Справа № 336/9527/23
Провадження № 2/314/299/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

29.02.2024 м. Вільнянськ

Справа № 336/9527/23;

Провадження № 2/314/299/2024;

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Кіяшко В.О.,

секретар судового засідання Румянцева А.М.,

учасники справи:

-позивач ОСОБА_1 ;

-відповідач ОСОБА_2 ;

-третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському районі;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському районі про визначення місця проживання дитини,

за участю: позивача ОСОБА_1 ,

стислий виклад позицій сторін.

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини.

Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що 22.09.2011 сторони зареєстрували шлюб. Від вказаного шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.11.2013 шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2017 стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки, які відповідач ОСОБА_2 сплачував за виконавчим листом до 24.02.2022. Після розірвання шлюбу дитина весь час проживає разом з позивачкою на знаходиться на повному її утриманні. Позивач самотужки піклується про її фізичний, моральний та духовний розвиток, приділяє багато часу для її виховання та навчання. Позивачка ОСОБА_1 працює начальником відділу по Шевченківському району Департаменту адміністративних послуг ЗМР, має гідну заробітну плату. Також перебуває на обліку в Шевченківському районному об`єднаному управління ПФУ м. Запоріжжя в Запорізькій області та отримує пенсію по інвалідності, тому має достатній рівень доходу щоб забезпечити життєдіяльність свою та доньки. На підставі договору купівлі продажу від 03.12.2019 позивачці та її донці на підставі спільної часткової приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , в якій вони і проживають разом. Батько дитини ОСОБА_2 після розірвання шлюбу, тобто з 2013 року, виїхав проживати за місцем своєї реєстрації, побудував іншу родину, та належного часу для спілкування з дитиною не приділяв, у вихованні та навчанні дитини участі не приймав, взагалі не цікавиться життям дитини, лише сплачував аліменти за виконавчим листом. Після повномасштабного вторгнення рф на територію України та проголошення військового стану, відповідач ОСОБА_1 виїхав з тимчасово окупованої території, точне місце його перебування не відоме. Відповідач іноді пересилає позивачці грошові кошти на картку на утримання дитини в рахунок аліментів. Між сторонами не досягнуто в добровільному порядку питання відносно надання батьком дозволу виїзду дитини за кордон, що порушує права позивачки та права дитини щодо вільного пересування незалежно від дозволу батька.

Позивач у судовому засіданні на позовних вимогах наполягала, просила задовольнити на тих підставах, що в ньому зазначені, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України в порядку ч. 11 ст. 128 ЦПК України. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, якщо відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи по суті повідомлений завчасно і належним чином, причин неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав, то за згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Позивач надала свою згоду на заочний розгляд справи.

Третя особа представник органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському районі у судове засідання не з`явився, надав до суду висновок від 12.12.2024 № 143/01-34/22.01-217 про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також акт обстеження умов проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , згідно з яким матір`ю створені належні умови для проживання, розвитку, навчання та відпочинку дитини.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів для їх дослідження та доведення їх перед судом. Водночас, від відповідача на адресу суду не надійшло жодних документів, тому суд вважає, що відповідач правом подати докази по справі не скористалась, у зв`язку з чим, з метою уникнення затягування розгляду справи, суд приходить до висновку, що учасники справи мали достатньо часу для реалізації своїх процесуальних прав щодо подання доказів, а тому вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін на підставі тих доказів, які містяться в матеріалах справи.

Заяви, клопотання інші процесуальні дії у справі.

13.09.2023 позовна заява ОСОБА_1 надійшла до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.

Відповідно до відповіді № 226138 від 14.09.2023 на запит Шевченківського районного суду м. Запоріжжя. Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Розпорядженням голови Верховного Суду № 49/0/9-22 від 14.09.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ судів Запорізької області» визначено територіальну підсудність судових справ, зокрема Приазовського районного суду Запорізької області, Приморського районного суду Запорізької області та Чернігівського районного суду - Вільнянському районному суду Запорізької області.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 14.09.2023 передано цивільну справу за підсудністю до Вільнянського районного суду Запорізької області.

01.11.2023 справа надійшла до Вільнянського районного суду Запорізької області.

Ухвалою суду від 27.11.2023 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання в приміщенні Вільнянського районного суду Запорізької області, роз`яснено права сторін.

Ухвалою суду від 21.12.2023 витребувано у органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському районі висновок щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою суду від 21.12.2023 підготовче судове засідання закрито, справу призначено до судового розгляду.

25.01.2024 до суду від голови РДА Запорізької міської ради по Шевченківському району надійшов лист про розгляд ухвали суду від 10.01.2024.

29.02.2024 до суду надано висновок органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському районі від 12.12.2024 № 143/01-34/22.01-217 про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також акт обстеження умов проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 .

Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Вислухавши позивача, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, дослідивши надані докази, суд

встановив

22.09.2011 сторони зареєстрували шлюб. Від вказаного шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.11.2013 шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2017 стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки, які відповідач ОСОБА_2 сплачував за виконавчим листом до 24.02.2022. Після розірвання шлюбу дитина весь час проживає разом з позивачкою на знаходиться на повному її утриманні. Батько дитини ОСОБА_2 після розірвання шлюбу, тобто з 2013 року, виїхав проживати за місцем своєї реєстрації, побудував іншу родину, та належного часу для спілкування з дитиною не приділяв, у вихованні та навчанні дитини участі не приймав, взагалі не цікавиться життям дитини, лише сплачував аліменти за виконавчим листом. Після повномасштабного вторгнення рф на територію України та проголошення військового стану, відповідач ОСОБА_1 виїхав з тимчасово окупованої території, точне місце його перебування не відоме. Відповідач іноді пересилає позивачці грошові кошти на картку на утримання дитини в рахунок аліментів. Між сторонами не досягнуто в добровільному порядку питання відносно надання батьком дозволу виїзду дитини за кордон, що порушує права позивачки та права дитини щодо вільного пересування незалежно від дозволу батька.

Оцінка аргументів учасників справи та доводів щодо порушення прав, застосовані норми права.

Доводи позивача, викладені в позовній заяві, суд вважає обґрунтованими з наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками і витребуваних судом, позивачі розпоряджаються своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Обраним позивачем предметом спору у даній справі і способом захисту права, передбаченим ст. 16 ЦК України, є визначення місця проживання дитини.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 79 ЦПК України передбачено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Рішення суду повинно бути мотивованим і обґрунтованим, і не може ґрунтуватися на припущеннях.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно закону.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

За положеннями ст. 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою дитиною вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

Відповідно до ст. 160, ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

За правилами ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

При вирішенні спору про місце проживання дитини, суд повинен виходити з принципу пріоритетності прав та інтересів дитини та приймати до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я, та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 та ч. 3 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них. Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей.

Так, в ході судового розгляду даної справи встановлено наступне.

22.09.2011 сторони зареєстрували шлюб.

Від вказаного шлюбу у них народилася донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.11.2013 шлюб між сторонами розірвано.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2017 стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання доньки, які відповідач ОСОБА_2 сплачував за виконавчим листом.

Після розірвання шлюбу дитина весь час проживає разом з позивачкою за адресою: АДРЕСА_2 , яка на підставі договору купівлі продажу від 03.12.2019 належить позивачці та її донці на підставі спільної часткової приватної власності.

Згідно висновку органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському районі від 12.12.2024 № 143/01-34/22.01-217 комісією вирішено доцільним визначити місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до акту обстеження умов проживання ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , матір`ю створені належні умови для проживання, розвитку, навчання та відпочинку дитини.

Таким чином, суд вважає, що позивачем створені належні матеріально-побутові умови для проживання та розвитку малолітньої доньки, а також для забезпечення її потреб.

Слуханням справи не встановлено обставин, які б згідно положень ч. 2 та ч. 3 ст. 161 СК України унеможливлювали передачу дитини для проживання з позивачем.

Згідно положень ст. 3 Міжнародної Конвенції про права дітей 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною та набрала чинності 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з ч.2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

За ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору.

Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

На підставі встановлених судом обставин, враховуючи принципи, за якими суд при визначенні місця проживання дитини повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дитини, суд прийшов до переконання, що малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , буде якнайкраще проживати разом зі своєю матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки при вирішенні наявного спору судом було встановлено такі обставини, які свідчать про створення матір значно належних умов для проживання дитини. Жодних доказів, які б свідчили про недбале або жорстоке ставлення матері до дитини, негативний вплив на її особистість, немає, відзив на позов від батька дитини до суду не надійшов. За умови проживання дитини з матір`ю, батько малолітньої має достатньо можливостей, впливати на виховання доньки і формування її особистості, на гармонічний розвиток її здібностей і талантів. Територіальне розташування місць проживання позивачки, не позбавляє батька можливості щоденного спілкування з донькою.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У сукупності наведеного, аналізуючи докази, зібрані у справі, суд, виходячи включно із рівності прав та обов`язків батьків щодо утримання та виховання дитини, закріплених у нормах національного законодавства, зазначених вище, та в інтересах самої дитини, приходить до висновку, що оскільки малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розлучення сторін по справі проживає разом з матір`ю, батько дитини має можливість приймати участь у вихованні доньки в рівній мірі з матір`ю дитини, при цьому мати відповідно має всі умови для проживання та виховання дитини, достатній фінансовий стан для утримання дитини, забезпечення лікування, тому дитину слід залишити проживати з матір`ю, що буде повністю відповідати правам та інтересам дитини, яка має повне право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Підстав для відмови у задоволенні таких вимог суд не вбачає.

Судові витрати.

Судові витрати у справі складаються із судового збору в 1073,60 грн., вони понесені та сплачені позивачем і в силу ст. 141 ЦПК України підлягають зарахуванню на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись, ч. 1 ст. 2, ч. 1 ст. 4, ст.ст. 12, 13, 16, 77, 81, 82, 141, 211, 259, 263-265, 268, 280-284 ЦПК України, ст.ст. 6, 7, 8, 16, 141, 150, 155, 157,160-161, ст.ст. 180 - 181 СК України, ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд, -

вирішив:

1. Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському районі про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

2. Визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та в разі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку після закінчення строку для подання апеляційної скарги, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повний текст рішення суду складено 01.03.2024.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському районі, , адреса: місто Запоріжжя, вулиця Моторобудівників, будинок 34.

Суддя Вікторія Олександрівна Кіяшко

01.03.2024