Справа № 204/1274/24
Провадження № 2-з/204/27/24
УХВАЛА

іменем України

01 березня 2024 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі головуючого судді Книш А.В., розглянувши клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Коваль Марії Сергіївни про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

29 лютого 2024 року від представника позивача ОСОБА_3 надійшло клопотання про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, в якому просить забезпечити позов шляхом накладення арешту на майно відповідача, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Клопотання обґрунтовується тим, що станом на 23 січня 2024 року загальна сума позовних вимог становить 952914,58 грн. Після того, як відповідач дізнався про відкриття провадження у даній справі, на сайті оголошень про продаж майна з`явилося оголошення про продаж вищезазначеної квартири. Вважає, що у разі не забезпечення позову, майно, яке належить відповідачу, може бути відчужене з метою ухилення від виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог у даній справі. Оскільки відповідач не бажає добровільно виконувати умови договору позики, вчиняє дії для того, щоб вивести своє майно з-під арешту, у позивача є підстави вважати, що така позиція відповідача може в подальшому утруднити виконання рішення суду.

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд враховує, що згідно ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

За ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову встановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. За п. 7 цієї ж постанови, ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Відповідно до пункту 1 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Однак, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01 березня 2024 року відповідач не є власником квартири АДРЕСА_1 , на яку позивач просить накласти арешт для забезпечення позову. Натомість власником даної квартири ще з 2016 року є інша особа, яка не є учасником справи. Будь-якого обґрунтування необхідності забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно іншої особи, яка не є учасником справи, клопотання не містить.

Таким чином, станом на час подання клопотання про вжиття заходів забезпечення позову відповідач вже не є власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2 .

З огляду на викладене, відсутні підстави для вжиття обраного позивачем заходу забезпечення позову, а саме накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 .

Враховуючи, що нормами ЦПК України не передбачено можливості накладенні арешту за заявою особи на майно, яке не належить на праві власності відповідачу, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання представника позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

Вирішуючи дану заяву судом також відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України враховано висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі №520/6599/18.

Згідно ч. 6 ст. 153 ЦПК України, про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Керуючись ст. 151, ст. 153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Коваль Марії Сергіївни про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий: