П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 року м. Київ

Справа №757/14496/23-ц

Апеляційне провадження №22-ц/824/5697/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Соколової В.В.

суддів: Мережко М.В., Поліщук Н.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва, ухваленого під головуванням судді Бусик О.Л., 31 травня 2023 року в м. Києві, повний текст рішення складений 01 червня 2023 року, у справі за позовомОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, заподіяної протиправними діями та бездіяльністю посадових осіб,

В С Т А Н О В И В

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з державного бюджету на користь ОСОБА_1 в порядку відшкодування моральної шкоди 33500 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року по справі № 480/8490/21, яке залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року, задоволено позов ОСОБА_1 до Департаменту ДВС МЮУ, МЮУ про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії. Визнано протиправними дії Департаменту ДВС МЮУ щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 на Урядову гарячу лінію від 02 липня 2021 року № ЧУ-12546246/2. Зобов`язано Департамент ДВС МЮУ повторно розглянути звернення ОСОБА_1 на Урядову гарячу лінію від 02 липня 2021 року №ЧУ-12546236/2 та надати відповідь на вказане звернення з урахуванням правової оцінки, наданої судом. Позивач вказував, що відповідач Департамент ДВС МЮУ свідомо проігнорував вказане судове рішення і не забезпечив його належного виконання, про що свідчить лист Департаменту ДВС МЮУ від 09 лютого 2023 року за № 15378/20.4.2/31-23 щодо розгляду звернення ОСОБА_1 , який за своєю суттю є лише формальною відпискою та не містить повної вичерпної відповіді на звернення від 02 липня 2021 року.

За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що протягом двох років відповідач свідомо не здійснює розгляд звернень позивача та належним чином не виконав рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року, позивач зазначав про завдання йому моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях та погіршенні здоров`я, спричинених тривалим перебуванням в напруженого нервовому стані, зміні звичного способу життя, а також необхідністю звертатися до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31 травня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, заподіяними протиправними діями та бездіяльністю посадових осіб - відмовлено (а.с. 153-156).

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння відповідачем моральної шкоди. При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що Сумський окружний адміністративний суд, визнавши протиправними дії Департаменту ДВС МЮУ щодо неналежного розгляду ОСОБА_1 на Урядову гарячу лінію від 02 липня 2021 року, зобов`язав Департамент ДВС МЮУ повторно розглянути це звернення з урахуванням норм законодавства, чим відновив порушені права позивача на розгляд його клопотання у відповідності до вимог чинного законодавства.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, у порушення норм процесуального права, зокрема вимог ч. 3 ст. 89 ЦПК України, суд першої інстанції на підтвердження підстав про відмову у задоволенні позовних вимог у мотивувальній частині рішення взагалі не надав оцінки доказам, які надані одночасно з позовною заявою, зокрема рішенню Сумського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2023 року, яким підтверджується протиправність дій Департаменту ДВС МЮУ. Суд першої інстанції залишив поза увагою, що негативні емоції, яких позивач зазнав внаслідок неправомірних дій з боку органу державної влади, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із серцево-судинними хворобами, оскільки негативні емоції завжди викликають загострення цих хвороб, тоді як йому взагалі протипоказані психоемоційні навантаження, що було підтверджено довідкою до акту огляду МСЕК №037435 від 20 листопада 2007 року та іншими медичними документами, які свідчать про існуючі у нього проблеми зі станом здоров`я, загострення яких знаходиться у прямій залежності від емоційного стану (а.с. 158-176).

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Департамент ДВС МЮУ просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на те, що позивачем не надано суду доказів того, чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, за яких обставин вони заподіяні, чому оцінено моральну шкоду саме на таку суму та з чого він при цьому виходив, якими доказами це підтверджується, а також інші обставини, що мають значення для вирішення заявлених вимог. Також, відповідач зазначив, що позивачем у строки та порядок, визначені Законом, не оскаржено дії чи бездіяльність щодо повторного розгляду звернення ОСОБА_2 від 02 липня 2021 року, відповідь на яке надано Департаментом ДВС листом від 09 лютого 2023 року № 15378/20.4.2/31-23.

У порядку ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч.13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року у справі №480/8490/21, яке залишене без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 29 листопада 2022 року, задоволено позов ОСОБА_1 до Департаменту ДВС МЮУ, МЮУ про визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії. Визнано протиправними дії Департаменту ДВС МЮУ щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 на Урядову гарячу лінію від 02 липня 2021 року № ЧУ-12546246/2. Зобов`язано Департамент ДВС МЮУ повторно розглянути звернення ОСОБА_1 на Урядову гарячу лінію від 02 липня 2021 року №ЧУ-12546236/2 та надати відповідь на вказане звернення з урахуванням правової оцінки, наданої судом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що Департамент ДВС МЮУ належним чином не виконав покладений на нього ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» обов`язок об`єктивно та всебічно перевіряти заяви чи скарги, оскільки у листі від 26 липня 2021 року № 39686/Ч-20519/20.4.2 Департамент ДВС МЮУ не зазначав звідки, коли, з яких причин оригінал виконавчого листа ОСОБА_1 був повернутий до відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління МЮ (м. Київ), не вказує дату реєстрації і номер поштового відправлення, яким виконавчий лист направлявся вперше, хоча саме достовірність цього факту і викликала сумнів у позивача та стала підставою для звернення на Урядову гарячу лінію. Також, цей лист не містить відповіді на прохання заявника притягнути ОСОБА_3 до відповідальності за надання неправдивої інформації.

На виконання вказаного рішення адміністративного суду Департамент ДВС МЮУ повторно розглянуло звернення ОСОБА_1 від 02 липня 2021 року та надало відповідь листом від 09 лютого 2023 року за № 15378/20.4.2/31-23.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, вказував на наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди, адже протягом двох років відповідач свідомо не здійснює розгляд звернень позивача та належним чином не виконав рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року.

При цьому, обгрунтовуючи завдання йому моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях та погіршенні здоров'я, спричинених тривалим перебуванням в напруженого нервовому стані, зміні звичного способу життя, а також необхідністю звертатися до суду за захистом своїх прав, позивач посилався на наступні докази, додані ним до позовної заяви:

- копію направлення ОСОБА_1 від 16 серпня 2021 року на магнітно-резонансну томографію та результати знімку 15432 від 16 серпня 2021 року (а.с. 64);

- копію консультаційної довідки ОСОБА_1 від 19 січня 2022 року (а.с.65);

- копію посвідчення про інвалідність ОСОБА_1 та довідки до акту огляду МСЕК від 20 листопада 2007 року(а.с. 66);

- копію консультаційної довідки ОСОБА_1 від 09 квітня 2021 року (а.с. 67).

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Положеннями ст. 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

При цьому, у відповідності з п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч. 3 ст. 23 ЦК України).

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пунктах 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди від 31 березня 1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зав`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями ( бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Отже, необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою винної особи. Відсутність хоча б однієї складової виключає обов`язок щодо відшкодування шкоди.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України визначено перелік випадків відшкодування моральної шкоди органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим, органом місцевого самоврядування, фізичною або юридичною особою, яка її завдала. Зазначений перелік не є вичерпним, оскільки пункт 3 цієї статті передбачає наявність інших випадків, передбачених законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів (ст. 1173 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (ст. 1174 ЦК України).

Разом з тим, відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З наведених обставин справи вбачається, що судовим рішенням були визнані неправомірними дії Департаменту ДВС МЮУ щодо ненадання відповіді на звернення позивача в порядку визначеному Законом України «Про звернення громадян».

У свою чергу, саме лише задоволення позову про визнання протиправними дій відповідача щодо неналежного розгляду звернення позивача не є безумовною підставою для висновку про наявність моральної шкоди та причинного зв`язку між діями відповідача та заподіяною шкодою. Наявність шкоди та причинний зв`язок, як обов`язковий елемент відповідальності за заподіяння збитків, між протиправною поведінкою та шкодою виражається в тому, що шкода повинна бути об`єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди. Зокрема, доведенню підлягає, що протиправні дії чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода у потерпілої особи є безумовним наслідком такої протиправної поведінки. Подібні висновки зробив Верховний Суд у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 918/203/18.

Натомість, як вірно встановлено судом першої інстанції, Сумський окружний адміністративний суд, визнавши протиправними дії Департаменту ДВС МЮУ щодо неналежного розгляду звернення ОСОБА_1 на Урядову гарячу лінію від 02 липня 2021 року, зобов`язав Департамент ДВС МЮУ повторно розглянути це звернення з урахуванням норм законодавства, чим відновив порушені права позивача на розгляд його клопотання у відповідності до вимог чинного законодавства. Даний висновок суду відповідає правовому висновку викладеному у постанові Верховного Суду від 24 червня 2022 року по справі № 296/3116/20.

Більш того, як вже зазначалося вище, Департамент державної виконавчої служби України МЮУ на виконання рішення Сумського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2022 року, повторно розглянув звернення позивача від 02 липня 2021 року та надав відповідь листом від 09 лютого 2023 року за №15378/20.4.2/31-23. Твердження позивача про те, що ця відповідь є неналежною, а є формальною відпискою є його особистим ставленням та суб`єктивною оцінкою дій відповідача. Доказів того, що дії та/або бездіяльність відповідача щодо повторного розгляду його звернення є неправомірними, матеріали справи не містять.

Матеріали справи не містять даних про наявні у позивача моральні страждання. Посилання апелянта на те, що наявні у матеріалах справи медичні документи підтверджують факт завдання йому моральної шкоди відповідачем, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказані документи не підтверджують факт погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, що настали саме внаслідок дій/бездіяльності відповідача, вони свідчать про загальний стан позивача, який, як вбачається, має статус особи з інвалідністю з 2007 року.

Отже всупереч вищенаведених норм чинного законодавства, позивачем не надано жодних доказів на підтвердження наявності заподіяної йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між шкодою і діяннями відповідача та вини останнього. Позовна заява містить лише загальні посилання на наявність підстав, які, на думку позивача, є підставою для відшкодування моральної шкоди.

Практика Верховного Суду щодо відшкодування шкоди у подібних правовідносинах є сталою, зокрема у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 296/3115/20 від 06 вересня 2021 року у справі № 296/3139/20, від 16 вересня 2020 року у справі № 243/5118/19, від 12 квітня 2019 року у справі №686/10651/18, від 25 листопада 2019 року у справі № 686/22462/18, від 31 липня 2019 року у справі № 686/22133/18, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди, а сам факт визнання протиправною бездіяльності не свідчить про наявність заподіяння шкоди.

З вищенаведеного вбачається, що доводи позивача щодо незаконності оскаржуваного рішення не ґрунтуються на вимогах закону, суперечать наявним у справі доказам та фактичним обставин справи, а отже не спростовують та не впливають на законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення.

Крім цього, наведені в апеляційній скарзі доводи, які на думку позивача, є підставою для скасування рішення суду, є тотожними із його поясненнями на обґрунтування позовних вимог, ці доводи були предметом судового розгляду в суді першої інстанції, яким суд надав ґрунтовну оцінку, яка узгоджується з вимогами закону і з якою у суду апеляційної інстанції відсутні підстави не погодитися.

Таким чином, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 372, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 травня 2023 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач В.В. Соколова

Судді М.В. Мережко

Н.В. Поліщук