Провадження №2/523/174/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

"22" лютого 2024 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді Кремер І.О.,

з участю секретаря судового засідання Орлова В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 523/13331/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 10000,00 дол. США, а останній зобов`язався повернути суму позики у строк до 15.11.2011 року. Грошові кошти у визначений строк ОСОБА_2 повернуто не було, у зв`язку з чим позивач звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із позовною заявою про повернення боргу. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси по цивільній справі № 523/4073/13-ц від 02.09.2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено, а саме стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 83028,38 грн. та судові витрати у розмірі 830,28 грн.

Так, 21.10.2014 року відповідач частково погасив заборгованість перед ОСОБА_1 , а саме повернув 1000,00 дол. США. Однак, в подальшому ОСОБА_2 від виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02.09.2013 року ухилявся, заборгованість у добровільному порядку не сплачував, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3-х відсотків річних. Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси у цивільній справі № 523/4172/15-ц від 16.06.2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено, а саме стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму інфляційних втрат у розмірі 60920,06 грн., відсотки у розмірі 32496,60 грн. та судовий збір у розмірі 934,16 грн.

На виконанні у Суворовському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувають виконавчі провадження:

-№ 47840623 з примусового виконання виконавчого листа № 523/4073/13-ц від 03.10.2013 року виданого Суворовським районним судом м. Одеси щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 83858,66 грн.;

-№ 48011980 з примусового виконання виконавчого листа № 523/4172/15-ц від 30.06.2015 року виданого Суворовським районним судом м. Одеси щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 94350,82 грн.

Станом на 01.07.2023 рік заборгованість за виконавчими провадженнями: № 47840623 66139,06 грн., № 48011980 59935,23 грн.

Відповідач від виконання в добровільному порядку вищевказаних рішень Суворовського районного суду м. Одеси у повному обсязі ухиляється. У зв`язку з невиконанням своїх зобов`язань відповідачем, позивач зазначає про те, що він має право на отримання передбачених ст. 625 ЦК України інфляційних втрат за загальну заборгованість за період з 01.01.2014 року по 30.06.2023 року в розмірі 343970,00 грн. та 3% річних від заборгованості за період з 01.01.2014 року по 30.06.2023 року у розмірі 10319,10 грн. Таким чином заборгованість ОСОБА_2 перед позивачем складає 354289,10 грн. Оскільки відповідачі у порушення зазначених норм закону зобов`язання не виконав, просить суд задовольнити позов та винести рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 інфляційні втрати заборгованість у розмірі 343970,00 грн., 3% річних у розмірі 10319,20 та сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3550,00 грн.

Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження від 25.08.2023 року було постановлено проводити розгляд справи у в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20.11.2023 року було постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, та просить суд проводити розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій просив суд відкласти розгляд справи, у зв`язку з тим, що він проходить службу у військовій частині НОМЕР_1 , проте суд зазначає, що жодного доказу в підтвердження факту проходження військової служби в даній військовій частині відповідачем до клопотання надано не було. Відповідачем у заяві про відкладення розгляду справи не було зазначено про наявність додаткових доводів, без дослідження яких неможливо розглянути цивільну справу по суті. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні, а неявка у судове засідання однієї із сторін, належним чином повідомленої про час та місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи у судовому засіданні. Відзив у визначений судом строк відповідач не подав. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч.3 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК та ухвалює заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно приписів ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

По справі встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу у борг грошові кошти у розмірі 10000,00 дол. США, а останній зобов`язався повернути суму позики у строк до 15.11.2011 року. Грошові кошти у визначений строк ОСОБА_2 повернуто не було, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02.09.2013 року.

Згідно приписів ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси по цивільній справі № 523/4073/13-ц від 02.09.2013 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено, а саме стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 83028,38 грн. та судові витрати у розмірі 830,28 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вищевказаного рішення.

Так, 21.10.2014 року відповідач частково погасив заборгованість перед ОСОБА_1 , а саме повернув 1000,00 дол. США. Однак, в подальшому ОСОБА_2 від виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02.09.2013 року ухилявся, заборгованість у добровільному порядку не сплачував, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3-х відсотків річних.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси у цивільній справі № 523/4172/15-ц від 16.06.2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено, а саме стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму інфляційних втрат у розмірі 60920,06 грн., відсотки у розмірі 32496,60 грн. та судовий збір у розмірі 934,16 грн., що підтверджується наявною в матеріалах справи копією вищевказаного рішення.

В матеріалах справи наявний лист Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) № 61507 від 11.07.2023 року з якого вбачається, що на виконанні у Суворовському відділі державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебувають виконавчі провадження:

- № 47840623 з примусового виконання виконавчого листа № 523/4073/13-ц від 03.10.2013 року виданого Суворовським районним судом м. Одеси щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 83858,66 грн.;

- № 48011980 з примусового виконання виконавчого листа № 523/4172/15-ц від 30.06.2015 року виданого Суворовським районним судом м. Одеси щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 94350,82 грн.

Станом на 01.07.2023 рік заборгованість за виконавчими провадженнями: № 47840623 66139,06 грн., № 48011980 59935,23 грн.

Тобто, відповідачем частково було погашено заборгованість, однак, із позовної заяви вбачається, що кошти на депозитний рахунок відділу надійшли лише 21.06.2023 року.

Чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.

Даний висновок викладений у постанові ВП ВС у постанові від 04.06.2019 року з розгляду справи № 916/190/18, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.

Згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, відповідач має невиконане грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішеннями суду та відкритими виконавчими провадженнями за №№ 47840623, 48011980.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Нормами Цивільного Кодексу України, а саме ст. 625 передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень ст. 11 ЦК України рішення суду може бути підставою виникнення цивільних прав та обов`язків у випадках, установлених актами цивільного законодавства, тобто за наявності прямої вказівки про це в законі.

Відтак, за загальним правилом судове рішення забезпечує примусове виконання зобов`язання, яке виникло з підстав, що існували до винесення судового рішення, але не породжує такого зобов`язання, крім випадків, коли положеннями норм чинного законодавства пов`язують виникнення зобов`язання саме з набранням законної сили рішення суду. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції, а також 3 % річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення способів захисту майнового права та інтересу.

Із здійсненого позивачем розрахунку вбачається, що в результаті не виконання рішень Суворовського районного суду м. Одеси від 02.09.2013 року та від 16.06.2015 року виникла заборгованість розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 01.01.2014 року по 30.06.2023 року, яка станом на 01.07.2023 року становить 354289,10 грн., з яких: сума заборгованості за ставкою 3% річних 10319,10 грн., сума заборгованості за інфляційними втратами 343970,00 грн., що підтверджується наявним в матеріалах справи Додатком 1 до Позовної заяви.

Однак, суд не може погодитися із здійсненим позивачем розрахунком нарахування інфляційних втрат та розрахунку 3% річних передбачених ст. 625 ЦК України з огляду на наступне.

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» з 05 год. 30 хв. 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який триває по теперішній час.

Відповідно до п.18 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцяти денний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Права та інтереси стягувача у випадку невиконання боржником рішення суду про стягнення коштів забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання будь-якого грошового зобов`язання.

Суми, які кредитор може стягнути з боржника відповідно до ст. 625 ЦК України носять компенсаторний характер, а право на їх стягнення з`являється у кредитора після прострочення боржника, тобто у разі неправомірного користування боржником грошовими коштами кредитора.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц зробила висновок, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Враховуючи вищевикладене, суд констатує, що розрахунок інфляційних втрат та розрахунок 3% річних повинен здійснюватися за період з 07.08.2020 року по 23.02.2022 року наступним чином.

Так, суд констатує, що суми заборгованості повинні розраховуватись із сум 94350,82 грн. та 83858,66 грн., оскільки, як вже було зазначено вище, відповідачем ОСОБА_2 заборгованість за виконавчими провадженнями: № 47840623, № 48011980 частково погашена 21.06.2023 року, тобто поза межами періоду обчислення.

А тому, вірний розрахунок нарахувань за статтею 625 ЦК України має бути проведено виходячи із наступного.

