КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 370/1881/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4465/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гижицької Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 07 серпня 2023 року про забезпечення позову у складі судді Білоцької Л.В.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2023 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, в якому просила: зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що розташована на території Садового товариства «Верховина», з кадастровим номером :02:010:0006 шляхом перенесення існуючого паркану на межі суміжного землекористування між земельними ділянками з кадастровим номером :02:010:0006 та кадастровим номером :02:010:0007 для приведення меж в стан згідно відомостей Державного земельного кадастру. Одночасно з вказаним позовом подано заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони на відчуження земельної ділянки, кадастровий номер :02:010:0007. Вирішити питання судових витрат.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 07 серпня 2023 року заяву представника позивача про забезпечення позову - задоволено. Вжито заходи забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом заборони на відчуження земельної ділянки, кадастровий номер :02:010:0007.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , просить скасувати ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 07 серпня 2023 року.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що в серпні 2006 року в Макарівському бюро технічної інвентаризації був виготовлений технічний паспорт на садовий будинок АДРЕСА_1 , збудований в межах земельної ділянки в садівницькому товаристві «Верховина», в якому зазначені характеристики, вартість будівлі, споруд, а також огорожі (паркану).

Зазначає, що в законний спосіб, з дотриманням усіх необхідних процедур, оформила право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 в СТ «Верховина» на будинок і починаючи, з моменту державної реєстрації права власності, володіла, володіє, користувалася та користується вказаною земельної ділянкою, будинком, огорожею (парканом) вже 19 років з дотриманням правил добросусідства. Тому твердження позивача, щодо самочинного захоплення частини її земельної ділянки є наклепом і спробою ввести суд в оману.

Вказує, що представником позивача до заяви про забезпечення позову не надано жодного документу, жодного доказу того, що ОСОБА_1 , мала або має намір відчужувати свою земельну ділянку разом із будинком.

Крім того, вважає що є неналежним відповідачем у справі, оскільки усі роботи із землеустрою та технічна документація із землеустрою щодо її земельної ділянки проводилися та складалися СПД Завалідровим С.К. , а не нею особисто. Дозвіл на розробку технічної документації погоджувався з Макарівською РДА і саме Макарівською РДА було видано розпорядження №297 від 18 жовтня 2004 року, яким затверджено технічну документацію щодо земельної ділянки ОСОБА_1 , у тих розмірах, з тими кутами, координатами, які містяться в документації. В подальшому саме в затверджених розмірах та межах був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку.

Скаржниця зазначає, що топографо-геодезичні роботи та технічна документація із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на землю громадянам України - членам садівницького товариство «Верховина» (виконавець СПД Завалідров С.К.), були виконані у відповідності з вимогами чинного на той час законодавства з землеустрою. Жодні вимоги закону і тим більше право ОСОБА_2 на її земельну ділянку не порушувала, а володію та користуюся своєю земельною ділянкою відповідно до Державного акту на право власності та технічної документації, яка була розроблена, затверджена і головне, що вказані документи не скасовані і мають юридичну силу.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Оберемчук О.О. в інтересах ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскільки апеляційна скарга вказує на посилене бажання зняття арешту з земельної ділянки з метою її відчуження.

Зазначає, що станом на дату подання позову до Макарівського районного суду Київської області на сайті OLX, було оголошення щодо продажу домоволодіння відповідачки, що розташовується на земельній ділянці з кадастровим номером :02:010:0007. Станом на сьогодні дане оголошення видалено.

Вказує, що обраний вид забезпечення позову не впливає на матеріальний стан відповідача як власника майна та, з урахуванням відсутності доказів завдання відповідачу збитків внаслідок заборони вчиняти будь-які дії по відчуженню майна, не призводить до понесення додаткових витрат внаслідок його застосування. Схожий за змістом правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (№14-729цс19).

У судовому засіданні адвокат Хілько О.М. в інтересах ОСОБА_1 підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, ОСОБА_2 її представник Оберемчук О.О. , просили апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів, щодо охорони матеріально - правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь заявника.

Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі. За змістом ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження земельної ділянки, суд першої інстанції виходив з того, що предмет позову у даній справі щодо нерухомого майна - спірної земельної ділянки, є взаємопов`язаний зі способом забезпечення позову, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон який їх регулює.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулась із такою заявою, позовним вимогам.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_2 вказувала на те, що вона є власницею земельної ділянки площею 0, 119 га, яка розташована: Новосільська сіль.рада СТ «Верховина», цільове призначення якої для ведення садівництва. Проте частина цієї земельної ділянки, яка необхідна позивачці для обслуговування її садового будинку знаходиться за парканом відповідачки.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позивачем доведено реальність наявного між сторонами спору, який є предметом судового розгляду. Зазначене вище, підтверджує той факт, що позивач мав обґрунтоване припущення, відносно того, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може призвести до відчуження спірного нерухомого майна відповідачкою, що зробить неможливим виконання потенційного рішення суду про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

Відтак, вжиття заходів щодо забезпечення позову у спосіб визначений позивачкою є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом її інтересів, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у випадку задоволення позову.

При цьому слід зазначити, що на час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Вжиті заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, діють до набрання рішенням суду по даній справі законної сили та спрямовані виключно на забезпечення можливості виконання такого рішення у майбутньому, не порушуючи законних прав та інтересів відповідача, права якого щодо користування та володіння нерухомим майном жодним чином не обмежуються оскаржуваною ухвалою суду.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Обраний судом захід забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами.

На думку, колегії суддів, обраний позивачем вид забезпечення позову шляхом заборони відчуження майна не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідачки, оскільки майно фактично зберігається у її користуванні, а обмежується лише можливість розпорядитися ним.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі№ 753/22860/17 та у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 643/15394/19.

Доводи апеляційної скарги про відсутність доказів на підтвердження дійсного наміру відповідачки відчужити майно, оскільки забезпечення позову у цьому спорі, який має майновий характер, спрямоване на виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати заявник, позовним вимогам, оскільки скаржником не спростовано такий висновок суду першої інстанції.

З огляду на вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність забезпечення вказаного позову шляхом заборони на відчуження земельної ділянки.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, ухвала Макарівського районного суду Київської області від 07 серпня 2023 року постановлена з дотриманням норм процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідачки, відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 07 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 27 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: