ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/704/24 Справа № 233/5220/21 Суддя у 1-й інстанції - Малінов О. С. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Бортник В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №233/5220/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів - виконавчий комітет Костянтинівської міської ради, про заборону вчиняти певні дії та стягнення моральної шкоди, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 вересня 2023 року ухвалене у складі судді Малінова О.С., повний текст рішення виготовлено 15 вересня 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідачів - виконавчий комітет Костянтинівської міської ради, про заборону вчиняти певні дії та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що йому на праві приватної власності, належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . В зазначеному будинку він мешкає вже тривалий час. Земельна ділянка на якій розташований будинок знаходиться у нього на праві постійного користування та використовується для обслуговування будинку та ведення присадибного садівництва.

Сусідній будинок, розташований поруч за адресою АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою КП «Костянтинівське міське бюро технічної інвентаризації Костянтинівської міської ради» від 09.09.2021 №892.

Протягом, останніх двох років, сусідня ділянка за вказаною адресою використовується відповідачами ОСОБА_3 , ОСОБА_2 не за цільовим призначенням, а саме на вказаній ділянці здійснюється підприємницька діяльність з реалізації деревини, яку розпилюють, рублять та реалізують, що підтверджується довідкою СП відділу №2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області від 11.08.2021 №16059/203/02-2021. Даними діями відповідачі завдають йому дуже великі незручності. З ранку до вечора в належному йому будинку неможливо знаходитися від шуму з сусіднього подвір`я. До подвір`я постійно приїжджають вантажні автомобілі, які розгружують деревину та після її обробки, шляхом розпилу та рубки, деревина знов грузиться та вивозиться. Такі дії спричиняють постійний шум та грохот, забруднення його ділянки відходами виробництва (пилом). Крім того, відходи деревини спалюються, що задимлює все навкруги.

Позивач неодноразово звертався до відповідачів припинити порушувати його права, викликав представників поліції, після приїзду яких, протиправні дії відповідачами припинялися на день-два, але кожного разу розпочиналися знову.

16.09.2021 року позивач звернувся з заявою на ім`я міського голови та голови комісії з питань регулювання земельних відносин з вимогою розібратися з ситуацією порушення правил добросусідства, та використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, відповіді не отримав. У зв`язку з чим, вимушений був звернутися до голови Донецької обласної державної адміністрації. На звернення позивача Департаментом житлово- комунального господарства Донецької обласної державної адміністрації, повідомлено, що 27.10.2021 робочою групою міськвиконкому проведено візуальне обстеження зазначеної земельної ділянки та встановлено знаходження на ділянці трьох автомобілів та порубану деревину. Комісії надано документи на право здійснення ФОП ОСОБА_2 робіт за напрямком «Лісопільне та стругальне виробництво». Також зазначено, що комісією рекомендовано припинити роботи з розрубки та обробки деревини, але роботи не припинилися.

27.06.2023 року змінивши предмет позову ОСОБА_1 просив суд, заборонити ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 вчиняти певні дії щодо використання земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 не за цільовим призначенням у зв`язку з порушенням правил добросусідства та стягнути з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 завдану йому моральну шкоду у розмірі 30 000 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 1816 грн.

Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 вересня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з зазначеним судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що твердження суду про те, що позивачем не надано доказів, що саме відповідач ОСОБА_4 , якимось чином порушує права позивача, як землекористувача не відповідає дійсності, оскільки на думку позивача власником сусідньої земельної ділянки є саме ОСОБА_4 , котра в свою чергу надала дозвіл на користування земельною ділянкою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою СП відділу № 2 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області від 11.08.2021 №16059/203/02-2021.

Вважає, що ним обрано належний, ефективний та пропорційний спосіб захисту свого права, бо саме наявність судового рішення про заборону відповідачам вчиняти дії щодо використання земельної ділянки не за цільовим призначенням, надасть позивачу можливість в разі невиконання судового рішення здійснювати захист свого права в рамках кримінального провадження. Зібраними доказами у справі підтверджується правове обґрунтування доводів позивача щодо наявності у нього перешкод у користуванні належній йому земельною ділянкою, використання відповідачами прилеглої до будинку АДРЕСА_2 території не за призначенням, а роботи пов`язані з розпилом, рубкою та реалізацією деревини в житловій зоні, створюють незручності та порушують правила добросусідства, у тому числі права позивача, який є власником будинку АДРЕСА_1 .

Судом першої інстанції не враховано, що позивач постійно проживає поблизу лісопильного виробництва, яке експлуатується ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в житловій зоні, що не відповідає цільовому призначенню земельної ділянки та порушує правила добросусідства чим створює незручності проживання позивача. Використання земельної ділянки у підприємницьких цілях промислово-виробничого характеру, призводить до підвищеної екологічної та пожежної небезпеки, загазованості та забрудненості повітря і землі, забрудненості земельної ділянки, псуванню дерев, рослин та городини, що ростуть на земельній ділянці позивача, шум постійно працюючої техніки, пересування автомобільної техніки по дорозі поруч із належною позивачу земельною ділянкою, здійснює негативний вплив на здоров`я позивача та завдає моральної шкоди.

Відзиви на апеляційні скарги не надходили.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду, яке проводилось в режимі відеоконференції, позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання суду апеляційної інстанції не прибули, були повідомлені про час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи на підставі свідоцтва про право на спадщину посвідченого 10.02.2014 року державним нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальної контори Сівяковою Г.П., позивачу ОСОБА_1 належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-10). Земельна ділянка, на якій розташований будинок, знаходиться у нього на праві постійного користування та використовується для обслуговування будинку та ведення присадибного садівництва.

Згідно довідки КП «Костянтинівське міське бюро технічної інвентаризації Костянтинівської міської ради» від 03.09.2021 №892, право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі мирової угоди від 18.09.1987р. Інформація про реєстрацію права власності на вищевказане нерухоме майно міститься у реєстраційній книзі №8 за р/№603 (а.с.12).

Згідно відповіді з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №148597 від 17.07.2023 інформації щодо наявності речових права на нерухоме майно на ім`я ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) інформації не знайдено (а.с.216).

Робочою групою міськвиконкому, згідно наданого акту, проведено візуальне обстеження зазначеної земельної ділянки та встановлено знаходження на ділянці трьох автомобілів та порубана деревина. На період проведення обстеження роботи з розпилу та рубки деревини не проводились. Комісії надано документи на право здійснення ФОП ОСОБА_2 робіт за напрямком «Лісопільне та стругальне виробництво», договір купівлі продажу необробленої деревини від 12.06.2021 №140, укладеного зі Слов`янським лісовим господарством (а.с.50-53).

На звернення позивача Департаментом житлово-комунального господарства Донецької обласної державної адміністрації, надано відповідь 01.11.2021 №3-00925/929, в якій повідомлено, що встановлення фактів самовільного використання земель, розрахування розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання їх не за цільовим призначенням та вжиття заходів щодо її відшкодування в установленому законодавством порядку належить до компетенції Управлінь з контролю за використанням та охороною земель Головних управлінь Держгеокадастру в областях. Відомостей щодо надання у власність або користування земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 відсутні, тобто земельна ділянка у власність чи користування не надавалася. Станом на теперішній час перебуває у комунальній власності. (а.с.19, 20).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що саме відповідач ОСОБА_4 якимось чином порушує права позивача як землекористувача. Щодо відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 то, з урахуванням вищенаведених норм закону, їх правовий статус як землекористувачів земельної ділянки АДРЕСА_1 взагалі не визначений.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду та розглянувши доводи апеляційної скарги виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.2 Цивільного процесуального кодексу України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст.12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 ст.16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема: припинення дії, яка порушує право, і відновлення становища, яке існувало до порушення.

Згідно з п.г ч.1 ст.91 Земельного кодексу України, власники земельних ділянок зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.

У відповідності зі ст.152 цього ж Кодексу, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь - яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки.

Відповідно до ст.103 Земельного кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Згідно до ст.104 ЗК власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

На підставі ст.106 ЗК власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Як вбачається з матеріалів справи позивачу на праві приватної власності, належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . Земельна ділянка, на якій розташований будинок, знаходиться у нього на праві постійного користування та використовується для обслуговування будинку та ведення присадибного садівництва.

Сусідній будинок, розташований поруч за адресою АДРЕСА_1 , належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_4 , що підтверджується довідкою КП «Костянтинівське міське бюро технічної інвентаризації Костянтинівської міської ради» від 09.09.2021 №892.

Згідно відповіді Департамента житлово-комунального господарства Донецької обласної державної адміністрації, від 01.11.2021 №3-00925/929, відомостей щодо надання у власність або користування земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 відсутні. Тобто земельна ділянка у власність чи користування відповідачам не надавалась. Станом на теперішній час земля за вказаною адресою перебуває у комунальній власності. (а.с.19, 20).

Таким чином, відповідач ОСОБА_4 є власником домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 , проте вона не є власником земельної ділянки на якій здійснюється підприємницька діяльність ФОП ОСОБА_2 робіт за напрямком «Лісопільне та стругальне виробництво».

Статтею 91 ЗК України визначено, що власники земельних ділянок, крім інших обов`язків, зобов`язані зокрема, дотримуватися правил добросусідства.

Відповідно до статті 152 ЗК України та статті 391 ЦК України власник земельної ділянки має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст.82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи й підлягають установленню при ухваленні судового рішення (чч.1, 2 ст.77 ЦПК України ).

Згідно зі ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись з позовними вимогами до відповідача ОСОБА_4 , як власника сусіднього домоволодіння позивачем не надано доказів, якими діями відповідача ОСОБА_4 порушується його право власності чи законного володіння земельною ділянкою.

Доказів того, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , є землекористувачами земельної ділянки АДРЕСА_1 позивачем не надано.

Доводи апеляційної скарги позивача спростовуються наявними у справі доказами, які проаналізовані судом першої інстанції, їм дана вірна правова оцінка, тому вони задоволенню не підлягають, оскільки фактично зводяться до переоцінки доказів та пов`язані з незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 01 березня 2024 року.

Головуючий суддя: О.В.Агєєв