Справа №930/228/24
Провадження №2/930/287/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року Немирівський районний суд

Вінницької області

в складі головуючого судді Алєксєєнка В.М.

при секретарі Загребельному С.В.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Немирові цивільну справу заяву представника позивача - адвоката Юхименка Ю.Ю. про відмову від позову у справі за позовом представника позивача - адвоката Юхименка Юрія Юрійовича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВС-ФАКТОРИНГ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Немирівського районного суду Вінницької області перебуває вказана цивільна справа.

19.02.2024 від представника позивача - адвоката Юхименка Ю.Ю. до суду надійшла заява про відмову від позову та закриття провадження у справі, у зв`язку з тим, що після відкриття провадження у справі, Відповідачем було сплачено Позивачеві осоновну заборгованість у розмірі 2817,47 грн. Одночасно просить вирішити питання про стягнення з відповідача сплачений позивачем судовий збір у розмірі 2422,40 грн, а також про стягнення з відповідача понесених витрат на правову допомогу в сумі 4900 грн.

Натомість 19.02.2024 від представника відповідача - адвоката Стягайла О.П. надійшло клопотання щодо повернення позивачеві із державного бюджету 50 відсотків від сплаченої суми судового збору, а також клопотання про зменшення витрат на професуйну правничу допомогу, відповідно до якого происть зменшити судові витрати на професійну правничу допомогу до 1000 грн, оскільки позивач просить стягнути 2900 грн. за підготовку та написання заяви та направлення її до суду та 2000 грн. за вивченя матеріалів кредитної справи, проведення правового аналізу та визначення правової позиції, а тому розмір понесених витрат позивачем на правничу допомогу є неспіврозмірним зі складністю справи, позовна заява має шаблонний характер, більша частина якої становить цитування положень кредитного договору, позовна заява не містить в собі математичних розрахунків.

Сторони в судове засідання не прибули, про час та місце його проведення повідомлені належним чином.

А тому, суд вважає можливим провести судове засідання у відсутність сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК Українифіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданих відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому позивач розпоряджається наданими йому процесуальним кодексом процесуальними правами щодо долі поданої ним позовної зави на власний розсуд.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з ч.1 ст.206 ЦПК Українипозивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Відповідно до ч.3 ст. 206 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно з п.4 ч. 1ст. 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

Відповідно до ч.2 ст.255 ЦПК України, про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Згідно з ч.2 ст.256 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Наявність ухвали про закриття провадження у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову не позбавляє відповідача в цій справі права на звернення до суду за вирішенням цього спору.

Суд вважає, що відмова представника позивача від позову та не підтримання заявлених позовних вимог, не суперечить закону та не порушує права, свободи і інтереси інших осіб.

У зв`язку з цим суд вважає можливим прийняти таку відмову тазакрити провадження у справі.

Крім того, відповідно до вимог ч.1, 3 ст.142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Враховуючи викладене, оскільки позивач до початку розгляду справи по суті відмовився від позову унаслідок задоволення їх відповідачем, суд вважає можливим повернути позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а інших 50 відсотків - стягнути з відповідача.

Розглядаючи питання стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.133 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу є складовою частиною судових витрат по справі.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст.13 7ЦПК України).

Верховний Суд у правовому висновку щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, викладеному в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019р. в справі № 922/445/19 зазначив: "зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи".

Так, відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правової допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, представником позивача на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу долучено:

- договір про надання правничої допомоги № 11/01/2024 від 11 січня 2024 року;

- рахунок від 12.01.2024 на оплату правничої допомоги за Договором №11/01/2024 від 11 січня 2024 року на суму 4900 грн.

- акт прийому-передачі наданих послуг (Додаток №2 до договору про надання правничої допомоги № 11/01/2024 від 11 січня 2024 року), відповідно до якого керуючий партнер АО "Альма Теміс" - адвокат Юхименко Ю.Ю. надав ТОВ "ВВС-ФАКТОРИНГ" наступні правові та юридичні послуги на загальну суму 4900 грн.: 1) надання усної консультації стосовно складаня позовної заяви ТОВ "ВВС-ФАКТОРИНГ" до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості. Узгодження правової позиції (витрачено 1 год., вартість послуги 900 грн); 2)складаня позовної заяви ТОВ "ВВС-ФАКТОРИНГ" до ОСОБА_1 щодо стягнення заборгованості за договором №4653835 від 08.09.2019 (витрачено 2 год., вартість послуги 4000 грн);

- копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю Серії КВ №000117;

- протокол погодження видів правничої допомоги та договірної ціни (Додаток №1 до договору про надання правничої допомоги № 11/01/2024 від 11 січня 2024 року);

- платіжну інструкцію №2302 від 19.01.2024 про сплату позивачем правової допомоги по рахунку від 12.01.2024 на оплату правничої допомоги за Договором №11/01/2024 від 11 січня 2024 року на суму 4900 грн.

У своїй постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.),документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Вирішуючи питання про стягнення понесених судових витрат на професійну правничу допомогу суд приймає до уваги те, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Разом із тим, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності клопотання представника відповідача про зменшення судових витрат), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на яку покладено обов`язок відшкодувати такі витрати, всі витрати, пов`язані з отриманням професійної правничої допомоги, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що заявлений розмір до стягнення, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час, тощо - є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. В пункті 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.

А тому, дослідивши, додані представником позивача, докази щодо обсягу послуг, наданих адвокатом, враховуючи складність даної цивільної справи, яка відноситься до категорії малозначних справ та не становить значної складності, та часом витраченим адвокатом, а також те, що представник відповідача заперечує щодо стягнення всіх витрат на правничу допомогу, внаслідок чого подав клопотання про зменщення витрат на професійну правиничу допомогу, суд, керуючись принципом пропорційності, достатності та справедливості, приходить до висновку, що задоволенню підлягають понесені позивачем витрати на правову допомогу частково на суму 2000,00 грн., що є співмірним зі складністю справи та обсягом наданих адвокатом послуг.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Керуючись ст.ст.. 137, 142, 206, 255, 256 ЦПК України, -

УХВАЛИВ :

Заяву представника позивача - адвоката Юхименка Юрія Юрійовича про відмову від позову - задовольнити частково.

Прийняти відмову представника позивача - адвоката Юхименка Ю.Ю. від позову, поданого в інтересах позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВС-ФАКТОРИНГ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Провадження у справі №930/228/24 за позовом представника позивача - адвоката Юхименка Юрія Юрійовича в інтересах позивача Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВС-ФАКТОРИНГ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - закрити в зв`язку із відмовою позивача від позову.

Зобов`язати Головне Управління ДКС України у Вінницькій області повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "ВВС-ФАКТОРИНГ" () 50 відсотків судового збору, а саме в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок, сплачений за подання позову згідно платіжної інструкції №2301 від 19.01.2024

Стягнути з ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ВВС-ФАКТОРИНГ" (01103, м. Київ, вул. Підвисоцького Професора, буд. 10/10, ) 50 відсотків витрат по сплаті судового збору в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок, а також витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2000 (дві тисячі) гривень.

В іншій частині - відмовити.

Роз`яснити, що відповідно до положень ч. 2 ст. 256 ЦПК України у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду до Вінницького апеляційного суду через суд першої інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали

Головуючий суддя: В.М. Алєксєєнко