ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 лютого 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/2841/23

Головуючий у першій інстанції Олещенко В. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/250/24

Чернігівський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Скрипки А.А.

суддів: Євстафіїва О.К., Шарапової О.Л.

секретар: Мальцева І.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

третя особа: Чернігівська районна державна нотаріальна контора

Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області у складі судді Олещенко В.І. від 26 жовтня 2023 року, місце ухвалення рішення - м. Чернігів, дата складення повного тексту рішення - 30 жовтня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, третя особа: Чернігівська районна державна нотаріальна контора Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, зазначивши третьою особою Чернігівську районну державну нотаріальну контору Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просила: визначити їй додатковий строк для подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, що залишилася після смерті її сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом трьох місяців з дня набрання рішенням суду законної сили. В обґрунтування вимог заявленого позову ОСОБА_1 зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина після смерті її сина ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . З метою подання заяви про прийняття спадщини після померлого сина вона звернулася до нотаріуса, але їй було роз`яснено, що вона пропустила шестимісячний строк для подання такої заяви, і тому вона має звернутися до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. ОСОБА_1 вказує, що вона пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини через юридичну необізнаність щодо строків та процесу оформлення спадкових справ. Також ОСОБА_1 стверджує, що вона у встановлений законом шестимісячний строк не звернулася до нотаріальної контори через похилий вік та стан здоров`я. За доводами позивача, за життя її син ОСОБА_3 склав заповіт, зміст якого їй невідомий, проте, вона, як непрацездатна матір, має право на обов`язкову частку у спадщині після померлого сина, незалежно від змісту заповіту.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26.10.2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26.10.2023 року та ухвалити нове рішення, яким її позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 26.10.2023 року є незаконним та необґрунтованим, ухваленим при неповному з`ясуванні обставини справи, що призвело до порушення норм матеріального та процесуального права. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 не погоджується із висновком суду першої інстанції відносно того, що нею не надано доказів об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для неї щодо вчасного звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. ОСОБА_1 зазначає, що в серпні 2022 року вона перенесла інсульт, а після смерті сина зовсім погано себе почувала, в грудні 2022 року вона зовсім заслабла, після стаціонарного лікування у січні-лютому 2023 року в неврологічному відділенні КНП Чернігівська міська лікарня №3 полегшення не відчула. За доводами апелянта, у березні 2023 року їй було встановлено діагноз: токсичний тиреотоксикоз та призначено лікування, після якого стан її здоров`я з часом почав поступово покращуватися. Апелянт стверджує, що вона має низку основних та супутніх захворювань, через ослаблений імунітет вона вимушена була дотримуватися карантинних обмежень, які були скасовані лише 01.07.2023 року. Апелянт вказує, що зазначені обставини спростовують висновок суду першої інстанції про те, що строк для подання заяви про прийняття спадщини позивачем пропущено без поважних причин. Із посиланням на п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану, апелянт зазначає, що на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. За даних обставин, апелянт розраховувала на те, що вона зможе подати заяву про прийняття спадщини. Апелянт стверджує, що до суду з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини вона звернулась через чотири місяці після спливу строку на подання заяви про прийняття спадщини, і даний часовий проміжок є незначним, що є підставою для задоволення її позову. Апелянт вказує, що як їй стало відомо, будинок, який залишився після смерті її сина, знаходиться під арештом з 2003 року, у зв`язку із заборгованістю її сина по сплаті аліментів, які він не виплачував своїй дочці від першого шлюбу, і у разі задоволення її позову, ОСОБА_1 має намір у майбутньому подарувати свою частку у спадковому майні своїй онуці.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Максак Т.Л. підтримала вимоги та доводи поданої апеляційної скарги.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 , представник третьої особи: Чернігівської районної державної нотаріальної контори, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду даної справи (а.с.75,78,79), не з`явились.

22.02.2024 року на адресу апеляційного суду від відповідача ОСОБА_2 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із її поганим самопочуттям.

Апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання відповідача ОСОБА_2 про відкладення розгляду даної справи, оскільки жодних належних доказів на підтвердження обставин, на які посилається ОСОБА_2 у поданій нею заяві про відкладення розгляду даної справи, нею апеляційному суду не надано. За даних обставин, причини неявки відповідача в судове засідання апеляційного суду не можна визнати поважними, і тому відсутні підстави для задоволення клопотання ОСОБА_2 , та відповідно для відкладення розгляду справи.

Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи,перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 07.02.1993 року ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_3 . Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище ОСОБА_5 (а.с.27, зворот).

З копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Чернігівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Чернігівському районі Чернігівської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) 21.09.2022 року зроблено відповідний актовий запис №208 (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина.

Як вбачається із матеріалів справи, до спадкового майна належить житловий будинок з належними надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , який на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок в цілому належав ОСОБА_3 (а.с.23). Свідоцтво про право власності на житловий будинок видано 08.07.2002 року на підставі Рішення виконкому Киїнської сільської ради народних депутатів №19 від 20.03.2002 року у зв`язку із закінченням будівництва.

Оскільки будинок в АДРЕСА_1 побудований спадкодавцем у період шлюбу із відповідачем ОСОБА_2 , тому в силу приписів статей: 60, 61 СК України, він є об`єктом права спільної сумісної власності.

Відповідно до копії Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), № витягу: 73100404 від 06.07.2023 року, 08.05.2018 року посвідчено заповіт ОСОБА_3 , стан - чинний, номер у спадковому реєстрі 62399765 (а.с.9).

Згідно копії наданого заповіту, ОСОБА_3 заповів все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті і на що він за законом матиме право, дружині, ОСОБА_2 (а.с.27).

Як вбачається із копії спадкової справи, наданої Чернігівською районною державною нотаріальною конторою Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, 03.11.2022 року була відкрита спадкова справа №509/2022 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулась дружина спадкодавця ОСОБА_2 (а.с.24-28).

Із копії довідки виконавчого комітету Киїнської сільської ради №1005 від 24.10.2022 року, вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з ним за вищевказаною адресою були зареєстровані: дружина - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.26, зворот).

Спадкодавець є сином позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 20.03.1961 року (а.с.7).

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , має низку захворювань, у серпні 2022 року перенесла інсульт, з 27.01.2023 року по 09.02.2023 року перебувала на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КНП Чернігівська міська лікарня №3, що підтверджується наявними у справі медичними документами (а.с.6,10,11,62).

Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.10.2023 року, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено існування об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для вчасного її звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, і тому відсутні підстави для визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Судом першої інстанції зазначено, що після смерті сина 16.09.2022 року до закінчення шестимісячного строку для прийняття спадщини позивач була госпіталізована лише з 27.01.2023 року по 09.02.2023 року, тому у справі відсутні докази об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для позивача щодо її вчасного звернення із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини. Суд першої інстанції вважав, що доводи сторони позивача щодо військового стану та окупації м.Чернігова та навколишніх сіл, також не вказують на наявність підстав для задоволення позову, враховуючи, що у період з вересня 2022 року по березень 2023 року, ця територія була деокупована, було налагоджено сполучення між населеними пунктами, с.Киїнка, де мешкає позивач, розташовано у безпосередній близькості із м.Черніговом, тому не існувало перешкод звернутися вчасно до нотаріуса. Позивач у липні 2023 року звернулась за правничою допомогою до адвоката та із позовом до суду, і позов подано позивачем особисто до канцелярії суду.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 відносно того, що висновки оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.10.2023 року не узгоджуються із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції від 26.10.2023 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 не погоджується із висновком суду першої інстанції відносно того, що нею не надано доказів об`єктивних, непереборних та істотних труднощів для неї щодо вчасного звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. ОСОБА_1 зазначає, що в серпні 2022 року вона перенесла інсульт, а після смерті сина зовсім погано себе почувала, в грудні 2022 року вона зовсім заслабла, після стаціонарного лікування у січні-лютому 2023 року в неврологічному відділенні КНП Чернігівська міська лікарня №3 полегшення не відчула. За доводами апелянта, у березні 2023 року їй було встановлено діагноз: токсичний тиреотоксикоз та призначено лікування, після якого стан її здоров`я з часом почав поступово покращуватися. Апелянт стверджує, що вона має низку основних та супутніх захворювань, через ослаблений імунітет вона вимушена була дотримуватися карантинних обмежень, які були скасовані лише 01.07.2023 року. Апелянт вказує, що зазначені обставини спростовують висновок суду першої інстанції про те, що строк для подання заяви про прийняття спадщини позивачем пропущено без поважних причин.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.10.2023 року, виходячи із наступного.

Відповідно до статей: 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України).

Відповідно до ч.1 статті 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно положень ч.1 статті 1269, ч.1 статті 1270 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (стаття 1272 ЦК України).

Зважаючи на наведене, особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду із позовом про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини, відповідно до ч.3 статті 1272 ЦК України, у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (ч.2 статті 1272 ЦК України), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд має досліджувати поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Відповідно до приписів ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постановах від 11.07.2018 року у справі №381/4482/16-ц, провадження №61-12844св18, від 11.11.2020 року у справі №750/262/20, провадження №61-14038св20, Верховний Суд виклав висновки про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані із тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Водночас, судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Вирішуючи спори про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, суди мають враховувати, що прийняття спадщини є правом спадкоємця, і залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини потрібними є волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Підставою для визначення судом додаткового строку для подання заяви є виключно наявність поважних причин, тобто таких, які безумовно унеможливлювали вчинення особою дій по прийняттю спадщини. Такі причини та обставини мають існувати об`єктивно, тобто, незалежно від особистих уявлень спадкоємця чи сприйняття ним певних фактів. Встановлений законом шестимісячний строк є цілком розумним та достатнім для вчинення спадкоємцем юридично значимих дій щодо прийняття спадщини, а тому причини, які об`єктивно унеможливлювали вчинення дій щодо прийняття спадщини, мають існувати протягом усього цього строку, або принаймні, протягом його істотної частини, з такими наслідками, щоб протягом решти строку спадкоємець об`єктивно не мав змоги реалізувати своє право на прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна першорядно стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини і до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно, позивач ОСОБА_1 мала довести суду, що протягом всього шестимісячного строку на прийняття спадщини після смерті її сина, чи протягом істотної частини даного строку, існували причини, які об`єктивно унеможливлювали вчинення позивачем дій щодо прийняття спадщини.

У позові ОСОБА_1 , як на поважну причину пропуску строку на прийняття спадщини, посилається на свою юридичну необізнаність щодо строків та процесу оформлення спадкових справ. Також ОСОБА_1 вказувала, що вона у встановлений законом шестимісячний строк не звернулася до нотаріальної контори через свій похилий вік та стан здоров`я.

На підтвердження вимог заявленого позову ОСОБА_1 надала суду копії медичних документів, які підтверджують наявні у неї захворювання, перенесений у серпні 2022 року інсульт, та перебування позивача з 27.01.2023 року по 09.02.2023 року на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КНП Чернігівська міська лікарня №3.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 23.11.2020 року у справі №315/714/19, гостре раптове захворювання позивача, яке сталося за декілька днів до спливу шестимісячного строку для прийняття спадщини, унеможливило його своєчасне звернення до приватного нотаріуса. Фактично спадкоємець звернувся із заявою про прийняття спадщини наступного дня після одужання, пропустивши всього три дні. Таким чином суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову, адже вказана обставина пов`язана з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця, що потягло за собою незначний пропуск строку для прийняття спадщини.

Верховний Суд у постанові від 26.06.2019 року у справі №565/1145/17, провадження №61-38298св18, зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема, тривала хвороба спадкоємців. Такі висновки містяться і у постанові Верховного Суду від 11.11.2020 року у справі №750/262/20, провадження №61-14038св20.

Приймаючи до уваги вищенаведене, саме тривала хвороба спадкоємця або гостре раптове захворювання такої особи, із врахуванням усіх інших обставин справи, може у сукупності доводити існування об`єктивних та істотних перешкод для своєчасного звернення із заявою про прийняття спадщини.

Факт перебування на лікуванні в закладі охорони здоров`я не у всіх випадках може вважатися безумовною підставою для визначення додаткового строку. Важливими у цьому аспекті є необхідність врахування тривалості стаціонарного чи амбулаторного лікування, характеру захворювання, стану хворого тощо.

Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 11.07.2022 року в справі №650/48/20, провадження №61-10889св21.

Наявність хронічних захворювань та інвалідність самі собою не є поважними причинами пропуску строку на прийняття спадщини, та не є об`єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали б позивачу, у встановлений законом строк, звернутися із заявою про прийняття спадщини, у розумінні положень статті 1272 ЦК України.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постанові від 10.06.2021 у справі №691/481/18, провадження №61-5280св19 та у постанові від 14.02.2024 року у справі №357/8183/22, провадження №61-11556св23.

Враховуючи зазначене вище, апеляційний суд вважає, що надані позивачем докази можуть свідчити про існування обставин щодо неможливості звернення до нотаріуса лише під час перебування позивача на стаціонарному лікуванні, у хронологічний період з 27.01.2023 року по 09.02.2023 року, протягом шестимісячного строку для прийняття спадщини. Щодо решти строку, визначеного Законом для прийняття спадщини, позивач не надала суду доказів про наявність будь-яких поважних причин, які б унеможливлювали її звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Крім того, позивачем не надано суду доказів щодо неможливості направлення нею нотаріусу відповідної заяви поштою, як це регламентовано пунктами: 2.1, 3.5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, і тому необхідність дотримання карантинних обмежень, про що зазначає ОСОБА_1 у доводах апеляційної скарги, не може бути визнана об`єктивною та істотною перешкодою для своєчасного звернення із заявою про прийняття спадщини.

Із посиланням на п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 Про деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану, апелянт зазначає, що на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. За даних обставин, апелянт розраховувала на те, що вона зможе подати заяву про прийняття спадщини. Доводи апеляційної скарги також містять в собі посилання на правовий висновок щодо застосування принципу легітимних очікувань, сформульований Верховним Судом у постанові від 18.01.2023 року у справі №580/1300/22. Апелянт ОСОБА_1 вказує, що вона мала легітимні очікування на те, що оскільки на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється, вона зможе подати заяву про прийняття спадщини.

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.10.2023 року, виходячи із наступного.

Як зазначено Верховним Судом у постанові від 18.01.2023 року у справі №580/1300/22, на яку посилається апелянт, поняття легітимні очікування головним чином походять від англійського терміну legitimate expectations як розумні, небезпідставні або обґрунтовані очікування. У юридичній практиці зазначений термін також має такі альтернативні назви як правомірні, законні, розумні або виправдані сподівання.

Принцип легітимних очікувань широко застосовується у судовій практиці та ґрунтується на низці конституційних положень, які гарантують захист права власності (стаття 41 Конституції України) та передбачуваність (прогнозованість) законодавства, яким визначаються обмежувальні заходи (статті 22, 57, 58, 94 та 152 Конституції України). Реалізація принципу легітимних очікувань полягає у досягненні бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки; втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими.

Легітимні очікування не можна ототожнювати із сподіваннями, що виникають на підставі особистого сприйняття або помилкової оцінки певних обставин чи правових норм; не можуть виникати легітимні очікування, якщо існує спір щодо правильного тлумачення та застосування національного законодавства; обов`язковою умовою, за наявності якої певне сподівання (вимога) особи набуває ознак легітимного очікування є те, що таке очікування (вимога) має належне правове підґрунтя, тобто наявне достатнє джерело для відповідного очікування (вимоги).

Правовим підґрунтям для виникнення в особи легітимного очікування можуть бути: норми права (законодавство), судова практика, акт індивідуальної дії, конкретне судове рішення, що набуло законної сили, або умови договору; відсутність у законі приписів щодо певного права, яке однак, слідує із загальних конституційних принципів або природного права, або відсутність закону, який визначає механізм реалізації такого права, не може свідчити про відсутність правового підґрунтя для виникнення в особи легітимного очікування щодо реалізації такого права.

Підставою для виникнення у позивача легітимного очікування, ОСОБА_1 зазначає постанову Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану, відповідно до п.3 якої, на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється. Апелянт ОСОБА_1 вказує, що вона мала легітимні очікування на те, що із врахуванням п.3 даної Постанови, вона зможе подати заяву про прийняття спадщини.

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України №209 від 06.03.2022 року Деякі питання державної реєстрації та функціонування єдиних та державних реєстрів, держателем яких є Міністерство юстиції, в умовах воєнного стану доповнено постанову Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану пунктом 3 наступного змісту: Установити, що на час дії воєнного стану перебіг строку для прийняття спадщини зупиняється - діє до дня припинення чи скасування воєнного стану.

Саме дану редакцію постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану апелянт ОСОБА_1 зазначає підставою для виникнення у неї легітимного очікування на те, що вона зможе подати заяву про прийняття спадщини.

Проте, необхідно зазначити, що постановою Кабінету Міністрів України №719 від 24.06.2022 року Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату та державної реєстрації в умовах воєнного стану було внесено зміни до п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану, і викладено його у наступній редакції: Установити, що перебіг строку для прийняття спадщини або відмови від її прийняття зупиняється на час дії воєнного стану, але не більше ніж на чотири місяці. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення строку для прийняття спадщини.

Саме така редакція п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану діяла на момент відкриття спадщини у даній справі, тобто, станом на 16.09.2022 року, і тому вказана норма права, у даній редакції, могла бути підставою для виникнення у ОСОБА_1 легітимного очікування на те, що вона зможе подати заяву про прийняття спадщини протягом 10 (6 місяців + 4 місяці) місяців з дня відкриття спадщини, а не протягом всієї дії воєнного стану, як помилково вважала апелянт.

Враховуючи, що спадщина відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , 10 місячний строк для прийняття спадщини, на який ОСОБА_1 мала легітимні очікування, закінчився 16.07.2023 року, незважаючи на те, що постановою Кабінету Міністрів України від 09.05.2023 року №469 Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо нотаріату, державної реєстрації та функціонування державних електронних інформаційних ресурсів в умовах воєнного стану внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану, якими, серед іншого пункт 3 виключено. Вказана обставина не виключає можливості легітимних очікувань позивача, оскільки вони виникли раніше, і при цьому, необхідно зазначити наступне.

Як вбачається із матеріалів справи, з даним позовом до суду позивач ОСОБА_1 звернулася 13.07.2023 року (а.с.2-5), тобто ще до спливу десятимісячного строку для прийняття спадщини, у контексті редакції п.3 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №164 Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану, яка діяла на момент відкриття спадщини у даній справі, тобто, станом на 16.09.2022 року, на який ОСОБА_1 могла мати легітимні очікування. При цьому, вказаний строк закінчився 16.07.2023 року.

В доводах позовної заяви ОСОБА_1 зазначала, що з метою подання заяви про прийняття спадщини після померлого сина вона звернулася до нотаріуса, але їй було роз`яснено, що вона пропустила шестимісячний строк для подання такої заяви, і тому вона має звернутися до суду із позовною заявою про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і Закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 20.05.2021 року в справі №339/369/18, провадження №61-18714св19, порядок оформлення права на спадщину встановлений главою 89 ЦК України, Законом України Про нотаріат, підзаконними нормативними актами та являє собою визначену законодавством сукупність функцій, притаманну юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Верховний Суд врахував, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Таким чином, якщо відсутність умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що матеріали даної цивільної справи не містять в собі жодних доказів того, що ОСОБА_1 зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після померлого сина, і отримала відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до приписів ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини сплинув 16.03.2023 року, і до суду з даним позовом вона звернулась через 4 місяці після вказаної дати, що є незначним часовим проміжком.

У контексті вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 позову. Відповідно до постанови Верховного Суду від 23.11.2020 року у справі №315/714/19, гостре раптове захворювання, у сукупності із незначним терміном пропуску строку, можуть вважатися поважними причинами при вирішенні питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Проте, по даній цивільній справі вказаних обставин судом не встановлено, і апелянтом ОСОБА_1 не надано належних та достатніх доказів, у контексті приписів статей: 77,80 ЦПК України, щодо наявності даних обставин.

Приймаючи до уваги викладене вище, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновку оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 26.10.2023 року про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визначення позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки вказаний висновок суду узгоджується із фактичними, документально підтвердженими обставинами справи та нормами права, які регламентують спірні правовідносини.

За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської від 26.10.2023 року, залишити без змін.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 26 жовтня 2023 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий: Судді: