БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 382/176/24
№ провадження 2-з/356/3/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.02.2024 суддя Березанського міського суду Київської області Дудар Т.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану одночасно з поданням позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача: ОСОБА_3 , про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

28 лютого 2024 до Березанського міського суду Київської області на підставі ухвали Яготинського районного суду Київської області від 01 лютого 2024 року передано на розгляд в порядку ст. 31 ЦПК України позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Одночасно з позовною заявою ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, яку обґрунтовує тим, що в серпні 2023 року позивач ( ОСОБА_1 ) та її син, ОСОБА_3 звернулися до ОСОБА_2 та уклали усний договір підряду щодо будівництва індивідуального житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,100 га (кадастровий номер: :04:010:0069), яка належить позивачу на праві приватної власності. Оскільки позивач є інвалідом 2 групи та не може самостійно займатися будівництвом, то між ними було вирішено, що всіма організаційними питаннями щодо будівництва будинку, у тому числі оплаті будівельних матеріалів та робіт буде здійснювати її син, ОСОБА_3 .

Як вказує ОСОБА_1 , згідно з усною домовленістю між нею та ОСОБА_2 , останній повинен був провести будівництво по зведенню житлового будинку (під ключ) згідно будівельного паспорту на будівництво індивідуального житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, виданого відділом містобудування та архітектури м. Березань Київської області від 19 лютого 2018 року.

На виконання робіт позивач передала через свого сина ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 21 (двадцять одна) тисяча доларів США. Так, відповідно до розписки від 14.08.2023 ОСОБА_2 було отримано від ОСОБА_3 6000 (шість тисяч) доларів США на виконання наступних робіт: купівля, монтаж ж/б кілець 3 шт. по 1,3 м, водопровідну трубу, оренда екскаватора, викопка грунту з подальшою арміровкою і заливкою бетону. Відповідно до розписки від 01.09.2023 ОСОБА_2 було отримано 7000 (сім тисяч) доларів США на будівництво стін будинку. Згідно з розпискою 28.09.2023 ОСОБА_2 було отримано 5000 (п`ять тисяч) доларів США на продовження будівельних робіт приватного будинку та відповідно до розписки від 06.11.2023 ОСОБА_2 було отримано 3000 (три тисячі) доларів США на закупівлю матеріалів, а саме: дерево на будівництво даху та металочерепицю. Всього ОСОБА_2 отримав 21 (двадцять одну) тисячу доларів США, що в еквіваленті до національної валюти гривня відповідно до курсу НБУ становить 766 737 (сімсот шістдесят шість тисяч сімсот тридцять сім) гривень.

Як стверджує позивач (заявник), на теперішній час ОСОБА_2 не виконано ряд робіт по будівництву та з метою зафіксувати стан будинку та розрахувати вартість виконаних робіт та матеріалів, 28.12.2023 позивач звернулася до суб`єкта оціночної діяльності з метою надання незалежного висновку про ринкову вартість об`єкта незавершеного будівництва (недобудованого житлового будинку), який знаходиться на земельній ділянці кадастровий номер :04:010:0069 та власником якої є ОСОБА_1 .

Згідно з висновком було встановлено, що вартість матеріальних збитків, нанесених власникові майна внаслідок недобросовісного виконання договірних зобов`язань по будівництву житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами (об`єкту незавершеного будівництва) за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 28.12.2023 склала 344 487 (триста сорок чотири тисячі чотириста вісімдесят сім) гривень, з ПДВ.

Предметом даного позову є стягнення грошових коштів у вигляді матеріальних збитків, що були завдані позивачу відповідачем ОСОБА_2 , тому позивач вважає, що по справі слід вжити заходів забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

На переконання позивача, вказаний захід забезпечення позову відповідатиме гарантіям права на справедливий суд, закріпленим у ст. 6 ЄКПЛ і є співмірним із заявленими позивачем вимогами.

На вимогу до відповідача сплатити кошти, останній відповіді не надав, а тому є всі підстави вважати, що рішення суду буде не виконано.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 у власності відповідача ОСОБА_2 знаходиться автомобіль «Шкода Рапід», 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , тому на переконання позивача, для захисту її порушених прав та виконання рішення суду, необхідно накласти арешт на дане майно відповідача.

Відтак, ОСОБА_1 просить суд накласти арешт на транспортний засіб «Шкода Рапід» («SKODA RAPID»), 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , заборонивши відчуження даного транспортного засобу до розгляду справи по суті.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши додані до неї документи, суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Так, згідно ч. 1-2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

Подана ОСОБА_1 заява за змістом та формою відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

При поданні заяви про забезпечення позову заявником дотримано порядок подання заяви про забезпечення позову, визначений п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України - одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно ч. 7-8 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення. Суд може також зазначити порядок виконання ухвали про забезпечення позову.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову.

Зокрема, п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

В кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Так, предметом поданого ОСОБА_1 позову є стягнення грошових коштів у вигляді матеріальних збитків, що були завдані позивачу відповідачем ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що по справі слід вжити заходів забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, метою забезпечення позову, на думку позивача, є вжиття судом у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

ОСОБА_1 просить суд вжити такий захід забезпечення позову як накладення арешту на транспортний засіб «Шкода Рапід» («SKODA RAPID»), 2013 року випуску, номерний знак НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_2 , заборонивши відчуження даного транспортного засобу до розгляду справи по суті.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Основною метою статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є забезпечення кожній фізичній або юридичній особі права мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. ЄСПЛ у своїх рішеннях наголошує на необхідності дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини.

Враховуючи наявність спору, предметом якого є стягнення коштів, розмір заявлених позовних вимог складає 344 487,00 гривень, та те, що необхідність застосування заходів забезпечення позову випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову, а застосування заходу забезпечення позову не створює невиправданих обмежень відповідача в його правах, суд вважає за необхідне заяву про забезпечення позову задовольнити частково, а саме, заборонити відчуження транспортного засобу, вказаного у заяві про забезпечення позову.

Разом з тим, суд вважає за необхідне відмовити у накладенні арешту на автомобіль, оскільки накладення арешту на майно не свідчить про співмірний та ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких вона звернулась, оскільки розумним, співмірним та ефективним способом забезпечення позову в даному випадку, є саме заборона вчиняти дії щодо відчуження майна і як наслідок зміни власника відповідного майна.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженні майном.

Приймаючи таке рішення суд виходить в тому числі і з практики Верховного Суду, зокрема, позиції, висловленої ним у постанові від 19.02.2021 у справі № 643/12369/19.

Верховний Суд зауважує, що враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

Отже, врахувавши підстави та зміст позову, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, балансу інтересам сторін, суд дійшов висновку про доцільність вжиття заходу забезпечення позову саме шляхом заборони відчуження транспортного засобу, арешт на який просить накласти позивач.

На переконання суду застосування заходу забезпечення позову шляхом заборони відчуження транспортного засобу є адекватним та співмірним способом забезпечення позову про стягнення коштів.

Такий вид забезпечення позову не завдасть збитків відповідачу та не порушує права третіх осіб, які не є учасниками справи.

Невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист позивача, який звернувся за захистом до суду.

З урахуванням наведеного вище, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову.

Оскільки, при розгляді заяви про вжиття заходів забезпечення позову судом не виявлено обставин, з наявністю яких законодавець пов`язав встановлення обов`язку суду на застосування зустрічного забезпечення, згідно з вимогами ч. 3 ст. 154 ЦПК України, суд не вбачає підстав для застосування зустрічного забезпечення.

Керуючись ст. 149, 150-153,268, 354, 355 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, подану одночасно з поданням позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача: ОСОБА_3 , про стягнення коштів, задовольнити частково.

Заборонити відчуження у будь-який спосіб транспортного засобу «SKODA RAPID», 2013 року випуску, сірого кольору, номерний знак НОМЕР_2 , належний ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 - до завершення розгляду справи по суті.

У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Копію ухвали негайно після її постановлення надіслати заявнику, всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову.

Суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи у порядку вимог ст. 158 ЦПК України.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано до Київського апеляційного суду протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Т. В. Дудар