Справа № 694/1905/23 провадження № 2/694/55/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

08.02.2024 року м.Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі

головуючого судді Сакун Д.І.

з участю секретаря судового засідання Литвин Н.М.

розглянувши в приміщенні суду, в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , тел.. НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий, адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , тел.. НОМЕР_3 , адреса електронної пошти відсутня), третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору: Звенигородська державна нотаріальна контора ( 20202, Черкаська область, м.Зенигородка, проспект Шевченка, 10, , тел.. ) про усунення від спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

До Звенигородського районного суду надійшла дана позовна заява в якій позивач просить усунути ОСОБА_2 , від права на обов`язкову частку у спадщині, яка відкрилася після смерті ОСОБА_3 . Покласти судові витрати на відповідача.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її батько, ОСОБА_3 . За життя ним було складено заповіт, яким він призначив її, ОСОБА_1 , своєю єдиною спадкоємицею. Крім того, вказаним заповітом батько позбавив свого сина (її брата) ОСОБА_2 (далі - відповідач) права на спадкування за ним, про що прямо зазначено у заповіті. За її заявою, Звенигородською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу за померлим спадкодавцем ОСОБА_3 . Водночас, із заявою про прийняття спадщини, крім неї, до нотаріуса звернувся і її брат ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , пенсіонер.

Своє право на спадкування відповідач обґрунтовує тим, що він є пенсіонером за віком і відповідно до положень ст.1241 ЦК України має право на обов`язкову частку у спадщині.

Батько був інвалідом 2 групи, постійно хворів, вона доглядала його, готувала йому їжу, лікувала його, та допомагала по господарству. Відповідач самоусунувся від допомоги батькові, коли батько був живий. В 2003 році, у батька був ювілей, 60 років, який святкували вдома. На святкуванні був і відповідач ОСОБА_2 . Між батьком та відповідачем виникла сварка, під час якої відповідач почав ображати батька, потім схопив сокиру та намагався зарубати нею батька. Завдяки людям які були на святкуванні, у відповідача відібрали сокиру та захистили батька. Після цього відповідач із своєю сім`єю поїхали, і більше ні зі мною ні з батьком не спілкувалися. Навіть на похорони батька відповідач не прийшов. У її батька була друга група інвалідності (загальне захворювання), йому потрібна була стороння допомога. Батько дуже часто лікувався у лікарні, але за весь час починаючи з 2003 року, відповідач жодного разу навіть не поцікавився чи батько живий. У 2006 році батько потрапив під автомобіль, в результаті чого, отримав складний перелом ноги і був госпіталізований до Черкаської обласної лікарні. На нозі було зроблено три операції, але відповідач не цікавився станом здоров`я батька. З нею відповідач теж не підтримував стосунків. З того часу, її батько перебував у безпорадному стані, оскільки міг пересуватись тільки по будинку за допомогою «ходунків» і не міг ні самостійно приготувати собі їжі, ні вийти з будинку придбати продукти та ліки, ні забезпечити умови свого життя, тому потребував постійного стороннього догляду, допомоги та піклування. Таку допомогу батьку надавала вона. Батько мав невелику пенсію, потребував допомоги, коштів на відновлення здоров`я. Відповідач останні 20 років не спілкувався з батьком та жодним чином йому не допомагав, тому вважаю, що відповідач не має права на обов`язкову частку за законом, після смерті батька.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених у ньому та просила задоволити. Вказала, що її померлий батько перебував у безпорадному стані та не міг самостійно забезпечувати умови свого життя. Так батько майже не міг ходити, пересувався на ходунках виключно по будинку, дуже хворів і часто перебував у лікарні. Вона здійснювала його догляд, готувала їжу, усі витрати по його утриманню вона взяла на себе. Під час госпіталізації батька до лікарні, лише вона купувала необхідні ліки, опікувалася над ним. Крім того, витрати на поховання батька також понесла вона - позивач. В подальшому подала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідач у судове засідання не з`явився. Про день, час та місце був повідомлений належним чином. Про причини неявку в судове засідання не повідомив.

Третя особа без самостійних вимог Звенигородська державна нотаріальна контора звернулась до суду із заявою про розгляд справи без їхньої участі. Проти задоволення позову не заперечують. При винесенні рішення покладаються на розсуд суду.

В силу ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи провести за відсутності осіб, які беруть участь у справі на підставі письмових документів.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

10.08.2023 року до суду надійшла вищевказана позовна заява.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2023 року авто розподіл не відбувся.

За результатами повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.08.2023 року справу передіно судді Сакун Д.І.

Ухвалою судді від 19.09.2023 року відкрито провадження у справі, призначено підготовче засідання для розгляду справи по суті за правилами загального позовного провадження. Підготовче судове засідання було призначено на 17.10.2023 року та витребувано у Звенигородській державній нотаріальній конторі копію спадкової справи після смерті ОСОБА_3 .

03.10.2023 року за № 1216 від 29.09.2023 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи №11/23 від 21.03.2023 року після смерті ОСОБА_3 .

17.10.2023 року підготовче судове засідання було відкладено на 07.11.2023 року у зв`язку з неявкою усих учасників процесу.

Ухвалою суду від 07.11.2023 року підготовче судове засідання було закрито та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні 16.01.2024 були допитані свідки, які дали такі покази.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дали покази, що вони були друзями покійного ОСОБА_3 і знали його близько тридцяти років. Близько двадцяти років тому на власному дні народження ОСОБА_3 посварився із своїм сином ОСОБА_2 і з цього часу вони зовсім не спілкувалися. ОСОБА_2 з цього часу не приходив до батька і не телефонував йому, жодної допомоги не надавав. В останні роки покійний ОСОБА_3 перебував у безпорадному стані, оскільки мав захворювання ніг і пересувався по будинку виключно на ходунках, не міг вийти за межі двору, до магазину чи аптеки, не міг приготувати собі їжу та здійснювати інші дії по забезпеченню життєдіяльності. Фактично перебував в безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги, часто лежав у лікарні. Догляд за ним здійснювала його донька - позивачка у справі. Вона приходила до нього щодня, приносила їжу, прала, прибирала та здійснювала інші дії по догляду за хворим батьком, купувала ліки. Також вона доглядала за ним в ті періоди, коли він перебував у лікарні. Крім того свідок ОСОБА_5 вказав, що він, працюючи лікарем здійснював лікування померлого. Разом з тим померлий міг за своїм фізичним станом готувати їжу і певним чином себе обслуговувати.

Свідок ОСОБА_6 дала покази, що вона була сусідкою покійного ОСОБА_3 - проживала у сусідньому будинку. Померлий тривалий час хворів, пересувався за допомогою милиць. Обслуговував себе з трудом, міг готувати собі їжу, інколи просив в магазині придбати певні продукти. Сина померлого - відповідача у справі - свідок не бачила близько 20 років, він з батьком не спілкувався. Догляд за померлим здійснювала позивачка.

Свідок ОСОБА_7 дала покази, що вона була сусідкою покійного ОСОБА_3 - проживала у будинку навпроти. Вказала, що відповідач у справі після сварки з батьком на його дні народження близько двадцяти років тому, не приходив до батька, його життям не цікавився і не допомагав, зовсім з ним не спілкувався. Догляд за померлим здійснювала позивачка, готувала їсти, доглядала.

Фактичні обставини, встановлені судом

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини справи.

ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась ОСОБА_1 , що підтверджується копією паспорта серії НОМЕР_4 , виданого Звенигородським РВ УМВС України в Черкаській області 03.12.1996 року. (а.с.8,9).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 народилась ОСОБА_1 , де в графі «батько» вказаний ОСОБА_3 ( а.с. 20).

Відповідно до заповіту складеного 05.05.2009 року, ОСОБА_3 , на випадок його смерті, все майно, де б воно де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом матиме право заповідаю ОСОБА_1 ( а.с. 16).

Згідно з виписок №5150,5617,4137 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого виданої КНП «Звенигородська багатопрофільна лікарня інтенсивного лікування» Звенигородської міської ради Звенигородського району, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , проходив стаціонарне лікування в період з 08.12.2021 року по 28.01.2022 року, з 03.08.2022 року п 29.08.2022 року, з 24.10.2022 року по ІНФОРМАЦІЯ_7 ( а.с.17-19).

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого Звенигородським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Звенигородському районі Черкаської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) 24.11.2022 року, актовий запис №634 (а.с.21).

Як вбачається з реєстру прав власності на нерухоме майно, ОСОБА_3 мав у приватній власності житловий будинок загальною площею 63,7 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . ( а.с.22).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 074389, ОСОБА_3 був власником земельної ділянки площею 2,62 га., яка розташована в адміністративних межах Стебнівської сільської ради Звенигородського району, Черкаської області ( а.с.23).

Як вбачається з копії спадкової справи, із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_2 , який претендує на обов`язкову долю у спадщині після смерті ОСОБА_3 , яка сталась ІНФОРМАЦІЯ_7 . (а.с.43)

У спадковій справі має місце заповіт від 05 травня 2009 року, згідно з яким ОСОБА_3 заповв все своє майно, де б воно не було і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за Законом матиме право своїй дочці: ОСОБА_1 .

Мотиви, з яких виходить суд, застосування норм права, оцінка аргументів сторін.

За змістом ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Позбавлення особи права спадкувати - це захід, що має застосовуватися лише в крайньому випадку з урахуванням передусім характеру поведінки відповідача.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Згідно з ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ (ч.ч.5-6 ст.1224 ЦК України ).

Таким чином закон передбачає можливість усунення особи від права на спадкування за умови встановлення судом певного юридичного складу.

Виходячи зі змісту ч.5 ст.1224 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч.5 ст.1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Зазначений правовий висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі № 127/11015/17 (провадження № 61-13141 св 18).

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади).

При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для життєдіяльності спадкодавця, наявність можливості для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2019 року у справі № 752/12158/14-ц, від 21 березня 2018 року у справі № 337/6000/15-ц та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Суд вважає, що позивачкою не надано належних, допустимих та безспірних доказів, що є його процесуальним обов`язком (статті 10, 60 ЦПК України 2004 року), щодо ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме відповідача. Крім того, належними доказами не підтверджено, що спадкодавець мав потребу у постійному, довічному сторонньому догляді, у тому числі потреба спадкодавця в допомозі саме від відповідача. так не надано висновки лікарів стосовно необхідності здійснювати сторонній догляд за хворим та його стан, що унеможливлює пересування хворого, оскільки таких обставин з наданих виписок з історії хвороб не встановлено. Також не надано доказів і про те, що відповідач був обізнаний про потребу спадкодавця в такій допомозі, оскільки як сама позивачка так і всі свідки без виключення вказали, що відповідач навіть не спілкувався з спадкодавцем. Вказане позбавляє суд можливості встановити, що спадкодавець звертався з вимогою надати матеріальну та іншу допомогу, яку потребував внаслідок погіршення стану здоров`я, а відповідач батькові відмовив

Відтак, скільки одночасне настання наведених вище обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності не підтверджено відповідними доказами, тому відповідач, як спадкоємець не може бути усунутий від спадкування за законом обов`язкової частки у спадщині після смерті його батька ОСОБА_3 .

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 25 березня 2019 року по справі № 766/810/17, від 11 лютого 2019 року по справі № 756/11676/16-ц.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст.2 ЦПК України)

Відповідно до вимог ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. ( ст. 89 ЦПК України)

Враховуючи викладене, беручи до уваги встановлені судом фактичні обставини справи та правовідносини, що їх регулюють, суд приходить до висновку, що позов про усунення від спадкування є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч.1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскількисуд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову, то судові витрати слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1. 4, 11, 13, 15, 16, 202, 215, 267, 395, 407 ЦК України, 102-1, 152 ЗК України, ст. ст. 12, 19, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , тел.. НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП невідомий, адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , тел.. НОМЕР_3 , адреса електронної пошти відсутня), третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору: Звенигородська державна нотаріальна контора ( 20202, Черкаська область, м.Зенигородка, проспект Шевченка, 10, , тел.. ) про усунення від спадкування - відмовити в повному обсязі.

Відповідно до п. 15.5 розділу 15 XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України рішення суду може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня підписання рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте Звенигородським районним судом Черкаської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Ознайомитись з повним текстом судового рішенням, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua/.

Повний текст заочного рішення виготовлено 08.02.2024 року.

Суддя Д.І. Сакун