Справа № 462/7592/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2024 року Залізничний районний суд м. Львова

в складі: головуючої-судді - Гедз Б.М.

з участю секретаря - Ясниської В.Я.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника третьої особи - Данчак Т.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей разом із батьком, -

встановив:

Представник позивача - адвокат Шлянта Н.Р. звернулась до суду із позовом, в якому просила визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . В обгрунтування позовних вимог вказує, що позивач від шлюбу із відповідачем мають двох малолітніх дітей: доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . До вересня 2022 року вони проживали однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , однак через різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства та виховання дітей, спільне життя із відповідачем не склалось, у зв`язку із чим, відповідач, покинувши дітей, повернулась проживати до своєї матері. На даний час у провадженні суду на розгляді перебуває цивільна справа про розірвання шлюбу. Їхні діти протягом останнього року проживають разом із ним за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач іноді провідує дітей, проте інтересу до їхнього життя не проявляє, не цікавиться їхніми успіхами, станом здоров`я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, внаслідок чого діти не відчувають необхідної для них материнської любові та між ними відсутній зв`язок матері та дітей. Зазначає, що місце проживання старшої доньки зареєстровано за адресою їхнього проживання:

АДРЕСА_1 , молодша донька проживає без реєстрації за цією ж адресою, однак, незважаючи на неодноразові прохання позивача, відповідач не надає дозволу на проведення реєстрації місця проживання доньки. Натомість відповідач пропонує розділити дітей між ними, залишивши проживати разом з ним старшу доньку, а молодшу доньку передати відповідачу, на що позивач категорично заперечує, оскільки вважає, що така поведінка матері руйнує для дітей систему сімейних цінностей. Позивач вказує, що активно займається вихованням доньок, молодша донька відвідує ЗДО № 166, старша навчається у 3-ому класі Початкової школи «Світанок», крім того є учасником ГО «Ансамбль танцю «Явір» та при цьому не перешкоджає матері безперешкодно відвідувати дітей, спілкуватись з ними, піклуватись про них та вільно здійснювати свої батьківські обов`язки. Просить позов задоволити та визначити місце проживання дітей з ним.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 20 жовтня 2023 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 05 грудня 2023 року зобов`язано орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради надати висновок щодо розв`язання спору про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

18.01.2024 судом постановлено закрити підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та просив суд задоволити позов. Додатково доповнив, що близько 1,5-2 роки тому, відповідач переїхала жити до своєї матері. Діти залишились проживати разом з ним, він жодним чином не перешкоджає відповідачу відвідувати дітей, брати участь у їх вихованні, однак вона не займається ними, діти рідко бачаться з матір`ю. Частіше за все вона відвозить їх до своєї мами та фактично дітьми займається її мама, а не вона сама, тобто бабця заміняє дітям маму. Інколи діти залишаються ночувати в бабці. Старша донька ходить в школу та на плавання, молодша - в садочок, також обоє ходять на танці. Він заводить дітей і забирає їх зі школи та садочка, і мами в цей час з дітьми немає. За той час, поки відповідач не проживає з ними, вона забирала молодшу дочку з садочка, можливо, 5-7 разів, натомість він самостійно виконує роботу і мами, і тата одночасно. Також на даний час працевлаштувався на ТОВ «Нова Пошта». Вважає, що відповідач як мама здійснює неналежний догляд за їхніми малолітніми дітьми. Суперечок щодо зустрічей матері з дітьми між ними немає, однак підставою для його звернення із позовом до суду став спір із відповідачем стосовно місця проживання дітей, оскільки остання хоче забрати молодшу доньку ОСОБА_5 до себе та виїхати з нею за кордон, однак він заперечує проти розділення сестер між батьками, тому хоче, щоб діти залишились під його опікою в тому вигляді, як це є зараз. Крім того, відповідач знаючи, що молодша донька немає зареєстрованого у передбаченому законом порядку місця проживання, не вчинила жодних дій щодо проведення реєстрації малолтіньої дитини.

Представник позивача - адвокат Шлянта Н.Р. в судовому засіданні підтримала заявлені позивачем позовні вимоги у повному обсязі, доповвнила висловлену позивачем позицію, вказавши, що шлюб між сторонами було розірвано в жовтні 2023 року. Позивач з двома дітьми проживає за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач проживає окремо. За вказаною адресою зареєстровані відповідач та їхня старша донька, натомість молодша донька і позивач не зареєстровані за цією адресою. Позивач не чинить відповідачу жодних перешкод у вихованні дітей, однак між сторонами наявний конфлікт з приводу місця проживання дітей. Мати дітей вирішила розділити дітей, а саме молодшу дочку хоче забрати проживати з собою та планує виїхати з нею за кордон. Батько категорично проти, щоб діти проживали окремо, оскільки переконаний, що відповідач руйнує систему сімейних цінностей. Є низка доказів, які свідчать, що саме батько займається вихованням дітей. Він самостійно забирає і відводить їх в школу, садочок, на гуртки. Забезпечує всім необхідним та піклується про дітей, турбується про їх розвиток. У всіх наданих з навчальних закладів довідках та характеристиках згадки про маму нема. Відповідач ігнорує виконання своїх обов`язків. Заперечила щодо наданого органом опіки та піклування висновку про недоцільність визначення місця проживання дітей із позивачем, оскільки така позиція не відповідає дійсним обставинам справи, конфлікт між батьками щодо місця проживання дітей як існував на час засідання опікунської ради, так і продовжує існувати на даний час. Позивач фактично позбавлений, без згоди матері, можливості вирішувати будь-які питання, що стосуються дітей: побутові питання, прописка, виїзд за кордон тощо. Просила позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні пояснила, що перебувала із позивачем в шлюбі з 2014 року, від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_4 , 2015 р.н., ОСОБА_5 , 2019 р.н. Квартира на АДРЕСА_1 належить її братові, який зараз перебуває на військовій службі у Збройних Силах України, у вказаній квартирі зареєстрована вона та старша донька ОСОБА_4 , місце проживання молодшої доньки поки ніде не зареєстровано, однак фактично проживає на АДРЕСА_1 і жодних проблем у зв`язку із цим не виникало. Зазначила, що після народження другої дитини їй було важко проживати разом із позивачем, оскільки він постійно її цькував, чіплявся до дрібниць та знецінював її у сім`ї, перед дітьми, при цьому, вона готувала, прибирала та виконувала всю хатню роботу. Востаннє такий інцидент мав місце, коли близько 02.00 год. ночі позивач її розбудив із претензіями, чому не розвішані випрані речі. Так як не могла більше в таких умовах жити із позивачем в одній квартирі, в кінці літа 2022 року, вона дійсно зібрала свої речі та переїхала проживати до мами на АДРЕСА_2 в однокімнатну квартиру. Однак звертає увагу суду на те, що позивач намагається ввести суд в оману, вказуючи, що вона погана мама. Наведене не відповідає дійсності, оскільки, незаважаючи на те, що проживає окремо, вона займається дітьми, бере участь у їх вихованні, у цьому їй також допомагає мама. Чоловік залишився проживати разом з дітьми на АДРЕСА_1 , і вона не вбачає ніяких перешкод чи труднощів у фактичному проживанні дітей за вказаною адресою, оскільки доньки у цьому ж районі відвідують школу і садочок, позивач в свою чергу як батько виконує свої батьківські обов`язки по відношенню до дітей, вона як мама зі своєї сторони теж виконує покладені на неї обовязки з виховання дітей, крім того, їм допомагає її мама. Зазначила, що має намір виїхати з молодшою донькою ОСОБА_5 в Данію , однак коли саме не знає, тому повідомити не може. Заперечила проти заявленого позову з мотивів, якими керується позивач, звертаючись до суду із такою позовною заявою, оскільки вважає, що основною ціллю звернення позивача до суду із позовом про визначення місця проживання дітей є створення умов для стягнення з неї в майбутньому аліментів. Просила суд у задоволенні позову відмовити.

Представник органу опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради Данчак Т.П. в судовому засіданні повідомила, що із врахуванням рекомендацій комісії з питань захисту прав дитини при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради органом опіки та піклування надано висновок щодо недоцільності визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зважаючи на відсутність спору між батьками з даного приводу, а також беручи до уваги, що ОСОБА_1 офіційно не працює та не представив органу опіки та піклування довідки про доходи. Наданий висновок підтримує у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності суд дійшов до такого висновку.

Із змісту ст. 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 25.11.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, серія НОМЕР_1 , виданим 19.03.2015 Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 , виданому 24.09.2019 Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 04 жовтня 2023 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , який був зареєстрований 25 листопада 2014 року у Личаківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, розірвано.

Згідно довідки № 2222, виданої 06.09.2023 ЛКП «Сигнівка», у квартирі

АДРЕСА_3 зареєстровано 2 осіб: ОСОБА_3 , співвласник, та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка.

Відповідно до актів ЛКП «Сигнівка» від 08.09.2023 при обстеженні кв. АДРЕСА_3 проживають без реєстрації ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Гр. ОСОБА_3 зареєстрована за даною адресою, але фактично не проживає.

В ході судового розгляду справи сторонами у справі підтверджено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_3 та доньки

ОСОБА_4 , фактично проживають: позивач ОСОБА_1 , донька ОСОБА_5 без реєстрації та ОСОБА_4 . Відповідач ОСОБА_3 з 2022 року за вказаною адресою не проживає.

Як вбачається із довідки № 59 від 21.08.2023 ОСОБА_4 навчається у Початковій школі «Світанок» Львівської міської ради, за адресою: м. Львів, вул. Петлюри, 43.

Відповідно до довідки № 13 від 27.07.2023 ОСОБА_5 відвідує заклад дошкільної освіти (ясла-садок) комбінованого типу № 166 за адресою: м. Львів, вул. Кульчицької, 10а .

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до вимог ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно з ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Зі змісту ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно ч.1, 2 ст.161 СК України у разі якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має постійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до ч.4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів, зокрема, щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Під час судового розгляду справи Залізничною районною адміністрацією Львівської міської ради надано суду висновок про розв`язання спору № 260001-вих-5810 від 16.01.2024, згідно якого, із врахуванням рекомендацій комісії з питань захисту прав дитини при Залізничній районній адміністрації Львівської міської ради, орган опіки та піклування вважає недоцільним визначати місце проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зважаючи на відсутність спору між батьками з даного приводу.

Так, згідно висновку органу опіки та піклування встановлено, що гр. ОСОБА_1 офіційно не працює, рід його діяльності з якого отримує дохід у своїх поясненнях постійно змінював, підстави отримання коштів, які перераховує на власну картку не повідомив. З пояснень матері ОСОБА_3 на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, вона не заперечує щодо того, щоб діти проживали з батьком.

Згідно висновку, викладеного Великою Палатою Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (провадження № 12-158гс18) для застосування того чи іншого способу захисту потрібно встановити, які саме права (правомірні інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного права чи неправомірність або неефективність вибраного позивачем способу захисту прав, які суд за результатами вирішення спору вважатиме порушеними, невизнаними або оспорюваними, є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в позові.

Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання.

При цьому той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини і з цього приводу між ними існує спір.

Так, у даному випадку, суд бере до уваги наданий Залізничною районною адміністрацією висновок про розв`язання спору щодо недоцільності визначення місця проживання малолітніх дітей сторін у справі: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за відсутності спору, оскільки і в ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач не заперечує з приводу фактичного проживання дітей із батьком за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач ствердив, що жодних перешкод відповідачу як матері бачитись з дітьми та брати участь у їх вихованні не чинить, оскільки з даного приводу між ними є домовленість.

Наведене також підтверджується і поясненнями свідка ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні повідомила, що є матір`ю відповідача ОСОБА_3 та бабусею малолітніх

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . Вказала, що проживає за адресою: АДРЕСА_5 . Квартира АДРЕСА_3 належить її доньці ОСОБА_3 та сину, який на даний час служить в Збройних Силах України. Донька ОСОБА_3 протягом останніх близько 1,5 року проживає разом з нею в однокімнатній квартирі на АДРЕСА_2 , а зять вирішив, що хоче опікуватися дітьми. Спору про місце проживання дітей немає, вони проживають на

АДРЕСА_1 разом із батьком, оскільки в цьому ж районі знаходяться школа, яку відвідує старша внучка та садочок, в який ходить молодша дитина. Вказала, що позивач дійсно займається дітьми, він відводить і забирає їх зі школи, садка, також вихованням дітей займаються і вона, і її дочка, зокрема старшу внучку вона водить на плавання, після чого відводить її додому на АДРЕСА_6 . Донька час від часу забирає дітей разом з собою на вул. Гнатюка , інколи діти залишаються у них ночувати. Їй відомо, що донька планувала виїзд за кордон із молодшою дитиною, однак вона заперечує з даного приводу, вважає, що діти повинні залишатись проживати разом у м. Львові.

Свідок ОСОБА_10 , який проживає на АДРЕСА_6 та є сусідом позивача, в судовому засіданні підтвердив, що діти проживають разом із позивачем, якого часто бачить, як він зранку відводить їх в школу та садок, наскільки йому відомо у позивача вільний графік роботи. Вказав, що раніше сторони у справі проживали однією сім`єю за вказаною адресою, однак вже близько року відповідача він не бачив.

Позивач, звертаючись до суду із позовом про визначення місця проживання дітей разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , мотивуючи заявлені ним позовні вимоги, покликається на факт відсутності реєстрації місця проживання молодшої доньки з вини відповідача, яка уникає надання згоди на проведення такої реєстрації та її бажання виїзду за кордон із молодшою донькою, розділивши сестер між батьками.

Положення ст. 161 СК України передбачає можливість визначення судом місця проживання дитини тільки у разі, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина.

Поруч з цим, виходячи із встановлених обставин вказаної справи, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності спору між сторонами, порушення чи оспорювання його прав відповідачем щодо визначення місця проживання їх дітей.

Так, з приводу покликань позивача на відсутність реєстрації місця проживання доньки ОСОБА_5 , суд звертає увагу на те, що відповідно до вимог, визначених частиною другою статті 5 Закону України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" батьки або інші законні представники зобов`язані задекларувати або зареєструвати місце проживання (перебування) новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження.

У випадку, якщо один з батьків не надав згоди на реєстрацію місця проживання дитини з другим з батьків, реєстрація місця проживання дитини здійснюється на підставі рішення суду чи органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини.

Як встановлено згідно свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 від 24.09.2019, ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак позивачем не представлено суду будь-яких доказів на підтвердження факту неможливості врегулювання ним питання реєстрації дитини із відповідачем у досудовому порядку та самостійного вжиття позивачем заходів для проведення реєстрації місця проживання доньки протягом більше 4 років з часу народження дитини, зокрема звернення до відповідного Центру надання адміністративних послуг та отримання відмови у зв`язку із відсутністю згоди матері на проведення реєстрації, а відтак подальшого звернення позивачем з даного приводу до органу опіки та піклування чи суду, в тому числі і щодо неналежного виконання відповідачем, покладених на неї батьківських обов`язків щодо їхніх малолітніх дітей.

Не надано суду і жодних достатніх доказів, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про вчинення відповідачем будь-яких дій, спрямованих на вивезення доньки за кордон без дозволу на це батька дитини.

Крім того, суд повністю погоджується із висновком органу опіки та піклування в межах даної справи щодо недоцільності визначення місця проживання дітей, оскільки як вбачається із змісту такого на засіданні комісії з питань захисту прав дитини позивач у своїх поясненнях постійно змінював рід своєї діяльності з якого отримує дохід, підстави отримання коштів, перерахування яких здійснює на картку не повідомив, відомості про офіційне місце працевлаштування відсутні.

В ході судового розгляду позивач вказав, що працевлаштувався на ТОВ «Нова Пошта», однак жодних належних та допустимих доказів на підтвердження наведеного, як і інформації про отримані доходи суду позивачем теж не представив.

При цьому, ч. 2 ст. 161 СК України вказує, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто, зокрема, не має самостійного доходу.

Також, ч. 4 ст. 29 ЦК України встановлює, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Позивач, звертаючись до суду із вимогою про визначення місця проживання малолітніх дітей саме з ним, просить визначити таке за адресою: АДРЕСА_1 , разом з тим, як встановлено судом квартира № 19 за вказаною вище адресою належить відповідачу

ОСОБА_3 на праві спільної власності із її братом, вказана квартира також є зареєстрованим місцем проживання відповідача, натомість позивач фактично проживає за даною адресою без реєстрації у м. Львові і зареєстрованим місцем проживання останнього є: АДРЕСА_8 .

Чинним законодавством України визначено рівність прав та обов`язків батьків по відношенню до дітей, відповідальність щодо виховання дітей покладена на обох батьків, незалежно від того проживають вони разом чи окремо, оскільки обов`язок здійснювати належне виховання та нагляд за малолітнім є рівним для обох з них.

Відповідно до ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом лише в інтересах дитини.

За загальними правилами доказування, визначеними статями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі.

Враховуючи наведене, оцінивши встановлені в ході судового розгляду обставини та представлені суду докази в їх сукупності, беручи до уваги, що малолітні діти сторін у справі фактично проживали і проживають разом з позивачем із народження і до цього часу, при цьому матір дітей, за час проживання окремо, не вимагає від нього змінити місце проживання дітей та не заперечує щодо їх подальшого проживання з батьком, інших підстав для вирішення питання визначення місця проживання дітей позивачем не доведено, відтак суд приходить до висновку, що у задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей слід відмовити.

Керуючись ст.12, 13, 82, 89, 263-265, 268, 354 ЦПК України, ст. 161 СК України, суд

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із батьком ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_8 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_9 .

Третя особа: Орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, м. Львів, вул. Виговського, 34.

Суддя: (підпис) Б.М. Гедз

З оригіналом згідно. Оригінал рішення знаходиться у справі № 462/7592/23

Суддя: Б.М.Гедз