Провадження № 2/202/336/2024
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 серпня 2024 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого судді Бєльченко Л.А., за участю секретаря судового засідання Ульянченко А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі в загальному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

В липні 2023 року представник позивача, адвокат Пугач А.В., в інтересах ОСОБА_1 звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з цим позовом до відповідача.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2023 року визначено суддю Бєльченко Л.А. для розгляду цієї справи.

Ухвалою судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08.08.2023 року прийнято позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено цивільну справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 06.10.2023 року замінено розгляд справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики зі спрощеного позовного провадження на розгляд справи в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 13.02.2024 року закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики до судового розгляду по суті у судовому засіданні.

В обґрунтування позову представником позивача, адвокатом Пугачем А.В., зазначено, що 18.11.2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики у формі письмової розписки, згідно умов котрого позивач надав грошові кошти відповідачу в розмірі 1 750 доларів США, що в еквіваленті, за офіційним на той момент курсом долара США до гривні складав 63 997,50 грн. (з розрахунку 36,57 грн. за 1 долар США), строком до 30.12.2022 року.

Строк повернення суми позики за Договором позики сплив 30.12.2022 року. Позивач намагався встановити засобами телефонного зв`язку комунікацію з відповідачем; останній, обіцяв повернути борг, але до цього часу грошові кошти не повернув. Таким чином, з 31.12.2022 року у ОСОБА_2 виник обов`язок повернення взятих у борг коштів. Основна сума заборгованості за договором позики становить 63 997,50 грн.

Також представником позивача зазначено, що ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст.1048 ЦК України, має право на одержання від позичальника процентів від суми позики Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Також у відповідності до вимог ст. 625 ЦК України позивач має право на суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, проценти за користування коштами (процентна ставка: 3% річних) згідно ст. 625 ЦК України розраховуються за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році], де: [Сума боргу] сума простроченого боргу; [Процентна ставка (%)] проценти річних; [Кількість днів] кількість днів прострочення зобов`язання; [Кількість днів у році] кількість днів у календарному році.

Період розрахунку: з 31.12.2022 року по 31.12.2022 року - 1 день [Проценти] = 63 997,50 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 1 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 5,26 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2023 року по 04.07.2023 року - 185 днів [Проценти] = 63 997,50 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 185 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 973,11 грн.

Інфляційні нарахування на суму боргу, згідно ст. 625 ЦК України розраховуються за формулою: [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] ? [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу], де: [Сума боргу] сума простроченого боргу; [Сукупний індекс інфляції] добуток щомісячних індексів за відповідний період. Так, за період з 01.01.2023 року по 31.05.2023 року інфляційні нарахування становлять 63 997,50 грн. За період з січня 2023 року по травень 2023 року сукупний індекс інфляції становить 103,750%. Таким чином сума інфляційних нарахувань становить 2 400,17 грн. = 63 997,50 грн. (сума боргу) ? 103,750% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 63 997,50 грн. (сума боргу)

Щодо розміру заборгованості за процентами представник позивача зазначив, що проценти від суми позики за користування коштами на рівні розміру облікової ставки НБУ, згідно ст. 1048 ЦК України розраховується за формулою: [Сума боргу] ? [Розрахункова ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році], де: [Сума боргу] сума простроченого боргу; [Розрахункова ставка (%)] розрахункова ставка в процентах річних; [Кількість днів] кількість днів прострочення зобов`язання; [Кількість днів у році] кількість днів у календарному році. Розрахунок за обліковою ставкою НБУ за період з 31.12.2022 року по 31.12.2022 року - 1 день [Розрахункова ставка] = 25,000% (облікова ставка НБУ) [Відсоток] = 63 997,50 грн. (сума боргу) ? 25,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 1 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 43,84 грн.; за період з 01.01.2023 року по 26.01.2023 року - 26 днів [Розрахункова ставка] = 25,000% (облікова ставка НБУ) [Відсоток] = 63 997,50 грн. (сума боргу) ? 25,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 26 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 1139,68 грн.; за період з 27.01.2023 року по 16.03.2023 року - 49 днів [Розрахункова ставка] = 25,000% (облікова ставка НБУ) [Відсоток] = 63 997,50 грн. (сума боргу) ? 25,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 49 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 2147,86 грн.; за період з 17.03.2023 року по 27.04.2023 року - 42 дні [Розрахункова ставка] = 25,000% (облікова ставка НБУ) [Відсоток] = 63 997,50 грн. (сума боргу) ? 25,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 42 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 1841,03 грн.; за період з 28.04.2023 року по 30.06.2023 року - 64 дні [Розрахункова ставка] = 25,000% (облікова ставка НБУ) [Відсоток] = 63 997,50 грн. (сума боргу) ? 25,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 64 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 2805,37 грн. Таким чином, загальна сума відсотків за обліковою ставкою НБУ, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 7977,78 грн.

Отже, станом на 04.07.2023 року загальна сума вимог дорівнює 79 953,04 грн., з котрих: 63 997,50 грн. заборгованість за договором позики; 978,37 грн. 3% річних за період з 31.12.2022 року по 04.07.2023 року; 2 400,17 грн. інфляційні втрати на суму боргу за період з 01.01.2023 року по 31.05.2023 року; 7 977,78 грн. проценти від суми позики за користування коштами в обсязі розміру облікової ставки Національного банку України за період з 31.12.2022 року по 30.06.2023 року.

Враховуючи наведене, та той факт, що у визначений договором строк відповідач грошові кошти не повернув, чим порушив умови договору позики, представник позивача, адвокат Пугач А.В., просив стягнути з відповідача на користь позивача вказані суми та судові витрати у справі.

Під час розгляду справи, представник позивача, адвокат Пугач А.В., приймаючи участь у судовому засіданні в режимі відео конференції, підтримав позов, просив задовольнити.

Представник відповідача, адвокат Андрущенко В.О., у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, в обґрунтування чого зазначив, що з доданих до позову матеріалів справи вбачається, що відповідачем не надано позивачу розписку про отримання відповідачем від позивача в борг грошей, а отже, сторони не дотримались письмової форми договору.

Представник відповідача зазначив, що відносини, що склалися між позивачем і відповідачем, мають іншу природу, ніж передбачену ст. 1046 ЦК України .

Так, у жовтні 2022 року ОСОБА_2 допомагав своєму знайомому ОСОБА_3 продати належний йому автомобіль «Porshe Cayenne». Цим автомобілем зацікавився ОСОБА_1 , позивач у справі, та запропонував зробити обмін його автомобіля «Chevrolet Epica» на автомобіль ОСОБА_3 «Porshe Cayenne», з доплатою. Ця пропозиція влаштувала ОСОБА_3 і був проведений обмін, за умовами котрого ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_1 грошові кошти, як доплату за свій автомобіль, та уклав договір купівлі-продажу автомобіля «Porshe Cayenne», згідно котрого він продав автомобіль, а син ОСОБА_1 придбав цей автомобіль. В свою чергу, ОСОБА_1 , крім надання грошей, як доплату, оформив довіреність на право відчуження належного йому автомобіля «Chevrolet Epica» на ім`я ОСОБА_4 .

Приблизно через два тижні після того, ОСОБА_1 скасував свою довіреність на право відчуження автомобіля «Chevrolet Epica», мотивуючи це тим, що у автомобіля «Porshe Cayenne» є недоліки, на усунення який він буде вимушений витратити 3500 доларів США і тому вимагає повернути йому половину вартості недоліків у розмірі 1 750 доларів США.

Зважаючи на те, що ОСОБА_2 був зв`язуючою ланкою між усіма власниками автомобілів, як попередніх, так і нових, та відчуваючи свою відповідальність за результат цих угод, ОСОБА_2 був вимушений погодитись на вимоги ОСОБА_1 по компенсації йому 1/2 частки його витрат на придбаний ним автомобіль «Porshe Cayenne». У зв`язку з цим, була написана зазначена у позові розписка про повернення коштів ОСОБА_1 . Без цієї розписки ОСОБА_1 , відміняючи довіреність на право відчуження автомобіля «Chevrolet Epica», блокував його продаж. Проте, передачі коштів по зазначеній розписці не відбувалось. Мова йшла про компенсацію витрат на ремонт після надання доказів виконаних робіт. Тому між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відсутні правовідносини як між позичальником та позикодавцем.

Допитаний в якості свідка позивач ОСОБА_1 пояснив, що він обслуговував свій автомобіль на СТО ОСОБА_2 , де побачив автомобіль «Porshe Cayenne», і зацікавився ним з метою придбання. Через деякий час ОСОБА_2 запропонував йому обміняти з доплатою цей автомобіль на автомобіль його, позивача, сина - «Chevrolet Epica». При цьому ОСОБА_2 повідомив йому, що потрібно буде робити ремонт двигуна автомобіля «Porshe Cayenne».

На іншому СТО він, позивач, від майстрів дізнався, що ремонт двигуна буде коштувати 5000 доларів США, і повідомив про це ОСОБА_2 . Останній пообіцяв йому віддати половину цієї суми після ремонту авто і надання відповідних документі на підтвердження витрат на ремонт.

Після представлення відповідачеві документів, підтверджуючих витрати на ремонт двигуна автомобіля «Porshe Cayenne», ОСОБА_2 йому віддав 2500 доларів США. І в цей же час відповідач взяв у нього в борг 1750 доларів США для придбання транспортного засобу для ЗСУ, про що написав відповідну розписку,обіцяючи повернути борг до 30.12.2022 року.

Допитаний в якості свідка гр. ОСОБА_3 пояснив, що в 2022 році він попрохав ОСОБА_2 продати його автомобіль «Porshe Cayenne». Зі слів ОСОБА_2 йому відомо, що ним була написана розписка за ремонт автомобіля.

Свідок ОСОБА_5 зазначив, що він працював на СТО у ОСОБА_2 постачальником. Гр. ОСОБА_3 обслуговував на СТО автомобіль «Porshe Cayenne». В цей час приїхали люди для обслуговування своєї машини, побачили «Porshe Cayenne» та зацікавились цим автомобілем з метою придбання. Пізніше ОСОБА_1 придбав автомобіль «Porshe Cayenne» у ОСОБА_3 , віддавши свій автомобіль «Chevrolet Epica» і різницю доплатив за «Porshe Cayenne». Через деякий час на СТО приїхав ОСОБА_1 і сказав, що на іншому СТО йому повідомили, що потрібно робити ремонт двигуна автомобіля «Porshe Cayenne». На це ОСОБА_2 сказав, що він компенсує половину витрат, після того як ОСОБА_1 надасть йому підтверджуючи документи.

Суд, вислухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 18.11.2022 року ОСОБА_1 було передано у позику ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 1 750 доларів США (еквівалентно 63 997,50 грн. за курсом НБУ станом на 18.11.2022 року 36,57 грн. 1 долар США) із зазначенням терміну повернення грошових коштів, а саме, відповідач повинен був повернути вказані грошові кошти 30.12.2022 року, що підтверджується відповідною розпискою, виданою відповідачем 18.11.2022 року (а.с.13). Зазначене свідчить, що валюта зобов`язання та спосіб його виконання визначені в іноземній валюті, а саме у доларах США.

Оригінал цієї розписки оглянутий в судовому засіданні.

Таким чином, позичальник своїм підписом під вказаною розпискою підтвердив факт отримання від позикодавця грошових коштів в сумі 1 750 доларів США, що є еквівалентно 63 997,50 грн. за курсом НБУ станом на 18.11.2022 року 36,57 грн. 1 долар США, тобто на день укладення цього договору.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За нормами ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Стаття 1047 ЦК України передбачає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Статтею 204 ЦК України встановлено презумпцію правомірності правочину, згідно з якою правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На час розгляду справи зобов`язання в повному обсязі не виконано.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постанові від 02 липня 2014 року при розгляді цивільної справи №6-79цс14, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Виходячи зі встановлених обставин та наявних у справі доказів, суд вважає, що розписка відповідача ОСОБА_2 від 18.11.2022 року, як борговий документ, свідчить про існування між сторонами договірних відносин, а також підтверджує факт укладення договору, і засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

З детального аналізу змісту боргової розписки вбачається, що при її складанні сторонами було дотримано всіх істотних умов, а саме, зазначено дату її складання, прізвища, ім`я і по-батькові сторін, валюту позики, підтвердження укладання договору позики, підпис відповідача ОСОБА_2 .

