Номер провадження: 22-ц/813/5345/24
Справа № 501/3779/22
Головуючий у першій інстанції Смирнов В.В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних

справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03 липня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів

встановив:

29 грудня 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним вище позовом у якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 березня 2022 року по вересень 2022 року в сумі 16809,5 грн.

Позовна заява обґрунтована тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі від якого мають двох малолітніх дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають разом з позивачкою, коштів на утримання малолітніх дітей відповідач не надає.

Судовим наказом у справі №367/5669/20 стягнуто з ОСОБА_1 на користь

ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) на двох дітей, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму дітей на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 02 вересня 2020 року до досягнення дітьми повноліття.

Упродовж лютого 2022 року по вересень 2022 року відповідач не сплачував аліменти, оскільки лише після подання запиту до виконавчої служби 09 вересня 2022 року щодо надання довідки по заборгованості боржника, відповідач 28 вересня 2022 року сплатив заборгованість у розмірі 16853,5 грн.

Посилаючись на періодичне отримання відповідачем грошових коштів, стверджує, що він свідомо не платив мінімальний розмір аліментів, який зобов`язаний був сплачувати на утримання малолітніх дітей.

Станом на час звернення до суду з цим позовом, розмір пені зі сплати аліментів за березень-вересень 2022 року становить 30178,34 грн, що перевищує розмір основного боргу (16809,50 грн), а тому зважаючи на положення ч. 1 ст. 196 СК України, позивачка просила стягнути пеню в сумі боргу зі сплати аліментів, тобто 16809,50 грн.

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 03 липня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення сплати аліментів за період з 01 березня 2022 року по вересень 2022 року в сумі 16809,50 грн та судові витрати на правову допомогу у розмірі 10000 грн. Вирішено питання щодо судового збору.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 09 квітня 2024 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03 липня 2023 року.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах якого діє представник-адвокат Севастьянова О.В. просить скасувати заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03 липня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову.

Як на підставу для скасування оскаржуваного судового рішення у зв`язку з порушенням судом норм процесуального права, скаржник посилається на, що він не отримував від суду кореспонденцію з копією позовної заяви, а також судові повістки про виклик до суду у зв`язку з чим не був завчасно повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що перешкодило йому у реалізації права подання відзиву та доказів на спростування позовних вимог. Із заявою про надіслання йому повідомлень у месенджері «Viber» до суду першої інстанції він не звертався.

Щодо неправильного застосування судом норм матеріального права скаржник зазначає, що відповідно до ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

Причинами виникнення заборгованості, за твердження скаржника слугували такі обставини: призупинення діяльності підприємств через ведення активних бойових дій на території України, внаслідок чого тривалий час він не міг вести свою трудову діяльність; втрата нерухомого майна у зв`язку з бойовими діями, які відбулися у 2022 році на території Ірпінської міської територіальної громади, а саме будинку де проживав скаржник з родиною, за адресою: АДРЕСА_1 , який було пошкоджено внаслідок влучання боєприпасу та вигорання, унаслідок чого житло, власником якого є скаржник, стало непридатним для проживання.

Наведені вище обставини призвели до утворення заборгованості по сплаті аліментів, однак як тільки виникла можливість, скаржник зазначає, що погасив заборгованість та продовжував сплачувати аліменти на утримання доньок.

Посилаючись на довідку державного виконавця, згідно якої розмір заборгованості по сплаті аліментів станом на 01 жовтня 2022 року складала 1904,87 грн, з урахуванням, що позивачкою заява про зміну розміру позовних вимог не подавалася, вважає, що позивачка має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі не більшому 100 % заборгованості, тобто не більше 1904,87 грн.

Крім того, скаржник посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у нього народилася донька ОСОБА_3 , згідно довідки про доходи за основним місцем роботи, де він працює масажистом з 03 липня 2023 року, скаржник отримав заробітну плату в розмірі 7000 грн за відпрацьований місяць, з яких сплатив податок в розмір 1260 грн та аліменти 2552,50 грн.