На суму основної заборгованості у розмірі 94350,82 грн. за період з 07.08.2020 року по 23.02.2022 року будуть наступні інфляційні втрати:

?Серпень 2020 року 99.80;

?Вересень 2020 року 100.50;

?Жовтень 2020 року 101.00;

?Листопад 2020 року 101.30;

?Грудень 2020 року 100.90;

?Січень 2021 року 101.30;

?Лютий 2021 року 101.00;

?Березень 2021 року 101.70;

?Квітень 2021 року 100.70;

?Травень 2021 року 101.30;

?Червень 2021 року 100.20;

?Липень 2021 року 100.10;

?Серпень 2021 року 99.80;

?Вересень 2021 року 101.20;

?Жовтень 2021 року 100.90;

?Листопад 2021 року 100.80;

?Грудень 2021 року 100.60;

?Січень 2022 року 101.30;

?Лютий 2022 року 101.60.

Індекс інфляції за весь період = (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.172398.

Інфляційне збільшення = 94350,82 х 1.172398 94350,82 = 16265,87 грн.

Сума 3 відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 94350,82 грн. за період з 07.08.2020 року по 23.02.2022 року (всього 566 днів) складає 4386,14 грн.

На суму основної заборгованості у розмірі 83858,66 грн. за період з 07.08.2020 року по 23.02.2022 року будуть наступні інфляційні втрати:

Серпень 2020 року 99,80 грн.;

?Вересень 2020 року 100.50;

?Жовтень 2020 року 101.00;

?Листопад 2020 року 101.30;

?Грудень 2020 року 100.90;

?Січень 2021 року 101.30;

?Лютий 2021 року 101.00;

?Березень 2021 року 101.70;

?Квітень 2021 року 100.70;

?Травень 2021 року 101.30;

?Червень 2021 року 100.20;

?Липень 2021 року 100.10;

?Серпень 2021 року 99.80;

?Вересень 2021 року 101.20;

?Жовтень 2021 року 100.90;

?Листопад 2021 року 100.80;

?Грудень 2021 року 100.60;

?Січень 2022 року 101.30;

?Лютий 2022 року 101.60.

Індекс інфляції за весь період = (99,80 : 100) x (100,50 : 100) x (101,00 : 100) x (101,30 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,00 : 100) x (101,70 : 100) x (100,70 : 100) x (101,30 : 100) x (100,20 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (100,80 : 100) x (100,60 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) = 1.17239771.

Інфляційне збільшення 83 858,56 x 1.17239771 - 83 858,56 = 14 457,02 грн.

Сума 3 відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 83858,66 грн. за період з 07.08.2020 року по 23.02.2022 року (всього 566 днів) складає 3 898,38 грн.

Таким чином, заборгованість розрахована на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України за період з 07.08.2020 року по 23.02.2022 року становить 39007,41 грн., з яких: сума заборгованості за ставкою 3% річних 8284,52 грн., сума заборгованості за інфляційними втратами 30722,89 грн.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з вимогами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вимогами ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно приписів ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Нормою ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню інфляційні втрати на заборгованість у розмірі 30722,89 грн., 3% річних у розмірі 8284,52 грн.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд констатує, що при зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 3550,00 грн.

Однак, з огляду на те, що позов підлягає частковому задоволенню, суд, виходячи із принципу пропорційності розміру задоволених позовних вимог, а саме з того, що позовні вимоги були заявлені в розмірі 354289,10 грн., задоволено вимоги в розмірі 39007,41 грн., що складає 11 відсотків, а тому суд приходить до переконання що із відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1073,60 грн.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 141, 228, 229, 263, 265, 280 282, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 526, 525, 530, 610, 612, 625 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за невиконання грошового зобов`язання у розмірі 39007/тридцять дев`ять тисяч сім/грн. 41 коп., з яких:

?30722/тридцять тисяч сімсот двадцять дві/ грн. 89 коп. заборгованість за інфляційними втратами на заборгованість;

?8284/вісім тисяч двісті вісімдесят чотири/ грн. 52 коп. 3% річних.

В задоволені решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений позивачем судовий збір в розмірі 1073/тисяча сімдесят три/грн. 60коп.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_2 , мешканець: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача із дотриманням вимог ст.ст. 284 285 ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку шляхом подання протягом тридцяти днів апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених вище строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга.

Повний текст рішення складено 28 лютого 2024 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси І.О. Кремер