Справа № 133/1743/23
Провадження № 22-ц/801/46/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кучерук І. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Голоти Л. О., Берегового О. Ю.,

з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рябчинський Олег Юрійович, на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04 жовтня 2023 року, постановлену під головуванням судді Кучерук І. М., повний текст ухвали складений 09 жовтня 2023 року,

в цивільній справі № 133/1743/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Міністерство оборони України; Вінницький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, про встановлення факту, що має юридичне значення (факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу),

встановив:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Міністерство оборони України; Вінницький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, про встановлення факту, що має юридичне значення (факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу).

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04 жовтня 2023 року закрито провадження у цій справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рябчинський О. Ю., подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної позивачем ухвали про закриття провадження у справі не звернув уваги на те, що вона не визначає відповідачами Міністерство оборони України та Вінницький обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, позивач жодних позовних вимог до даних учасників справи не заявляє, не оскаржує жодну їх дію чи бездіяльність як суб`єктів владних повноважень. Зі змісту позовної заяви не вбачається, що між позивачем та Міністерством оборони України і Вінницьким обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки виник спір з реалізації позивачем особистих немайнових чи майнових прав. Тому вказані особи залучені позивачем до участі в справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору. Більше того, позивачем подано позов про встановлення факту, що має юридичне значення, безпосередньо до фізичних осіб, спадкоємців загиблого ОСОБА_4 . Таким чином сторонами у справі, позивачем та відповідачами є виключно фізичні особи, які не є і не можуть бути суб`єктами владних повноважень. Отже, на думку скаржника, заявлені у цій справі позовні вимоги щодо встановлення факту, що має юридичне значення, не є публічно-правовими вимогами, а тому не можуть бути розглянуті адміністративним судом.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Міністерства оборони України Літвін С. М. просить відмовити у її задоволенні, оскільки вважає вимоги скарги безпідставними та необґрунтованими, так як наявні підстави для закриття провадження у цій справі, відповідно оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою.

Представник Вінницького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки Бабич С. В. також подала відзив на апеляційну скаргу, в якому із доводами та вимогами, викладеними позивачем ОСОБА_1 , не погоджується в повному обсязі, оскільки вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Вінницьким апеляційним судом за поданою апеляційною скаргою ухвалою від 30 жовтня 2023 року відкрито апеляційне провадження, а ухвалою від 08 листопада 2023 року справу призначено до розгляду 21 листопада 2023 року.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 21 листопада 2023 року зупинено апеляційне провадження у цивільній справі № 133/1743/23 до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 560/17953/21.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 січня 2024 року поновлено провадження у цій справі та призначено її до розгляду 20 лютого 2024 року об 11:50 год., у відкритому судовому засіданні в приміщенні Вінницького апеляційного суду, з повідомленням учасників судового процесу. Цією ж ухвалою продовжено строк розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рябчинський О. Ю., на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04 жовтня 2023 року на п`ятнадцять днів.

За клопотанням відповідача ОСОБА_2 розгляд справи відкладено на 27 лютого 2024 року о 13:00 год.

Ухвалою від 22 лютого 2024 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Кайдашова В. С. про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 та її представника адвоката Кайдашова В. С., перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Згідно зі статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Слід відмітити, що факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету для якої необхідне його встановлення.

До такого висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 30 травня 2019 року у справі № 346/1178/17. Подібні висновки містяться у постановах Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 752/20365/16-ц, від 05 грудня 2019 року у справі № 750/9847/18, від 03 лютого 2021 року у справі № 644/9753/19, від 16 червня 2021 року у справі № 643/6447/19/19, від 08 вересня 2021 року у справі № 641/5187/20.

При цьому юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самої особи.

Перелік юридичних фактів, що підлягають встановленню в судовому порядку, зазначений у статті 315 ЦПК України, не є вичерпним.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно із частиною другою статті 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 19 ЦПК України визначені справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів. У частині першій цієї статті встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. У частині сьомій вказаної статті регламентовано, що окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

У справі №287/167/18-ц, залишаючи без змін постанову суду апеляційної інстанції про закриття провадження у справі, Велика Палата Верховного Суду у пунктах 33-35 зазначеної постанови від 30 січня 2020 року зазначила про таке: «33. Вирішуючи питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, зокрема, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність, тобто суддя повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу. 34. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито, - закриває провадження у ній».

Аналіз наведених норм свідчить про те, що чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції цивільного суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Чинне законодавство не передбачає іншого судового порядку підтвердження факту, що має юридичне значення, окрім як розгляд справ про встановлення факту, що має юридичне значення, в порядку цивільного судочинства.

Верховний Суд у постанові від 22 березня 2023 року у справі №290/289/22-ц зазначив, що вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з чоловіком, який загинув під час участі у бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і стримуванні збройної агресії російської федерації, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

У своїй постанові у справі №560/17953/21 (провадження №11-150апп23) від 18 січня 2024 року Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах стосовно юрисдикції спору, які викладено у постанові Великої Палати від 30 січня 2020 року у справі №287/167/18-ц (провадження №14-505цс19), у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 22 березня 2023 року у справі №290/289/22-ц (провадження №61-13369св22), вказавши, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Також Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що є неефективним підхід до визначення юрисдикції спорів у судовому порядку про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в залежності від їх мети звернення та наявності у заявника певних цивільних прав та обов`язків чи виникнення публічно-правових спорів із суб`єктами владних повноважень, оскільки це не сприятиме належному способу захисту порушеного права заявника, бо призведе до необхідності звертатися в суди різних юрисдикцій з доказуванням одних і тих же обставин, подій та фактів при поданні кожної позовної заяви.

Отже відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року судом встановленим законом, який розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, є суд цивільної юрисдикції на підставі статті 19 ЦПК України та пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України.

У справі, що переглядається, закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що метою звернення ОСОБА_1 до суду є підтвердження її певного соціально-правового статусу задля можливості реалізації прав у сфері соціального забезпечення, не пов`язаного з будь-якими цивільними права та обов`язками, відповідно, за своїм предметом та можливими правовими наслідками, такі вимоги пов`язані з публічно-правовими відносинами заявника з державою, а отже, не підлягають вирішенню у порядку цивільного судочинства.

Разом з тим враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2024 року у справі №560/17953/21 (провадження №11-150апп23), колегія суддів вважає помилковими наведені висновки суду першої інстанції, оскільки вказаний підхід до визначення юрисдикції справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, не узгоджується із завданням і метою адміністративного судочинства, визначеними статтею 2 КАС України.

Відтак колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції не дослідив всі обставини у їх сукупності та дійшов передчасного висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі.

Відповідно статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно з статтею 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Ураховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов до висновку, що у суду першої інстанції не було правових підстав для закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення (факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу), а тому оскаржувана ухвала суду на підставі пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Рябчинський Олег Юрійович, задовольнити.

Ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 04 жовтня 2023 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 березня 2024 року.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: Л. О. Голота

О. Ю. Береговий