ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Попенко Ю.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України, Державної казначейської служби України про стягнення упущеної вигоди, завданої невиконанням судового рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави України, Державної казначейської служби України про стягнення упущеної вигоди (майнової шкоди), завданої невиконанням судового рішення.

В обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1 посилався на те, що рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 грудня 2011 року у справі №2-4709/11 за позовом ОСОБА_1 до Держави України про відшкодування шкоди, частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та стягнуто з Державного Казначейства України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 17 500 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Факт злісного невиконання цього рішення тими самими відповідачами встановлений рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 20 березня 2013 року у справі №200/7261/13 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, яким стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду в сумі 20 000 грн. Позивач вказує, рішення суду про стягнення матеріальної шкоди, завданої йому порушенням права на власність, судами не приймалося, але факт завдання матеріальної шкоди не потрібно додатково доводити у спорі між тими самими сторонами стосовно таких саме правовідносин є чинне рішення ЄСПЛ від 22 листопада 2007 року у справі Заїченко проти України, яким борг держави за невиконання судового рішення визначений матеріальною шкодою. За правилами ЦПК України складовою матеріальної шкоди є упущена вигода той прибуток, який мав отримати належний власник при відсутності порушення його прав. За іншим правилом того ж Кодексу відшкодування майнової та немайнової шкоди, завданої порушенням прав, не залежать одне від одного. Отже, при належному виконанні своїх обов`язків відповідачами він мав відповідно до ст.1 Додаткового Протоколу до Конвенції з прав людини та основних свобод мирно насолоджуватись своєю власністю в розмірі 17500 грн. шляхом отримання прибутку на цю власність. Найнебезпечніший спосіб такої мирної насолоди, встановлений чинним законодавством, є банківський депозит з капіталізацією відсотків, наразі ставка по гривневим депозитам у АТ КБ Приватбанк складає 16,5%. Попередній розрахунок упущеної ним з вини відповідачів вигоди за 8 років невиконання рішення від 27 грудня 2011 року складає 41881 грн. (17500 грн. х 1,1658 17500 грн.). Ця упущена вигода є майновою шкодою, завданою невиконанням відповідачами судового рішення і є попередньою ціною позову. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд стягнути з відповідачів упущену вигоду (майнову шкоду), завдану невиконанням рішення про стягнення на його користь 17500 грн.), розмір якої складає 102621 грн. 15 коп.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2023 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави України, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної шкоди, завданої невиконанням судового рішення. Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , упущену вигоду в розмірі 102 621 грн. 15 коп. Витрати по справі віднесено за рахунок держави.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить рішення суду від 01 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні в апеляційному суді представник Державної казначейської служби України вимоги апеляційної скарги підтримав та просив апеляційну скаргу задовольнити.

ОСОБА_1 у судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи апеляційним судом був повідомлений належним чином шляхом направлення апеляційним судом повідомлення на його електронну адресу (пошту), яка ним була надана суду (а.с.51, 177).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Звернувшись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що відповідачами не виконуються рішення судів, чим порушуються його права, та він має право на відшкодування упущеної вигоди - прибуток, який він міг би отримати, та просив суд стягнути з відповідачів упущену вигоду (майнову шкоду, завдану невиконанням рішення про стягнення на його користь 17500 грн.), розмір якої складає 102 621 грн. 15 коп.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції посилався на їх доведеність та обґрунтованість належними доказами, стягнувши з з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 упущену вигоду в розмірі 102 621 грн. 15 коп.

Однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки суд дійшов них за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до повноважень, визначених Положенням Про Державну казначейську службу України від 15 квітня 2015 року №215 органами Державного казначейства здійснюються функції: операції з коштами Державного бюджету, розрахунково-касового обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів; контролю бюджетних повноважень при зарахуванні надходжень, прийнятті зобов`язань та проведенні платежів за цими зобов`язаннями; в межах своїх повноважень контролю за дотриманням учасниками бюджетного процесу бюджетного законодавства, бухгалтерського обліку та складання звітності про виконання Державного бюджету.

Відповідно до п.35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників №845 казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації), зокрема, шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Згідно з п.36 вказаного Порядку у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку стягувані подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду.

Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється казначейством за рахунок та в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

Відповідно до пп. 1 п. 9 розділу VI Прикінцеві та перехідні положення Бюджетного кодексу України та п. 3 Порядку№845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів до органів Казначейства.

У п. 8 ч. 1 ст. 7 Бюджетного кодексу України закріплено принцип цільового використання бюджетних коштів, згідно з яким бюджетні кошти використовуються тільки на цілі визначені бюджетними призначеннями та бюджетними асигнуваннями.

Частиною 1 статті 23 Бюджетного кодексу України передбачено, що будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення.

Законом України Про Державний бюджет України на 2019 рік за бюджетною програмою КПКВК 3504030 (Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодування громадянинові вартості конфіскованого та безхазяйного майна стягнутого в дохід держави, відшкодування шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб) передбачено 50 000 грн. (додаток № 3 до Закону Розподіл видатків Державного бюджету України на 2019 рік).

Згідно з п. 39 Порядку №845 у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом одного місяця з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету на зазначену мету.

Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України або рішенням про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Упущена вигода - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України).

Вимагаючи відшкодування збитків у виді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу. При цьому важливим елементом доказування наявності неодержаних доходів (упущеної вигоди) є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками потерпілої особи. Необхідно довести, що протиправна поведінка, дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які виникли у потерпілої особи є наслідком такої протиправної поведінки.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на особу обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов`язків. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання.

У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання. Наявність теоретичного обґрунтування можливості отримання доходу ще не є підставою для його стягнення.

У справі встановлено, рішенням Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 грудня 2011 року у справі №2-4709/11 за позовом ОСОБА_1 до Держави України про відшкодування шкоди частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , стягнуто з Державного Казначейства України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 17 500 грн. В решті позовних вимог відмовлено (а.с.151-154).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 вересня 2012 року апеляційну скаргу Державної казначейської служби України відхилено. Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2011 року залишено без змін (а.с.155-157).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2013 року у справі №200/7261/13 за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна, Державної казначейської служби України про стягнення матеріальної та моральної шкоди, яким стягнуто з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 заподіяну моральну шкоду в сумі 20 000 грн. Відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення моральної шкоди та стягнення матеріальної шкоди. Судові витрати по справі в сумі 114 грн. 70 коп. віднесено за рахунок держави (а.с.158-161).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року апеляційну скаргу Головного управління Державної казначейської служби України відхилено. Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2013 року залишено без змін (а.с.162-164).

Вказаним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2013 року, яке набрало законної сили, встановлено, що листом від 05 квітня 2012 року №5-13/1171-5060 заступник голови Державного казначейства України Лега Г.В. повернув ОСОБА_1 копію рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 грудня 2011 року, посилаючись на те, що питання щодо виконання цього рішення буде вирішено у спосіб, встановлений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845. В подальшому про вказані обставини позивач повідомлявся також листами Державної казначейської служби від 16 травня 2012 року, 07 липня 2012 року та 26 жовтня 2012 року. У жодному із вказаних листів відповідача, зокрема у листі від 05 квітня 2012 року, не містилося заперечень щодо чинності рішення, копія якого поверталася. Крім того, відповідач повідомляв позивача про невиконання ним інших судових рішень, що були постановлені на користь позивача, зокрема, про невиконання ним ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 30 листопада 2011 року, що набула чинності 07 грудня 2011 року та була подана позивачем для виконання через місцевий підрозділ відповідача. Суд вважає вказані дії по поверненню рішення суду листом відповідача від 05 квітня 2012 року такими, що протирічать чинному законодавству України (а.с.158-161).

Також встановлено, що у порушення зазначених норм закону відповідач свої зобов`язання не виконав та грошові кошти з Державного Казначейства України за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди у розмірі 17 500 грн., що були стягнуті рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 грудня 2011 року, ухваленим у справі № 2-4709/11 за позовом ОСОБА_1 до Держави України про відшкодування шкоди, позивачу ОСОБА_1 не виплачені.

Доказів виплати ОСОБА_1 грошових коштів на виконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2011 року у справі №2-4709/11 матеріали справи не містять та відповідачем суду надані не були.

Звернувшись до суду із позовом у цій справі, ОСОБА_1 посилався на те, що при належному виконанні своїх обов`язків відповідачами при виконанні вищевказаного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2011 року у справі № 2-4709/11 він мав би відповідно до ст.1 Додаткового Протоколу до Конвенції з прав людини та основних свобод мирно насолоджуватись своєю власністю в розмірі 17500,00 грн. шляхом отримання прибутку на цю власність і найнебезпечніший спосіб такої мирної насолоди, встановлений чинним законодавством, є банківський депозит з капіталізацією відсотків, який би мав отримати, оформивши депозит у АТ КБ Приватбанк на вказану суму. Позивач вказав, що на час подання позову попередній розрахунок упущеної ним з вини відповідачів вигоди складає за 8 років невиконання рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2011 року у справі № 2-4709/11 складає 41881 грн. (17500 грн. х 1,1658 17500 грн.), зазначив про неможливість на час подачі позову надання точного розрахунку упущеної вигоди, який має враховувати зміни за вказані роки відсоткових ставок за депозитами та просив ухвалою суду витребувати від АТ КБ Приватбанк відомості про найвищі відсотки за гривневими депозитами з січня 2012 року та розрахунок прибутку за депозитом у розмірі 17500 грн. з урахуванням капіталізації відсотків (а.с.1, 32, 52).

Позивачем було надано суду власний розрахунок упущеної вигоди, яка на його міркування складається зі складних відсотків (капіталізація відсотків) розрахована за наступною формулою: В = А х (1+V/100/12)^Т (позначка ^ - ступінь), де - В кінцева сума, А - первинний внесок, V - відсоток, Т - кількість періодів нарахування. Позивач зазначив, що втрачений зиск (упущена вигода) це є різниця між кінцевою сумою та первинною сумою і складає 102621 грн. 15 коп. (120121,14 - 17500,00 = 102621,15 грн.) (а.с.53).

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України вказує на те, що листом від 05 квітня 2012 року №5-13/1171-5060 заступник голови Державного казначейства України Лега Г.В. повернув ОСОБА_1 копію вказаного рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 27 грудня 2011 року, посилаючись на те, що питання щодо виконання цього рішення буде вирішено у спосіб, встановлений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845. В подальшому про вказані обставини позивач повідомлявся також листами Державної казначейської служби від 16 травня 2012 року, 07 липня 2012 року та 26 жовтня 2012 року. Пакет документів щодо виконання Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2011 року у справі № 2-4709/11 на адресу Державної казначейської служби України від ОСОБА_1 не надходив (а.с.63-68).

Слід зазначити, розрахунок, наданий позивачем, щодо вірогідно неотриманої ним упущеної вигоди - суми коштів від банківського депозитного вкладу зі ставкою 16,5 %, який він міг би відкрити, не може вважатися збитками у розумінні положення частини 2 ст. 22 ЦК України, оскільки упущена вигода полягає в тих доходах, які позивач недоотримав або недоотримає внаслідок порушених цивільних прав.

Матеріали справи не містять та позивачем не було надано суду доказів того, що позивачем дійсно був укладений договір банківського вкладу в АТ КБ ПриватБанк саме за ставкою 16,5 %.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 до Держави України, Державної казначейської служби України про стягнення упущеної вигоди, завданої невиконанням судового рішення є недоведеними належними та допустимими доказами у справі.

За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави України, Державної казначейської служби України про стягнення упущеної вигоди, завданої невиконанням судового рішення скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Держави України, Державної казначейської служби України про стягнення упущеної вигоди, завданої невиконанням судового рішення відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова