.11.2022 року, відкрите щодо ОСОБА_2 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «НАДРА» заборгованість за кредитним договором №ОД07/06/2007/840-К/84 від 20.06.2007 року у розмірі 198 667,86 гривень.

Згідно даних Автоматизованої системи виконавчого провадження, статус виконавчого провадження відкрите.

Постановою про повернення виконавчого документа стягувачу від 08.06.2024 року №62748812, виконавчий лист №2-1827/11 від 17.07.2020 року про стягнення солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «НАДРА» заборгованість за кредитним договором №ОД07/06/2007/840-К/84 від 20.06.2007 року у розмірі 198 667,86 гривень щодо ОСОБА_1 повернуто стягувачу. У постанові зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений до виконання до 08.06.2027 року.

Оскільки, у кредитора наявна можливість можливості примусового виконання рішення про стягнення заборгованості за допомогою встановленого законодавством механізму, суд вважає, що останній має право на стягнення штрафних санкцій у порядку, передбаченому ст.625 ЦК України.

У позовній заяві позивач просить стягнути штрафні санкції у період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року.

У постанові КЦС ВС від 28.06.2023 у справі № 760/15867/16-ц суд зазначив, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і три проценти річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Тобто, штрафні санкції за невиконання зобов`язання можуть нараховуватися виключно за останні три роки до моменту звернення до суду, в даному випадку у період з 19.06.2021 року по 18.06.2024 року.

Проте, відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Тлумачення цієї норми, положення якої сформульоване зі словом «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь якого іншого нормативно правового акту, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження, що із цього положення випливає безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі позовна давність судом не застосовується.

Тому, оскільки учасники справи не зверталися до суду із заявою про застосування строку позовної давності, підстави для застосування судом строків позовної давності відсутні.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за несвоєчасне виконання рішення суду, за період з 23.02.2019 року по 23.02.2022 року, загальний розмір штрафних санкцій становить 61 338,04 гривні та складається з:

- інфляційних витрат у розмірі 43 441,60 гривень;

- три відсотки річних у розмірі 17 896,44 гривні.

Суд погоджується із зазначеним розрахунком та приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Щодо судових витрат суд зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У позовній заяві позивач просить здійснити розподіл судових витрат.

Згідно платіжної інструкції від 18.06.2024 року № 297, ТОВ «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» сплатило 2 422,00 гривень в якості судового збору.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи те, що суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі, вимога позивача про стягнення суми сплаченого судового збору підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 27, 64, 76, 81, 95, 133, 141, ч.4 ст. 223, ч. 2 ст. 247, 258-259, 263-265, 268, 280-282, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС», м. Одеса, вул. Пушкінська, 36, оф.308, , інфляційні витрати у зв`язку із несвоєчасним виконанням рішення суду у розмірі 43 441 (сорок три тисячі чотириста сорок одна) гривня 60 (шістдесят) копійок.

Стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС», м. Одеса, вул. Пушкінська, 36, оф.308, , три відсотки річних, нараховані у зв`язку із несвоєчасним виконанням рішення суду у розмірі 17 896 (сімнадцять тисяч вісімсот дев`яносто шість) гривень 44 (сорок чотири) копійки.

Стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «КОНСАЛТ СОЛЮШЕНС», м. Одеса, вул. Пушкінська, 36, оф.308, , суму сплаченого судового збору у розмірі 2 422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) гривні 00 (нуль) копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вказаний строк може бути поновлений судом за заявою відповідача, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом вказаних строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене позивачем безпосередньо до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складання.

Текст рішення складено та підписано 04 вересня 2024 року.

Суддя Косіцина В.В.

04.09.2024