Справа № 127/6-197/09
Провадження № 22-ц/801/700/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Романюк Л. Ф.
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2024 рокуСправа № 127/6-197/09м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Шемети Т. М.,

з участю секретаря судового засідання Куленко О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бойка А. В. на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області у складі судді Романюк Л. Ф. від 15 лютого 2024 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

встановив:

У лютому 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з цією заявою, за якою просила скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду її за межі України, накладене ухвалою Староміського районного суду м. Вінниці 17 грудня 2009 року у цивільній справі № 6-197-09.

Вказувала, що ухвалою Староміського районного суду м. Вінниці від 17 грудня 2009 року тимчасово обмежено її у праві виїзду за межі України до виконання всіх договірних зобов`язань.

Підставою зверненням до суду з поданням про обмеження виїзду за кордон стало те, що в Староміському відділі державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції знаходилося на виконанні виконавче провадження, відкрите на підставі виконавчого листа, виданого за рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 10 жовтня 2008 року, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , як з поручителя та ОСОБА_2 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі 25414 грн 00 к. та на підставі наказу про виконання рішення господарського суду від 30 грудня 2008 року, яким стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Енерготерм» (далі ТОВ «Енерготерм») заборгованість в сумі 29286 грн 22 к.

22 серпня 2018 року заборгованість за виконавчим листом № 2-1530 від 22 грудня 2008 року, виданим за рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 10 жовтня 2008 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , погашена в повному обсязі.

Крім того 18 травня 2018 року заступником начальника Староміського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Заплетнюком Б. І. винесено постанову про скасування тимчасового обмеження в праві виїзду з України за виконавчим провадженням № 56435568.

Щодо Наказу про виконання рішення господарського суду від 30 грудня 2008 року про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь ТОВ «Енерготерм» заборгованості в сумі 29286 грн 22 к., як і про рішення на підставі якого був виданий цей наказ, вказувала, що їй нічого відомо не було, будь-яких повідомлень, повісток та інших процесуальних документів вона не отримувала. До державного виконавця жодного разу не викликалась для встановлення причин та обставин можливості або не можливості виконання нею судового рішення про стягнення боргу, а отже вона не ухилялась від виконання зобов`язань.

Крім того відповідно до листа № 934/22 27-39 від 18 січня 2024 року в Третьому відділі державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі Третій ВДВС у м. Вінниці ЦМУМЮ) на виконанні перебували:

- виконавчі провадження ВП 55166872 та ВП 63583120, в яких виконувався виконавчий лист Вінницького міського суду Вінницької області № 127/6175/17 від 10 липня 2017 року щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 41591 грн 84 к. Ці виконавчі провадження завершені відповідно до пункту 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повернуто без виконання стягувачу, заборгованість не стягнута.

- виконавче провадження ВП 58534297, в якому виконувалась вимога Державної податкової служби у Вінницькій області (далі ДПС у Вінницькій області) № ф-6935-17 від 20 листопада 2018 року щодо стягнення заборгованості по ЄСВ з ОСОБА_1 на користь держави в розмірі 15819 грн 54 к. Це виконавче провадження завершено відповідно до пункту 2 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повернуто без виконання стягувачу (ДПС), заборгованість не стягнута.

Станом на 18 січня 2024 року у Третьому ВДВС у м. Вінниці ЦМУМЮ на виконанні перебуває лише ВП 69809276, в якому виконується вимога ДПС у Вінницькій області № Ф-6935-17 від 20 листопада 2018 року щодо стягнення заборгованості по ЄСВ з ОСОБА_1 на користь держави в розмірі 15819 грн 54 к., яка повторно пред`явлена до виконання ДПС у Вінницькій області.

Таким чином наразі в Третьому ВДВС у м. Вінниці ЦМУМЮ, де перебували виконавчі провадження, вищезазначені виконавчі документи за виконавчими провадженнями на підставі яких було постановлено ухвалу від 17 грудня 2009 року про обмеження виїзду її за кордон на примусовому виконанні не перебувають.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2024 року у задоволенні заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у ОСОБА_1 є невиконані зобов`язання за рішенням суду, доказів про виконання зобов`язань боржницею не надано.

Представник ОСОБА_1 адвокат Бойко А. В. подав апеляційну скаргу на цю ухвалу, у якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення заяви, просив скасувати ухвалу суду та постановити нову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги покликався на ті ж обставини, що й у заяві про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду її за межі України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.

Частиною першою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Згідно з статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Станом на день постановлення ухвали судом першої інстанції про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у прав виїзду за межі України 17 грудня 2009 року порядок вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України було визначено у статті 377-1 ЦПК України (в редакції 2004 року), відповідно до якої питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 441 ЦПК України у чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали редакції суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» (далі Закон).

Згідно з пунктом 5 статті 6 цього Закону право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

За своїм змістом словосполучення «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у пункті 5 частини першої статті 6 Закону та у пункті 18 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні ним зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Протоколом № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, який ратифіковано Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, у статті 2 передбачено, що кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26 листопада 2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у частині третій статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Відсутність доказів на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов`язань, як і відомостей про обізнаність його з прийнятими під час виконавчого провадження постановами державного виконавця, строків їх виконання тощо, не може слугувати підставою для обмеження його конвенційних і конституційних прав, допоки протилежне не буде встановлено судом.

Стаття 37 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Повернення виконавчого документа стягувачу не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

Пунктом 4 Розділу XIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 установлено, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України особи знімається у разі винесення виконавцем постанови про: закінчення виконавчого провадження на підставі пунктів 1-3, 5-7, 9-12, 14, 15 частини першої статті 39 Закону; скасування тимчасового обмеження у праві виїзду особи з України у разі погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів у повному обсязі.

Як видно з матеріалів справи, зокрема з листа № 934/22 27-39 від 18 січня 2024 року в Третьому ВДВС у м. Вінниці ЦМУМЮ на виконанні перебували: виконавчі провадження ВП 55166872, ВП 63583120; виконавче провадження ВП 58534297.

Станом на 18 січня 2024 року у відділі на виконанні перебуває лише ВП 69809276, в якому виконується вимога ДПС у Вінницькій області № Ф-6935-17 від 20 листопада 2018 року щодо стягнення заборгованості по ЄСВ з ОСОБА_1 на користь держави в розмірі 15819 грн 54 к.

Тобто виконавчі документи за виконавчими провадженнями, на підставі яких було постановлено ухвалу від 17 грудня 2009 року про обмеження виїзду за кордон ОСОБА_1 , на примусовому виконанні у Третьому ВДВС у м. Вінниці ЦМУМЮ не перебувають.

На переконання апеляційного суду у матеріалах справи відсутні докази, які б вказували на свідоме ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, тобто вчинення свідомих діянь (дії або бездіяльність), спрямованих на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у неї є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від неї об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо), а відтак її тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України не може вважатися підставним та обґрунтованим.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (стаття 376 ЦПК України).

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Бойка А. В. задовольнити.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2024 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Староміським РВ УМВС України у Вінницькій області 18 липня 1997 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), накладене ухвалою Староміського районного суду м. Вінниці 17 грудня 2009 року у цивільній справі № 6-197-09.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

(Повний текст судового рішення виготовлено 01 березня 2024 року).

Головуючий О. С. Панасюк

Судді: О. Ю. Береговий

Т. М. Шемета