ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м.Суми

Справа №591/1154/24

Номер провадження 22-ц/816/1017/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Філонової Ю. О.

за участю секретаря судового засідання Назарової О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка подана його представником - старшим державним виконавцем Світличним Валерієм Олександровичем,

на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 02 лютого 2024 року у складі судді Клименко А.Я., постановленої у м. Суми,

в цивільній справі за поданням старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Світличного Валерія Олександровича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, стягувач ОСОБА_2

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року державний виконавець Світличний В.О. звернувся до суду з вказаним поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу. Подання мотивує тим, що у нього на виконанні знаходиться виконавче провадження №72903497 з примусового виконання виконавчого напису №1615 від 24 липня 2020 року вчиненого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ровенською А.О. про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ОСОБА_2 у розмірі 281566 грн 79 коп. Державний виконавець зазначає, що згідно відповідей ПФУ, ДФС інформація про доходи та рахунки в банках боржника відсутня. Згідно відповіді ДМС України боржник документований закордонним паспортом. За період знаходження виконавчого документу на виконанні боржник не здійснив жодних дій, направлених на виконання рішень суду, ухиляється від його виконання.

У зв`язку з викладеним, просив суд тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон боржника ОСОБА_1 зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , до погашення заборгованості за виконавчим документом в повному обсязі.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 02 лютого 2024 року у задоволенні подання старшого державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Світличного В.О. відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.

Не погоджуючись із ухвалою суду, Зарічним відділом державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суд обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким подання задовольнити.

У доводах апеляційної скарги вказує, що наведені у поданні фактичні обставини свідчать про ухилення боржника від виконання виконавчого напису нотаріуса, яким стягнуто з нього на користь ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 281566 грн 79 коп.

Зазначає, що постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена боржнику рекомендованим листом з повідомленням. Поштове відправлення повернулося до відділу за неврученням, а тому відповідно до вимог ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» ОСОБА_1 вважається повідомленим про початок примусового виконання виконавчого напису нотаріуса.

Відзиву на апеляційну скаргу, в установлений апеляційним судом строк, учасника справи подано не було.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Зарічному відділі державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходиться виконавче провадження №72903497 з примусового виконання виконавчого напису №1615 від 24 липня 2020 року вчиненого приватним нотаріусом Сумського міського нотаріального округу Ровенською А.О. про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ОСОБА_2 у розмірі 281566 грн 79 грн.

Постановою державного виконавця від 29 вересня 2023 року відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим документом (а.с. 3).

04 грудня 2023 року та 09 січня 2024 року на адресу ОСОБА_1 старшим державним виконавцем Світличним В.О. були надіслані виклики, в яких останній зобов`язував боржника прибути до відділу.

09 січня 2024 року старшим державним виконавцем Світличним В.О. складено акти про те, що виходом за адресою: АДРЕСА_2 йому двері ніхто не відкрив, залишено виклик боржнику з`явитися до відділу ДВС, а за адресою: АДРЕСА_1 , на стук у двері відкрила власник квартири ОСОБА_3 та повідомила, що колишній чоловік її дочки ОСОБА_1 за даною адресою більше не проживає, де проживає їй невідомо (а.с. 23, 24).

Постановляючи оскаржувану ухвалу та відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції виходив з того, що державний виконавець не довів та в матеріалах подання відсутні будь-які докази того, що боржник свідомо ухилявся від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Відповідно до 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 313 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи свою власну.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Права, викладені у пункті 1 Протоколу Конвенції, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб якнайскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.

Отже, тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Статтею 13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантовано право на ефективний засіб юридичного захисту. Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Тобто, судом може бути обмежено боржника у праві виїзду за межі України в разі підтвердження факту ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених відповідним рішень.

Як обґрунтовано вказував суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні подання старшого державного виконавця, до подання не було долучено доказів обізнаності боржника з перебуванням в провадженні виконавчої служби відкритого виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса, виданого приватним нотаріусом 24 липня 2020 року.

Частиною 1 статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев`ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Долучений до подання лист, датований 29 вересня 2023 року, який не містить вихідного номера, не є належним доказом направлення боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження рекомендованим листом з повідомленням.

Колегія суддів не приймає поданих старшим державним виконавцем до апеляційного суду реєстрів поштових відправлень та фотокопій поштових конвертів, оскільки дані докази перебували в розпорядженні заявника апеляційної скарги, проте підстав які перешкоджали їх поданню до суду першої інстанції разом з поданням, заявником не було наведено.

Складеними актами підтверджується вихід старшого державного виконавця за місцем реєстрації боржника та за адресою знаходження квартири, що належить ОСОБА_1 на праві часткової власності, однак вони не доводять повідомлення останнього про перебування в провадженні Зарічного відділу ДВС у м. Суми зазначеного виконавчого провадження.

Таким чином, з огляду на те, що старшим державним виконавцем не було надано належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження ухилення відповідача від виконання виконавчого напису нотаріуса, яким стягнуто з нього заборгованість за договором позики, а тому суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для застосування до ОСОБА_1 заборони на право виїзду за межі України.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для її скасування відсутні.

Відповідно до п. 31 ч. 1 ст. 353, п. 2 ч. 1 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381; 382; 389 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Зарічного відділу державної виконавчої служби у місті Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, яка подана його представником - старшим державним виконавцем Світличним Валерієм Олександровичем, залишити без задоволення.

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 02 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: В. І. Криворотенко

Ю. О. Філонова