Посилання позивачки про придбання ним земельної ділянки для будівництва, як на підставу умисного ухилення від сплати аліментів вважає безпідставними, оскільки цю земельну ділянки скаржник придбав в 2021 році, перебуваючи у шлюбі з

ОСОБА_4 , та до виникнення заборгованості зі сплати аліментів. Початком будівництва будинку на цій земельній ділянці є 21 липня 2021 року, тобто до виникнення заборгованості. Зазначене вище майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині стягнення витрат на правову допомогу, скаржник зазначає, що вартість правничих послуг у розмірі 10000 грн є суттєво завищеним, необґрунтовано високим, не відповідає критерію розумності та співмірності зі складністю справи.

На вказану апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах якої діє представник-адвокат Артем`єва К.М. подала відзив у якому просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03 липня 2023 року залишити без змін, посилаючись на те, що до народження дитини ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утриманні скаржника вже перебували малолітні діти, тому він зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання дітей сторін вчасно. Позивачка просить стягнути пеню за період з 01 березня 2022 року по вересень 2022 року, упродовж якого скаржник працював та отримував допомогу від держави. Звертає увагу, що пошкоджене майно, про яке зазначає скаржник, було придбане відповідачем під час перебуванні у шлюбі з нею, тобто пошкоджено також і належне їй майно, а не лише відповідача, а також речі дітей та позивачки, які відповідач не віддавав. Крім того посилається на те, що 11 жовтня 2021 року відповідач придбав земельну ділянку та побудував на ній будинок, який 27 липня 2023 року ввів в експлуатацію, а також придбав транспортний засіб. Тому, посилання відповідача на те, що у зазначений ним період у нього були відсутні кошти не відповідає дійсності, а заборгованість зі сплати аліментів виникла саме з його вини.

Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 частини 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними є справи у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Положеннями п.1 ч.1 ст.176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів сумою, яка стягується.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 жовтня 2024 року, розгляд цієї справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, з огляду на те, що позовні вимоги мають виключно майновий характер, та справа є малозначною в силу вимог закону, оскільки ціна позову (16809,5 грн) не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову

(74430 грн).

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення суду не відповідає, з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлені та підтверджується матеріалами справи такі обставини.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі від якого мають двох малолітніх дітей: доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судовим наказом у справі №367/5669/20 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , 03 липня 2015 року та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, починаючи з 03 вересня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.

Постановою старшого державного виконавця Вознесенського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Петренко О.С. від 02 грудня 2020 року відкрито виконавче провадження №63779113 на підставі вказаного вище судового наказу (а.с.14-16).

09 вересня 2022 року представник позивачки, адвокат Артем`єва К.М. звернулася до державного виконавця із заявою надання розрахунку заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів (а.с. 13).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам, складеного старшим державним виконавцем Вознесенського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Петренко О.С. убачається, що станом на серпень 2022 року сукупний розмір заборгованості з дати відкриття виконавчого провадження становив 16285,87 грн, у той час як у вересні 2022 року - 1904,87 грн. Починаючи з березня 2022 року по серпень 2022 року включно відповідач не сплачував аліменти взагалі, у вересні 2022 року сплатив 16853,5 грн (а.с. 17).

Відповідно до ч.3 ст. 367 ЦК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Ураховуючи, що скаржник не був повідомлений судом про розгляд справи належним чином, копію позовної заяви, а також іншу судову кореспонденції від суду першої інстанції не отримував, колегія суддів приймає до уваги докази, які були подані після ухвалення судом заочного рішення, з яким не погоджується відповідач.

Під час спільного сумісного проживання сторін, а саме 20 лютого 2016 року, за згоди дружини ОСОБА_2 , відповідач придбав житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 у (а.с. 83-84).

Зазначений вище будинок було пошкоджено, а саме: житлове приміщення пошкоджено внаслідок влучання боєприпасу та вигорання. Житло непридатне для проживання (а.с. 68-73).

07 вересня 2021 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб, прізвище після державної реєстрації шлюбу дружини ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с. 165).

З копії трудового договору між працівником і фізичною особою, який використовує найману працю від 03 вересня 2020 року та трудової книжки ОСОБА_1 убачається, що останній, починаючи з 03 вересня 2020 року по 29 грудня 2022 року працював на посаді комплектувальника меблів у ФОП ОСОБА_7 , де отримував заробітну плату у розмірі

5000 грн (а.с. 77-80).

Протягом зазначеного вище періоду часу, у межах якого відповідач працював у ФОП ОСОБА_7 , а саме 11 жовтня 2021 року на підставі договору купівлі-продажу, ОСОБА_1 набув права приватної власності на земельну ділянку вартістю 130000 грн, площею 0,0484 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 169-171).

ІНФОРМАЦІЯ_3 у відповідача та ОСОБА_4 народилася донька ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 23 березня 2023 року Ірпінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Бучанському районі Київського області Центрального міжрегіонального управління (а.с. 82).

Згідно довідки про доходи, виданої ОСОБА_1 убачається, що останній, починаючи з 03 липня 2023 року працює у ФОП ОСОБА_4 на посаді масажиста та у липні-серпні 2023 року отримав щомісячну заробітну плату у розмірі 7000 грн (а.с. 81).

З будівельного паспорту, створеного 22 червня 2023 року в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва убачається, що ОСОБА_1 здійснював нове будівництво садового будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 168).

08 вересня 2023 року ОСОБА_1 зареєстрував право приватної власності на садовий будинок, як закінчений будівництвом об`єкт, розташований на вказаній вище земельній ділянці за адресою:

АДРЕСА_2 (а.с. 97).

Докази долучені представницею позивачки, адвокатом Артем`євою К.М. до відзиву на апеляційну скаргу, з огляду на положення ч.3 ст. 367 ЦПК України, колегія суддів не приймає, оскільки представником позивачки не наведено аргументів в обґрунтування винятковості випадку, неможливості подання цього доказу до суду першої інстанції, зокрема під час вирішення питання про перегляд оскаржуваного заочного рішення.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності позивачкою обставин щодо вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів на утримання малолітніх дітей сторін, тому дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки пені за прострочення сплати аліментів.

Доводи апеляційної скарги стосовно неповідомлення скаржника належним чином про дату, час, і місце розгляду справи колегія судів вважає слушними, з огляду на таке.

Суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (ч.ч. 1-6 ст. 128 ЦПК України).

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання (п.1 ч.2 ст. 223 ЦПК України).

Матеріали справи не містять відомостей про належне повідомлення відповідача ОСОБА_1 про дату, час і місце судового засідання призначеного судом на 03 липня 2023 року, що є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного рішення з підстав передбачених п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, оскільки відповідач обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Cповіщення відповідача, шляхом надіслання йому повідомлення у додаток «Viber» не є належним повідомленням, оскільки ОСОБА_1 не звертався до суду із заявою про сповіщення його у зазначений вище спосіб.

Стосовно доводів скаржника про недоведеність позивачкою підстав позову, колегія суддів зауважує про таке.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття (ч.2 ст.141,ч.4 ст. 155, 180 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Частинами першою та другою статті 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі N 661/905/19 (провадження N 61-16670сво19) зазначено, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Тобто відповідач зобов`язаний довести відсутність його вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів і сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абзацом першим частини першої 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Колегія суддів вважає, що у даному конкретному випадку, заборгованість зі сплати аліментів виникла саме з вини відповідача, оскільки останній у добровільному порядку не вжив заходів щодо сплати аліментів у визначеному судом розмірі, і не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що він мав об`єктивні перешкоди для своєчасної сплати аліментів.

Посилання скаржника, як на підставу для задоволення вимог апеляційної скарги на те, що через ведення активних бойових дій на території України, що викликало призупинення діяльності підприємств, внаслідок чого він тривалий час не вів трудову діяльність, колегія суддів відхиляє, оскільки як убачається з доказів, наданих скаржником, починаючи з 03 вересня 2020 року по 29 грудня 2022 року, у тому числі у період виникнення заборгованості зі сплати аліментів (березень-вересень 2022 року) ОСОБА_1 був працевлаштований, тобто мав стале джерело доходу.

Ту обставину, що у відповідача ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася донька ОСОБА_3 , колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ця подія не стосується періоду виникнення заборгованості зі сплати аліментів, крім цього, народження доньки у іншому шлюбі, не звільняє відповідача від виконання обов`язку зі сплати аліментів на користь дітей, народжених у попередньому шлюбі.

Втрата нерухомого майна унаслідок бойових дій, а саме будинку, придбаного відповідачем під час спільного проживання з позивачкою та розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за умови будівництва та приведення у експлуатацію іншого об`єкта нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , будівництво якого, а також право власності на яке не заперечується відповідачем, тобто наявності регулярного джерела доходу для завершення будівництва зазначеного вище об`єкта, не свідчить про те, що скаржник не мав матеріальної (фінансової) можливості для своєчасного виконання обов`язку зі сплати аліментів.

Крім того, колегія суддів зауважує, що частину заборгованості зі сплати аліментів відповідач сплатив лише у вересні 2022 року, тобто після того як позивачка ініціювала питання про отримання у державного виконавця розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, звернувшись із відповідною заявою 09 вересня 2022 року.

Наведене вище дає підстави дійти висновку про те, що скаржником не спростовано презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості, що є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Перевіряючи доводи скаржника щодо необґрунтованості розміру пені, заявленої позивачкою до стягнення, колегія суддів враховує таке.

Так, з розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем убачається, що станом на 01 жовтня 2022 року у відповідача існувала заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 1904,87 грн. При цьому, на кінець лютого 2022 року заборгованість відповідача становила 1904,87 грн. У період з березня по червень 2022 року включно ОСОБА_1 не сплачував аліменти у розмірі 2359 грн щомісячно, також не сплачував і у липні-серпні 2022 року аліменти у розмірі 2472,5 грн щомісячно. Сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження у серпні 2022 року складав 16285,87 грн, тобто у вересні 2022 року ця заборгованість складала 18758,37 грн (16285,87 грн +2472,5 грн). У вересні 2022 року відповідач сплатив грошові кошти у сумі 16853,5 грн.

У постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі N 711/679/21 вказано, що при здійсненні часткових платежів аліментів грошові кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла в попередньому місяці (місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості на погашення платежу за поточний місяць.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі N 333/6020/16-ц відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток.

Відтак, розрахунок суми пені за прострочення сплати аліментів по вказаним вище платежам за період з 01 березня 2022 року по 28 вересня 2022 року включно, є таким: березень 2022 року становить 590,5097 грн (1904,87х31х1%); квітень 2022 року становить 2600,96 грн (4263,87х 61х1 %); за травень 2022 року становить 6093,04 грн (6622,87х92х1 %); за червень 2022 року становить 10957,88 грн (8981,81 грн х122х1 %); за липень 2022 року становить 17351,53 грн (11340,87 грн х 153 х 1 %); за серпень 2022 року становить 25416,60 грн (13813,37грн х 184 х 1 %); за вересень 2022 року становить 34526,04 грн (18758,37 грн х 212 х 1 %). Таким чином загальний розмір пені за несвоєчасно сплачені аліменти за вказаний вище період становить 97536,56 грн, що є більшим ніж розмір заборгованості зі сплати аліментів 18758,37 грн.

Отже з відповідача на користь позивачки підлягала б стягненню пеня (неустойка) за несвоєчасно сплачені аліменти у сумі 18758,37 грн, однак, зважаючи на принцип диспозитивності, суд розглядає справу лише (виключно) в межах заявлених позовних вимог, у той час як ОСОБА_2 заявлено вимогу про стягнення з відповідача пеню за прострочені аліменти у розмірі 16809,50 грн, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Посилання скаржника на те, що станом на 01 жовтня 2022 року сукупний розмір заборгованості з моменту відкриття виконавчого провадження становив 1904,87 грн не має правового значення у даному випадку, оскільки позивачкою заявлено вимогу про стягнення пені зі сплати аліментів за інший період (березень-вересень 2022 року), який охоплював проміжок часу, протягом якого відповідач своєчасно не виконував обов`язок зі сплати аліментів.

Оцінюючи аргументи скаржника щодо неспіврозмірності розміру витрат на правову допомогу, заявлених позивачкою, колегія суддів зазначає про таке.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 1 Закону №5076-VI представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону №5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону №5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону №5076-VI).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика Палати Верховного Суду у постанові від 16 листопада 2022 року у справі

№922/1964/21 вказала, що "при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону №5076-VI як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку. Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону №5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу".

Також у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару інша сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Аналогічні висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21.

Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі №922/1964/21.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі жовтня статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, перевіряючи доводи відповідача про неспівмірність витрат, розмір яких є фіксованим, враховуючи положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу, колегія суддів зважає на таке.

Як убачається з матеріалів справи, 24 серпня 2022 року між позивачкою ОСОБА_2 та адвокатом Артем`євою К.М. укладено договір №108 про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат зобов`язується здійснити представництво клієнта, що вказане у цьому договорі на умовах і в порядку, що визначені цим договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання цього договору. Безпосередній зміст правничої допомоги адвоката за цим договором полягає в тому, що клієнт доручає, а адвокат бере на себе зобов`язання, яке надалі іменується доручення, під час строку дії цього договору представництво (представити) в судах. Складання та подання позовної заяви про стягнення пені за прострочення сплати аліментів (пункт 1 Договору).

На визначення розміру гонорару адвоката впливають строки та результати вирішених спірних правовідносин, ступінь важкості справи, обсяг правових послуг, необхідних для досягнення бажаного результату та належного виконання окремих доручень клієнта. Обсяг правової допомоги враховується при визначенні обґрунтованого розміру гонорару. Гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється актом виконаної роботи до цього договору. Оплата гонорару клієнтом можливо на протязі всього часу надання правової допомоги, але не пізніше рішення (постанови, ухвали) по справі, або виконання доручення (пункт 4 Договору).

Цього ж дня, тобто 24 серпня 2022 року між позивачкою ОСОБА_2 та адвокатом Артем`євою К.М. укладено додатковий договір №1 до зазначеного вище договору, відповідно до умов якого сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання адвокатом правничої допомоги вказаної в договорі і визначеної дорученням у розмірі 10000 грн (пункт 1 Додаткового договору).

З акту виконаних робіт №1 від 22 грудня 2022 року убачається, що на виконання умов зазначеного договору про надання правової допомоги №108 від 24 серпня 2022 року, адвоката виконала для позивачки такі роботи: вивчення документів по справі, аналіз судової практики Верховного Суду; оцінка судової перспективи, зустріч з клієнтом (консультація, погодження позиції по справі); збір доказів по справі, отримання довідки про заборгованість, та виписку по рахунку; підготовка позовної заяви; представництво інтересів у справі; підготовка та подача позову та заяв до суду. Також зазначено, що вартість робіт становить 10000 грн.

Колегія суддів зазначає, що вивчення документів по справі, аналіз судової практики Верховного Суду, оцінка судової перспективи та погодження позиції по справі, є послугами, що дублюються, складовими одного завдання, а тому такі витрати не можуть бути стягнуті в повному обсязі. З цих самих підстав не можуть бути стягнуті у повній мірі грошові кошти за такі послуги як підготовка позовної заяви та подача позову.

Також колегія суддів зважає на те, що ця справа, яка з огляду на розмір позовних вимог є малозначною в силу вимог закону, розглянута судом у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Надавши оцінку доказам щодо фактично понесених витрат ОСОБА_2 на професійну правничу допомогу, врахувавши співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката зі: складністю справи та виконаною адвокатом роботою (наданою послугою); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторін, результатами розгляду справи, зваживши на необхідність дотримання критерію розумності розміру понесених стороною витрат, колегія суддів дійшла висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь

ОСОБА_2 5000 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді першої інстанції.

Витрати на професійну правничу допомогу на цю суму відповідають критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, відповідності конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідності процесуальних дій.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на вказані вище висновки апеляційного суду, ураховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору в силу вимогу закону, то з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 992,4 грн (2481 грн*0,4 = 992,4 грн).

Оскільки апеляційний суд ухвалює нове судове рішення лише з підстав порушення судом норм процесуального права, розподіл судових витрат, на стадії апеляційного перегляду справи, колегія суддів не здійснює.

Керуючись ст. 367,374,376,382-384 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 03 липня 2023 року

скасувати і ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання малолітніх дітей, за березень-вересень 2022 року в розмірі

16809,50 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції у розмірі 5000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь держави судовий збір у розмірі 992,4 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова