Справа №: 343/2784/23
Провадження №: 2-з/343/3/24
У Х В А Л А

про забезпечення позову

14 лютого 2024 року м. Долина

Суддя Долинського районного суду Івано-Франківської області Тураш В. А.

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мушинського Віктора Тадеушовича про забезпечення позову -

В С Т А Н О В И В :

В провадженні Долинського районного суду Івано-Франківської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до Долинської міської ради, Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Долинське будівельно-монтажне об`єднання "Райагробуд", ОСОБА_2 , про скасування рішення Долинської міської ради.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Мушинський В.Т., подав 12.02.2024 через систему "Електронний суд" заяву про забезпечення позову, в якій просить: забезпечити позов шляхом накладання арешту на земельні ділянки: кадастровий номер :01:014:0087 площею 1,9236 га, кадастровий номер :01:014:0088 площею 0,7526 га, в тому числі: заборонити проводити будівельні роботи, ділити, відчужувати, передавати в оренду земельні ділянки: кадастровий номер :01:014:0087 площею 1,9236 га, кадастровий номер :01:014:0088 площею 0,7526 га.

Дану заяву мотивує тим, що на підставі рішення Долинської міської ради Івано-Франківської області від 29.09.2016 № 441-16/2016, за заявою керівника Долинського БМО «Райагробуд» ОСОБА_3 , ФОП ОСОБА_4 виготовила технічну документацію із землеустрою щодо поділу земельною ділянки площею 2,6762 га, кадастровий номер :01:014:0004 на дві земельні ділянки, площею 1,9236 га та площею 0,7526 га.

19.11.2021 Відділ у Долинському районі міськрайонного управління у Долинському районі та м. Болехові ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області зареєстрував земельну ділянку кадастровий номер :01:014:0087, площею 1,9236 га та земельну ділянку кадастровий номер :01:014:0088, площею 0,7526га.

Позивач вважає, що рішення Долинської міської ради Івано-Франківської області від 29.09.2016 № 441-16/2016 порушує його права , як власника 5/100 часток майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 . Він вважає, що земельна ділянка площею 2,6762 га, кадастровий номер :01:014:0004 мала бути поділена на три земельні ділянки. Наслідком скасування рішення Долинської міської ради Івано-Франківської області від 29.09.2016 № 441-16/2016 є скасування в Державному земельному кадастрі записів про державну реєстрацію земельних ділянок: з кадастровим номером :01:014:0087 площею 1,9236 га та :01:014:0088 площею 0,7526 га.

Рішенням Долинської міської ради Івано-Франківської області від 18.07.2023 №2333- 33/2023 було вирішено: передати громадянці ОСОБА_2 в оренду на 5 років земельну ділянку площею 0,7526 га.

Дано згоду на поділ земельної ділянки площею 1,9236 га та зобов`язано громадянина ОСОБА_1 і Долинське БМО "Райагробуд" замовити проект землеустрою, щодо поділу земельної ділянки.

Однак позивач не звертався з заявою до Долинської міської ради Івано-Франківської області щодо поділу земельної ділянки кадастровий :01:014:0087 площею 1.923 га.

Додані до матеріалів справи документи свідчать, що Долинська міська рада Івано-Франківської області приймає рішення щодо розпорядження земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно, що перебуває у спільній частковій власності Долинського будівельно-монтажного об`єднання «Райагробуд", ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , без врахування законних інтересів співвласників, на власний розсуд.

Виходячи з вищенаведеного існує реальна загроза того, що земельні ділянки: кадастровий :01:014:0087, площею 1,9236 га, кадастровий номер :01:014:0088, площею площею 0,7526 га, можуть бути розділені ще на декілька земельних ділянок, без врахування інтересів співвласників майна, чи передано в оренду або в користування іншим особам без врахуванням інтересів співвласників.

У 2021 році на частині земельної ділянки кадастровий номер :01:014:0088, площею площею 0,7526 га було розпочати незаконне будівництво без дозвільних документів, що призвело до утруднення користування його нерухомим майном. Позивач звертався з заявою до Долинської міської ради Івано-Франківської області, де просив вчинити заходи щодо припинення незаконного будівництва. Долинська міська рада Івано-Франківської області повідомила його, що 29.10.2021 було проведено засідання комісії на предмет перевірки законності виконаних робіт та припинення самочинного будівництва. За результатами перевірки складено акт, протокол про адміністративне правовопорушення, припис про зупинення будівельних робіт, чим зобов`язано суб`єкта містобудування усунути виявленні правопорушення згідно чинного законодавства.

Особою, яка вчиняла самовільне будівництво є ОСОБА_2 .

Передача в оренду земельної ділянки кадастровий номер :01:014:0088, площею 0,7526 га ОСОБА_2 може призвести до продовження самочинного будівництва орендарем ОСОБА_2 , що утруднить його господарською діяльність.

Він вважає, що у випадку невжиття заявлених заходів забезпечення позову може призвести до неможливості відновлення його порушених прав без ініціювання нових позовів, зокрема аналогічного позову в разі поділу земельної ділянки, чи позову про знесення об`єкта будівництва (а.с.10-14 т.2).

Представник відповідача Долинської міської ради міський голова І.Дирів подав 13.02.2024 заперечення на заяву про забезпечення позову, в якому зазначив, що позивачем належним чином не дотримано вимог норм процесуального законодавства (п.3 ч.1 ст. 151 ЦПК) в частині обґрунтування необхідності забезпечення позову, а саме: не доведено та достатньо не аргументовано чому вжиття саме таких заходів може вплинути на майбутнє рішення суду та буде ефективним захистом, який спрямований на поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, за захистом яких власне він звернувся до суду. Недотримання вимог ст. 151 ЦПК є порушенням процесуального законодавства, а від так, має своїм наслідком повернення заяви про забезпечення позову заявнику.

Обраний спосіб захисту порушеного права має були ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.

Предметом позову в даній справі є скасування рішень Долинської міської ради, які за твердженням позивача порушують його права в користуванні земельною ділянкою під об`єктом нерухомого майна, власником якого він являється (5/100 часток майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 ).

Позивач в позові посилається на норми чинного законодавства щодо переходу права власності та права користування на частину земельної ділянки при переході права власності та права користування на об`єкт нерухомого майна, який розташований на такій земельній ділянці.

Як вже неодноразово нами було зазначено, що складові частини об`єкта нерухомого майна, що перебувають у власності позивача (5/100 часток) розташовані фактично на іншій земельній ділянці (земельна ділянка з кадастровим номером :01:014:0087 площею 1,9236 га) ніж у ОСОБА_2 (земельна ділянка з кадастровим номером :01:014:0088, площею 0,7526 га), яка не перебуває в його користуванні.

Аналізуючи вищенаведене, а також беручи до уваги твердження (як обгрунтування необхідності забезпечення позову) позивача щодо незаконною будівництва без дозвільних

документів з боку ОСОБА_2 , а також її право оренди стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :01:014:0088 площею 0.7526 га, що призвело до утруднення користування майном позивача, звертають увагу, що дані обставини не стосуються предмету позову та не підлягають доказуванню в рамках цієї справи.

Самі по собі позовні вимоги про визнання рішень незаконними та їх скасування, в даному випадку не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призведе до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою.

Беручи до уваги той момент, що обґрунтування забезпечення позову деякою мірою будується на припущеннях щодо мети досягнення очікуваного результату у вигляді рішення суду, проте таке припущення повинно бути логічним та переслідувати мету заради якої пред`являвся позов та водночас входити до предмету доказування. Тому вони не можуть погодитись з твердженнями позивача, щодо існування реальної загрози того, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:014:0087 площею 1.9236 га та земельна ділянка з кадастровим номером :01:014:0088 площею 0.7526 га можуть бути розділені ще на декілька земельних ділянок чи передані в оренду , без врахування інтересів співвласників об`єкту нерухомою майна виходячи з такого:

по перше - як вже зазначалось раніше земельні ділянки за кадастровими номерами :01:014:0087 та :01:014:0088 є окремим об`єктами цивільних прав, а тому стосовно земельної ділянки з кадастровим номером :01:014:0088, площею 0.7526 га у позивача не може виникати цивільний інтерес;

по друге - земельна ділянка з кадастровим номером 262201:0100:01:014:0087 площею 1,9236 га передана в оренду зокрема і позивачу та відповідно до п. 6 рішення Долинської міської ради від 18.07.2023 №2333-33/2023 надано згоду на поділ такої земельної ділянки. Про те до сьогодні позивачем не подано пропозиції (у вигляді технічної документації), яка б могла свідчити про інтерес позивача стосовно поділу земельної ділянки.

Тому беручи до уваги вищевикладене вважають, що позивачем не доведено, що застосування такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на земельні ділянки за кадастровим номером :01:014:0087 площею 1.9236 га, кадастровим номером :01:014:0088, площею 0.7526 га, в тому числі: заборона проводити будівельні роботи, ділити , відчужувати передавати в оренду земельні ділянки за кадастровим номером :01:014:0087, площею 1.9236 га, кадастровим номером :01:014:0088 площею 0.7526 га є адекватним та співмірним заходом забезпечення даного позову про скасування рішень Долинської міської ради (а.с.22-23 т.2).

Суд, вивчивши заяву про забезпечення позову, заперечення на заяву про забезпечення позову дійшов до висновку, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до положень ч.ч.1-2 ст.150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не

мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Ч.1 ст. 151 ЦПК України передбачає, що заява про забезпечення позову повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду.

Згідно з ч.ч.6,7 ст. 153 ЦПК України, залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановлені зазначеної відповідальності слід врахувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд може брати до уваги інтереси не тільки позивача, та й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Ч. 10 вказаної постанови передбачено, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Аналіз наведених норм діючого законодавства призводить до висновку, що забезпечення позову можливе лише при наявності між сторонами спору та наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення.

Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу забезпечення позову із заявленими вимогами позивача, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи.

Водночас, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів та, вживаючи заходи забезпечення позову, слід враховувати, що такими заходами не повинні порушуватися права осіб, що не є учасниками справи, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26.09.2019 у справі №904/1417/19, від 26.10.2020 у справі №907/477/20 та від 09.07.2021 у справі №910/6825/20.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожен, чиї права та свободи, визнанні в цій Конвенції, було порушено, має право

на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

При цьому обґрунтування необхідності забезпечення позову покладається саме на заявника та полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення його законних вимог.

Верховний Суд у постановах від 25.09.2020 у справі № 925/77/20, від 13.01.2020 по справі № 922/2163/17, від 03.04.2020 по справі № 904/4511/19 дійшов відповідного правового висновку та зазначив, що обов`язок доказування наявності обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття заходів забезпечення можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову, покладається саме на заявника.

При розгляді питань про забезпечення позову цивільний процесуальний закон не зобов`язує перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

З наданих до суду матеріалів убачається, що 03 листопада 2023 до Долинського районного сулу Івано-Франківської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Долинської міської ради, Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Долинське будівельно-монтажне об`єднання "Райагробуд", ОСОБА_2 , про скасування рішення Долинської міської ради(а.с.1-9т.1).

Позивач з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог (а.с.209-210 т.1)просить ухвалити рішення, яким:

1.Скасувати рішення Долинської міської ради від 29.09.2016 №441-16/2016.

2. Скасувати рішення Долинської міської ради від 18.07.2023 №2333-33/2023.

3.Скасувати державну реєстрацію права власності , номер запису:51483554 на земельну ділянку кадастровий номер :01:014:0088 від 21.08.2023, зареєстрованої на підставі рішення державного реєстратора Долинської міської ради Івано-Франківської області Шмеги Лідії Богданівни, індексний номер: 69007855 від 24.08.2023.

4. Скасувати в Державному земельному кадастрі записи про державну реєстрацію земельних ділянок з кадастровим номером :01:014:0087 та :01:014:0088.5.Судовий збір та витрати на правову допомогу покласти на відповідачів.

З урахуванням викладених заявником обставин та доказів, які надані заявником на підтвердження його вимог, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно існує спір щодо права користування земельними ділянками, реєстрації правочинів, і невжиття заходів забезпечення позову у даній справі може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. В даному випадку, суд вважає, що забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельні ділянки , є самим ефективним захистом прав сторони по справі.

Судом враховано, що вказаний спосіб забезпечення позову, про застосування якого в т.ч. просить заявник, є співмірним заявленим вимогам, оскільки забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні земельні ділянки, тобто заборона на вчинення будь-яких реєстраційних дій щодо таких , жодним чином не позбавляє власника права володіння ними.

Отже, суд враховує розумність та співрозмірність обмеження права власності, враховує

наслідки та правову підставі для накладення арешту , наявність імовірної,обґрунтованої підозри в порушеннях та діях, які можуть істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, а тому вважає, що підлягає до задоволення вимога про накладення арешту на земельні ділянки: з кадастровим номером :01:014:0087 площею 1,9236 га, кадастровим номером :01:014:0088 площею 0,7526 га.

Заява частині вимог про забезпечення позову шляхом заборонити проводити будівельні роботи, ділити, відчужувати, передавати в оренду земельні ділянки: кадастровий номер :01:014:0087 площею 1,9236 га, кадастровий номер :01:014:0088 площею 0,7526 га , до задоволення не підлягає.

Правових підстав для задоволення таких вимог у суду немає.

Крім того, накладення арешту на земельні ділянки це і є тимчасове, до скасування у встановленому ЦПК України порядку, позбавлення права на відчуження, розпорядження майном. Арешт майна це накладання заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до завершення розгляду спору, а тому є зайвим встановлення заборони на вчинення певних дій - ділити, відчужувати, передавати в оренду земельні ділянки, невизначеному представником заявника адвокатом Мушинським В.Т. колу осіб.

Також, суд звертає увагу на те, що вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони проводити будівельні роботи, може призвести до необґрунтованого втручання у господарську діяльність третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Долинського будівельно-монтажного об`єднання "Райагробуд", та ОСОБА_2 , які є орендарями земельних діляноккадастровий номер :01:014:0087 площею 1,9236 га., та кадастровий номер :01:014:0088 площею 0,7526 га, що є неприпустимим

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципу верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справах «Антріш проти Франції» (Hentrich v. France)» від 22 вересня 1994 року, серія А № 296-А, пункт 42, та «Кушоглу проти Болгарії» 10 травня 2007 року, заява № 48191/99, підпункти 4962). Будь-яке втручання державного органу у права осіб повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, пункти 69, 73, серія A № 52).

Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції регламентує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Іммобільяре Саффі проти Італії» від 28 липня 1999 року зазначено, що втручання у право власності допустиме лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету в суспільних інтересах. Але, окрім того, втручання, особливо коли воно має розглядатися в контексті ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, має забезпечити «справедливу рівність» між вимогами загальних інтересів і вимогами захисту основних прав людини. Має бути розумне співвідношення між засобами, що використовуються, і поставленою метою.

Разом із тим, застосування заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірні земельні ділянки, не порушить прав та охоронюваних законом інтересів відповідачів у справі, третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог, чи інших осіб, що не є учасниками даного судового процесу, не призведе до втручання у звичайну діяльність учасників судового процесу, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо розпорядження земельними ділянками, що дозволить створити належні умови для запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення заяви про забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

На підставі викладеного ст. ст. 149, 150, 153 ЦПК України, та керуючись ст.ст. 260, 261 ЦПК України, суддя-

П О С Т А Н О В И В :

заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мушинського Віктора Тадеушовича про забезпечення позову задоволити частково .

Накласти арешт на земельну ділянку, кадастровий номер :01:014:0087 площею 1,9236 га.

Накласти арешт на земельну ділянку, кадастровий номер :01:014:0088 площею 0,7526 га.

В задоволенні інших вимог заяви про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала суду про забезпечення позову є виконавчим документом та підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Ухвалу суду про забезпечення позову може бути оскаржено.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Копію ухвали направити сторонам по справі для виконання.

Суддя: