Справа № 538/2501/23
Провадження № 2/538/108/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2024 року м. Лохвиця

Лохвицький районний суд Полтавської області у складі головуючого судді Цімботи Л.Г., за участю секретаря судового засідання Дугніст А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лохвиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів (повернення боргу),

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів (повернення боргу). В обгрунтування позову зазначила, що 25.10.2023 року звернулася до відділення поліції №2 Миргородського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Полтавській області із заявою, в якій просила відкрити провадження щодо ОСОБА_2 , який обманним шляхом взяв у неї кошти на суму 81 000,00 грн, з яких 20 000,00 грн. віддав, а 61 000,00 грн досі не повернув. Вона вважала його дії шахрайськими, оскільки він борг визнає, але не повертає. ВП №2 Миргородського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області відмовило у відкритті кримінального провадження , яке було зареєстроване у відділі поліції №2 Миргородського РВП - ЄО № 3290. ,а також в іншій заяві просила надати їй копії матеріалів перевірки її заяви органами поліції , включно із копією пояснень ОСОБА_2 по суті її заяви до поліції, однак отримала відмову. На даний час відповідач свої зобов`язання не виконав, боргу не повернув. Відповідач користується належними їй коштами тривалий час й повертати незважаючи на неодноразові звернення та вимоги, відмовляється.

Ухвалою суду від 26.12.2023 р. вказаний позов прийнято до розгляду, провадження у даній справі відкрито та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження.

22.01.2024 року через канцелярію суду ОСОБА_3 подав відзив на позовну заяву, в якому категорично не погоджується з заявленими вимогами, вважає їх неправомірними та необгрунтованими і просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог, з огляду на наступне. Зі змісту позовної заяви вбачається, що стороною позивача на обгрунтування позову вказано, що він не повертає на її користь грошову суму в розмірі 61 000,00 грн., яку отримав у ОСОБА_1 у позику для придбання автомобіля. Позивач вказує на те, що під час отримання у нього працівниками поліції пояснення, під час проведеної перевірки за заявою позивача він підтвердив факт отримання від ОСОБА_1 позики у розмірі 81 000,00 грн. Таке твердження позивача є таким, яке не відповідає дійсності. Так, 26.10.2023 року його запросив до себе працівник ВП Миргородського РВП ГУ НП в Полтавській області Грищенко В.С. та повідомив, що 25.10.2023 року ОСОБА_1 подано заяву про те, що він відмовляється повернути їй кошти в розмірі 61 000,00 грн., які як зазначила ОСОБА_1 у заяві поданій до відділу поліції, він отримав у неї весною 2018 року у позику для придбання автомобіля. В зв`язку з цим він надав працівнику ВП Миргородського РВП ГУ НП в Полтавській області ОСОБА_4 , письмове пояснення, яким повідомив, що кошти весною 2018 року у ОСОБА_1 не отримував, а питання щодо наявності вказаного боргу перед ОСОБА_1 виникло на початку 2023 року, коли позивач попрохала його підвезти до с. Западинці, де вона мешкає. Після відмови позивач наголосила, що якщо він так себе веде, то вона буде вимагати сплатити на її користь боргу при цьому не пояснивши, з яких підстав вказаний борг виник. Причини такої позиції позивач не пояснила. Звертає увагу суду, що він не отримував від ОСОБА_1 позику навесні 2018 року у сумі зазначеній у позовній заяві. У вказаний період автомобіль у власність купував. Також зазначав, що ніяких договорів, розписок та будь-яких інших документів, які б свідчили про отримання від позивача коштів навесні 2018 року в сумі 81 000,00 грн він не підписував, також не розуміє звідки взявся обов`язок сплатити позивачу суму в розмірі 61 000,00 грн.

Ухвалою суду від 25.01.2024р. підготовче провадження закрито та справу призначено до судового розгляду.

Позивач та його представник - адвокат Панченко О.І. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні викладеним в позові.

Позивач також пояснила, що її дочка ОСОБА_5 зійшлася з ОСОБА_2 , останній попросив дочку щоб та позичила для нього у неї гроші на машину. Розписку ОСОБА_2 писав, але її і забрав, де розписка на даний час їй не відомо. Позичав ОСОБА_2 спочатку 80 тис грн, потім ще тисячу взяв, а повернув лише 20 тис. Звернулася до суду, бо треба кошти на лікування дочки, а він решту богу не повертає, хоча має іншу жінку, та дві машини. Відповідаючи на запитання представників та суду, позивачка не змогла назвати точну дату. коли саме вона давала в борг кошти, коли саме відповідач писав розписку та коли саме повернув частину коштів.

Відповідач та його представник - адвокат Волторніст С.М. в судовому засіданні просили в позові відмовити, заперечення аргументували аналогічно викладеним у відзиві на позов.

Відповідач також пояснив, що кошти в борг у позивачки не брав, лише коли вона чи її дочка просили допомогти по господарству (попиляти дрова, стовпчики на паркан, вичистити колодязь, тощо, купити продукти чи кудись звозити машиною), то брав у них кошти як оплату за таку допомогу, зокрема на бензин. З дочкою позивачки спільно не проживали, сімейних відносин не мали, були добросусідські відносини та час від часу лише спільно з дочкою випивали . Зазначив, що можливо позивачка подала такий позов, бо може позивачка та її дочка хотіли, щоб він співмешкав з ОСОБА_5 , а він такого наміру не мав.

Суд, вислухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов підлягає до наступного висновку.

Судом встановлено, що позивачу з ГУНП в Полтавській області Миргородського районного відділу поліції №2 надійшло повідомлення, в якому повідомлено, що її звернення, яке надійшло до відділення поліції №2 Миргородського РВП зареєстровано 25.10.2023 року ЄО № 3290 та розглянуто. За вказаним фактом не вбачається ознак кримінального правопорушення та керуючись ЗУ "Про звернення громадян" та порядком розгляду звернень та організації проведення особистого прийому громадян в органах та підрозділах Національної поліції України від 15.11.2017 №930, перевірку за даним повідомленням припинено. В даному факті вбачаються ознаки цивільно-правових відносин (а.с. 5).

З копії документів доданих позивачем до позовної заяви встановлено, що ОСОБА_1 зверталася до Відділення поліції №2 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області, про що складено протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію та відібрано пояснення (а.с. 7-9).

З довідки про доходи ОСОБА_1 сума пенсії за період з 01.12.2022р. по 30.11.2023р. складає 44 108,52 грн (а.с.11).

З інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку встановлено, що ОСОБА_1 має земельні ділянки розміром 4.8646 га, 9.7114 га, 3.5497 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані: Полтавська область, Лохвицький район, Харківецька сільська рада. Вказані земельні ділянки перебувають в оренді ТОВ "Харківецьке" (а.с. 19-21).

На вимогу суду Відділення поліції №2 Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області надіслало копії матеріалів перевірки повідомлення ОСОБА_1 , а саме: Довідка про результати розгляду звернення, зареєстрованого до ІТО ІПНП (ЄО) за №3290 від 27.10.2023р., рапорт, протокол заяви про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 25.10.2023р.. корінець талона - повідомлення єдиного обліку, пояснення ОСОБА_1 від 25.10.2023р., пояснення ОСОБА_2 від 26.10.2023р. та повідомлення про те, що звернення зареєстровано та розглянуто і за вказаним фактом не вбачається ознак кримінального правопорушення, перевірку за даним повідомленням припинено (а.с. 39-47).

Допитана в судовому засіданні як свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що є дочкою позивачки, в неї був інсульт, ОСОБА_2 з нею як чоловік з жінкою, взяв в її матері років три тому гроші, не повернув, і вже рік як з ними не спілкується. ОСОБА_2 писав розписку, сказала що пам`ятає, що там було написано, оголосила її зміст, проте на запитання, яка ж дата в розписці була вказана, свідок відповісти не змогла. Пояснила також, що цю розписку вона забрала до себе додому, бо матір цю розписку віддала їй. Розписка була в неї дома, але десь ділась, можливо відповідач забрав.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, -незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Згідно із частиною 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання у борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Натомість, в супереч вимогам статей 76 84 ЦПК України, позивачем до заяви не додано та під час розгляду справи суду не підтверджено відповідними доказами той факт, що нею здійснено позику відповідачу.

Так, на підтвердження укладеного з відповідачем договору позики та передачу йому грошових коштів позивач не пред`явила розписки, що є підтвердженням боргового зобов`язання. Встановити дату можливого укладення такого договору, для з`ясування питання обов`язковості чи необов`язковості письмової фоми договору, виходячи з розміру коштів, які були нібито позичені, під час розгляду справи судом не вдалося, і стороною позивача жодних доказів на підтвердження цієї обставини не надано.

Крім того, суд критично оцінює пояснення свідка, про наявність розписки, оскільки що вона є близьким родичем позивачки, а також через те, що свідок не змогла назвати точну дату нібито написання такої розписки, хоча її зміст , як вона стверджувала, пам`ятала чітко.

Також суд критично ставиться про ствердження позивачкою про наявність розписки, оскільки в позовній заяві, вона зазначала що договір позики був усним.

У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що згідно із статтями 12, 13 і 76 84 ЦПК України, відповідно до яких на засадах змагальності сторін кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі та суд не наділений функцією доказування, позивач не довів ту обставину, на яку він посилається як на підставу своїх вимог, а саме: обставину отримання відповідачем від позивача грошових коштів у загальній сумі 81000 грн, та заборгованості в розмірі 61 000 грн.

У зв`язку із цим, наведені доводи позивача щодо позики відповідачу грошових коштів у сумі 61 000 гривень 00 копійок, суд не приймає до уваги, оскільки вони не підтверджені у встановленому цивільним процесуальним законом жодними належними і допустимими доказами.

Отже, під час розгляду справи судом достеменно не встановлено факту отримання відповідачем від позивача спірної суми грошових коштів.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на те, що позивач не сплатив судовий збір за вимогу про стягнення коштів і суд в задоволенні такої вимоги відмовляє, суд вважає, що такі кошти слід стягнути з позивача на користь держави.

Так, судовий збір за позовну вимогу майнового характеру становить 1% від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 1073,60 грн.

Керуючись ст.ст. 13, 18, 81, 83, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів (повернення боргу) відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь держави судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається в порядку передбаченому п.15.5) Перехідних положень ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 14 березня 2024 р.

Суддя Лохвицького

районного суду Л.Г.Цімбота