Наявність у позивача оригіналу вказаного боргового документу є належним та допустимим доказом як факту отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 грошових коштів та його волевиявлення у строк, визначений в ній та у відповідності до вимог ст. 1049 ЦК України повернути борг, так і невиконання відповідачем даного боргового зобов`язання.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Таким чином, сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Така правова позиція міститься у постановах Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19) та Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 200/16729/15-ц (провадження № 61-16100св20).

Згідно ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Заборони на виконання грошового зобов`язання у іноземній валюті, у якій воно зазначено у договорі, чинне законодавство не містить.

Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. При цьому, сторони, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті, що у відповідності до вимог чинного законодавства свідчить про той факт, що відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України.

Верховним Судом України у постанові від 21 червня 2017 року у справі № 910/2031/16 зроблено висновок, що якщо у договорі визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті та передбачено, що сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, проте фактично такий платіж ще не здійснено, оскільки боржник не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором, стягненню підлягає сума у гривнях, яка визначається еквівалентно за офіційним курсом відповідної валюти на день подання позову (заяви про збільшення позовних вимог).

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за розпискою від 18.11.2022 року у розмірі 63 997,50 грн., що еквівалентно 1 750 доларів США за курсом НБУ станом на 18.11.2022 року.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних в сумі 978,37 грн. суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року по справі №464/3790/16-ц визначено, що 3% річних, передбачені статтею 625 УК України, можуть бути визначені у доларах США та нараховуються виходячи з простроченої суми, вираженої у відповідній грошовій валюті.

Вирішуючи питання щодо стягнення розміру 3 % річних та інфляційних втрат, суд бере до уваги розрахунок позивача відповідно до котрого проценти за користування коштами (Процентна ставка: 3% річних) згідно ст. 625 ЦК України розраховуються за формулою: [Проценти] = [Сума боргу] ? [Процентна ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році], де: [Сума боргу] сума простроченого боргу; [Процентна ставка (%)] проценти річних; [Кількість днів] кількість днів прострочення зобов`язання; [Кількість днів у році] кількість днів у календарному році.

Період розрахунку: з 31.12.2022 року по 31.12.2022 року - 1 день [Проценти] = 63 997,50 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 1 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 5,26 грн.

Період розрахунку: з 01.01.2023 року по 04.07.2023 року - 185 днів [Проценти] = 63 997,50 грн. (сума боргу) ? 3,000% (процентна ставка) / 100% ? 185 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 973,11 грн.

Таким чином, загальна сума 3% річних за період з 31.01.2023 року по 04.07.2023 року включно становить 978,37 грн.

Інфляційні нарахування на суму боргу, згідно ст. 625 ЦК України розраховуються за формулою: [Інфляційні нарахування] = [Сума боргу] ? [Сукупний індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу], де: [Сума боргу] сума простроченого боргу; [Сукупний індекс інфляції] добуток щомісячних індексів за відповідний період. Так, за період з 01.01.2023 року по 31.05.2023 року інфляційні нарахування становлять 63 997,50 грн. За період з січня 2023 року по травень 2023 року сукупний індекс інфляції становить 103,750%. Таким чином сума інфляційних нарахувань становить 2 400,17 грн. = 63 997,50 грн. (сума боргу) ? 103,750% (сукупний індекс інфляції) / 100% - 63 997,50 грн. (сума боргу)

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних за період з 31.12.2022 року по 04.07.2023 року в розмірі 978,37 грн. та інфляційних втрат на суму боргу за період з 01.01.2023 року по 31.05.2023 року в сумі 2 400,17 грн.

Щодо стягнення розміру заборгованості за процентами суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Станом на час подачі позову, а саме, на 06.07.2023 року облікова ставка Національного банку становить 25%.

Таким чином, при вирішенні питання про стягнення процентів від суми позики за користування коштами в обсязі розміру облікової ставки Національного банку України за період з 31.12.2022 року по 30.06.2023 року, суд також приймає до уваги розріхунки позивача, згідно котрих проценти від суми позики за користування коштами на рівні розміру облікової ставки НБУ, згідно ст. 1048 ЦК України розраховується за формулою: [Сума боргу] ? [Розрахункова ставка (%)] / 100% ? [Кількість днів] / [Кількість днів у році], де: [Сума боргу] сума простроченого боргу; [Розрахункова ставка (%)] розрахункова ставка в процентах річних; [Кількість днів] кількість днів прострочення зобов`язання; [Кількість днів у році] кількість днів у календарному році.

Розрахунок за обліковою ставкою НБУ за період з 31.12.2022 року по 31.12.2022 року - 1 день [Розрахункова ставка] = 25,000% (облікова ставка НБУ) [Відсоток] = 63 997,50 грн. (сума боргу) ? 25,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 1 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 43,84 грн.; за період з 01.01.2023 року по 26.01.2023 року - 26 днів [Розрахункова ставка] = 25,000% (облікова ставка НБУ) [Відсоток] = 63 997,50 грн. (сума боргу) ? 25,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 26 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 1139,68 грн.; за період з 27.01.2023 року по 16.03.2023 року - 49 днів [Розрахункова ставка] = 25,000% (облікова ставка НБУ) [Відсоток] = 63 997,50 грн. (сума боргу) ? 25,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 49 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 2147,86 грн.; за період з 17.03.2023 року по 27.04.2023 року - 42 дні [Розрахункова ставка] = 25,000% (облікова ставка НБУ) [Відсоток] = 63 997,50 грн. (сума боргу) ? 25,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 42 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 1841,03 грн.; за період з 28.04.2023 року по 30.06.2023 року - 64 дні [Розрахункова ставка] = 25,000% (облікова ставка НБУ) [Відсоток] = 63 997,50 грн. (сума боргу) ? 25,000% (розрахункова ставка) / 100% ? 64 (кількість днів) / 365 (днів у році) = 2805,37 грн. Таким чином, загальна сума відсотків за обліковою ставкою НБУ, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 7977,78 грн.

Таким чином, вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, яка підлягає стягненню, суд бере до уваги розрахунок позивача відповідно до котрого заборгованість за договором позики від 18.11.2022 року в загальному розмірі становить 79 953 (сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят три) грн. 04 (чотири) коп., котра складається з: 63 997,50 грн. заборгованість за договором позики; 978,37 грн. 3% річних за період з 31.12.2022 року по 04.07.2023 року; 2 400,17 грн. інфляційні втрати на суму боргу за період з 01.01.2023 року по 31.05.2023 року; 7 977,78 грн. проценти від суми позики за користування коштами в обсязі розміру облікової ставки Національного банку України за період з 31.12.2022 року по 30.06.2023 року.

Слід зазначити, що суд критично ставиться до заперечень представник відповідача проти позову, який зазначає про іншу природу правовідносин між сторонами, ніж, передбачену ст. 1046 ЦК України, оскільки це спростовується самим борговим документом, оригінал котрого досліджений під час розгляду справи, з якого вбачається, що ОСОБА_2 18.11.2022 року взяв у ОСОБА_1 1750 доларів США і зобов`язався повернути гроші до 30.12.2022 року; підтверджується показами, допитаного у якості свідка ОСОБА_1 .

Покази свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_5 суд не приймає до уваги, оскільки вказані особи не були учасниками договору, їх покази не є належними і допустимими доказами у справі в розумінні ст.ст. 77,78 ЦПК України.

Враховуючи відсутність доказів про те, що відповідач виконав умови укладеного з позивачем договору позики, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 073,60 грн. (а.с. 1).

Керуючись ст. ст.4,5,12,81,141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) заборгованість за договором позики від 18.11.2022 року в загальному розмірі 79 953 (сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят три) грн. 04 (чотири) коп., котра складається з: 63 997,50 грн. заборгованість за договором позики; 978,37 грн. 3% річних за період з 31.12.2022 року по 04.07.2023 року; 2 400,17 грн. інфляційні втрати на суму боргу за період з 01.01.2023 року по 31.05.2023 року; 7 977,78 грн. проценти від суми позики за користування коштами в обсязі розміру облікової ставки Національного банку України за період з 31.12.2022 року по 30.06.2023 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 073 (тисяча сімдесят три) грн. 60 (шістдесят) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Бєльченко Л.А.