ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6023/24 Справа № 201/1895/23 Суддя у 1-й інстанції - Покопцева Д.О. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів в складі:

Судді-доповідача Никифоряка Л.П.

Суддів Новікової Г.В., Гапонова А.В.,

за участі секретаря судового засідання Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Дніпровської міської ради про визнання недійсними та скасування рішень,

та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , за участі третьої особи, яка не заявляла самостійних вимог щодо предмету спору Дніпровської міської ради про скасування рішення про припинення права власності та скасування рішення про державну реєстрацію,

в якій подано апеляційні скарги ОСОБА_2 , через представника ОСОБА_3 та Дніпровською міською радою на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2024року, головуючий у суді першої інстанції Покопцева Д.О., -

В С Т А Н О В И В:

15 лютого 2023року ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_4 подав позов до ОСОБА_2 та Дніпровської міської ради в якому виклав вимоги визнати недійсним та скасувати Рішення Дніпровської міської ради № 165/40 від 23 січня 2019року «Про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 у власність громадянці ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)»; інша вимога про припинення права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0694га, кадастровий номер 0:03:195:0083 та скасування Рішення Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 45429860 від 08 лютого 2019року.

Існування таких вимог ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що 28 вересня 2018року він набув право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 , та з моменту набуття права власності на домоволодіння, виходячи з принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованого на ній будинку - набув право землекористувача земельної ділянки під цим домоволодінням.

06 грудня 2022року позивач дізнався, що 23 січня 2019року відповідно до Рішення Дніпровської міської ради № 165/40 від 23 січня 2019року - земельну ділянку під належним йому будинком передано у власність відповідачці ОСОБА_2 без дотримання передбаченої чинним законодавством процедури, на підставі неправдивої заяви ОСОБА_2 про те, що спірна земельна ділянка вільна від забудови, і без перевірки даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на предмет відсутності записів про право власності інших осіб на нерухоме майно за вказаною адресою.

Посилаючись на зазначені вище обставини, позивач стверджував, що всі дії міської ради, її рішення про надання відповідачу належної позивачу на праві користуванні земельної ділянки і реєстрація за нею права власності - суперечать чинному законодавству України.

В зустрічному позові ОСОБА_2 висунула вимоги до ОСОБА_1 про скасування його права власності на домоволодіння АДРЕСА_1 набутого за набувальною давністю на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 вересня 2018року та скасування Рішення Департаменту адміністративних та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 43338773 від 04 жовтня 2018року.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що ОСОБА_1 не було підтверджено, що він добросовісно заволодів та в подальшому володів спірним майном без будь-якої правової підстави та в Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська не було підстав для висновку про набувальну давність для визнання права власності за ОСОБА_1 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2024року позов ОСОБА_1 задоволено; та відмовлено в задоволенні зустрічного позву ОСОБА_2 .

Суд вважав, що позивач ОСОБА_1 отримавши право власності на спірне домоволодіння 28 вересня 2018року набув і право користування земельною ділянкою, і в судовому засіданні не підтверджені обставини щодо припинення його права власності за фактом знищення такого майна.

Та згідно висновків суду, на час прийняття рішення про передачу відповідачці ОСОБА_2 спірної земельної ділянки не дотримано вимог чинного законодавства щодо визначеної процедури, так як державним реєстратором не перевірено прав інших осіб на цю ділянку, а сама ОСОБА_2 повідомляла неправдиві відомості про те, що земельна ділянка була вільна від забудови.

Правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 суд вбачав у тім, що за встановлених обставин розпорядження спірною земельною ділянкою без попереднього припинення речового права позивача у порядку, визначеному законом, свідчить про порушення прав останнього.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 , адвокат Пічко Роман Сергійовича вимагав скасувати рішення, відмовити в позові ОСОБА_1 та задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 .

Правові підстави для цього вбачав у тім, що поза увагою суду залишилась та обставина, що позивач ОСОБА_1 не підтвердив свого права користування спірною земельною ділянкою, оскільки не надав жодних належних документів цього, а сама земельна ділянка не була сформована і право на неї не було оформлене.

Також заявник стверджував про те, що суд не дав правової оцінки Акту обстеження земельної ділянки № 29/08/23-Є від 29 серпня 2023року, відповідно до якого на території земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,694га не виявлено жодних будівель або споруд.

В обґрунтування скарги заявник посилався також на відсутність правових висновків суду з приводу підстав для набуття ОСОБА_1 права власності за набувальною давністю і наявності обставин які унеможливлювали застосування набувальної давності.

В апеляційній скарзі Дніпровської міської ради міститься вимога про скасування рішення суду. Доводи апеляційної скарги зводились до того, що суд не врахував, що правовою основою виникнення права користування земельною ділянкою є рішення органу місцевого самоврядування, і не було такого рішення щодо права користування земельною ділянкою в попередніх власників домоволодіння АДРЕСА_1 і не підтверджено родинного зв`язку з ними з боку позивача ОСОБА_1 .

Також обставини щодо руйнування будинку АДРЕСА_1 вбачаються із графічних матеріалів та судом не враховано Акту обстеження земельної ділянки № 29/08/23-Є від 29 серпня 2023року про відсутність будівель або споруд за цією адресою.

Та заявник вважав що були всі підстави вважати, що позивач ОСОБА_1 незаконно набув право власності в порядку набувальної давності на домоволодіння АДРЕСА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 заперечив вимоги апеляційних скарг. Обґрунтовував відзив тим, що в рішенні суду дотримано положень чинного законодавства. Право власності на спірну земельну ділянку в позивача виникло одночасно із правом власності на будинок за цією адресою на підставі рішення суду яке набрало законної сили після перегляду судами вищих інстанцій, і не може бути переглянуте в даному провадженні в непередбачений нормами цивільного процесуального права спосіб. Також право власності на житловий будинок було зареєстроване відповідним чином та щодо фактичної наявності будинку свідчив Технічний паспорт на домоволодіння АДРЕСА_1 . Та земельна ділянка під будинком набула ознак об`єкта права власності на підставі законодавства яке діяло на момент створення майна.

Також не спростованого жодним чином того, що на час оформлення права власності на спірну земельну ділянку по АДРЕСА_1 не перевірялись відомості відповідного Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. І жодним чином не спростовано того, що ОСОБА_2 на час оформлення свого права власності повідомила уповноваженим органам неправдиві відомості з приводу того, що земельна ділянка вільна від забудови.

Суд апеляційної інстанції заслухавши суддю-доповідача щодо змісту рішення, яке оскаржено, доводів апеляційної скарги та меж, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, пояснення представника позивача ОСОБА_1 адвоката Пільх Андрія Володимировича, пояснення відповідачки ОСОБА_2 адвоката Пічко Романа Сергійовича та пояснення представника Дніпровської міської ради, дійшов висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення.

В ході судового розгляду встановлено такі обставини, які підтверджені належними та допустимими доказами.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2018року, яке набрало законної сили, за ОСОБА_1 визнано право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку літ А-1, з верандою літ а-1, загальною площею 62,8кв.м; погребу літ В; та споруд 1-4, яке розташоване на земельній ділянці 920кв.м. - за набувальною давністю.

За Інформацією, яка міститься у Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, - домоволодіння по АДРЕСА_1 , яке складається з житлового будинку літ А-1, з верандою літ а-1, загальною площею 62,8кв.м; погребу літ В; та споруд 1-4, - належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі Заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2018року, Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 43338773 від 04 жовтня 2018року.

Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 від 17 грудня 2015року містить схематичний план земельної ділянки загальною площею 920м.кв, з яких під будинком та господарськими будівлями 93м.кв, під двором 327м.кв та під городом 500м.кв.

Водночас матеріали справи містять клопотання ОСОБА_2 від 15 січня 2015року до Дніпровської міської ради про надання дозволу на розроблення проектної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, площею 0,06га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , для будівництва житлового будинку.

11 березня 2015року рішенням № 52/62 Дніпропетровська міська рада надала, зокрема ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибні ділянки).

19 травня 2015року ОСОБА_2 подала директору ТОВ «ГЕОСИСТЕМА ПЛЮС" підтвердження того що земельна ділянка, заявлена нею до відведення, вільна від забудови. В якому зазначала, що вимоги статті 125 Земельного кодексу України їй зрозумілі та вона зобов`язується їх дотримуватись. Також повідомила, що несе особисту відповідальність за достовірність наданої інформації та документів, що її підтверджують, а також за будь-які наслідки, до яких може призвести її використання. Додатково інформувала, що у разі виникнення будь-яких вимог будь-яких осіб щодо земельної ділянки, заявленої до відведення за адресою: АДРЕСА_1 , вона самостійно несе повну юридичну, матеріальну або будь-яку іншу відповідальність за належне задоволення цих вимог згідно з чинним законодавством.

Клопотання ОСОБА_2 з доданим до нього проектом землеустрою про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , для передання цієї ділянки їй у власність подане Дніпровській міській раді - 20 грудня 2018року.

Та Рішенням Дніпровської міської ради № 165/40 від 23 січня 2019року «Про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 у власність громадянці ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» - спірну земельну ділянку передано у власність ОСОБА_2 .

Також матеріали справи містять Акт обстеження земельної ділянки № 29/08/23-Є від 29 серпня 2023року, складений Інспекцією з державного контролю за використанням та охороною земель, відповідно до якого на території земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,694га не виявлено жодних будівель або споруд.

Згідно рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради № 1082 від 20 вересня 1991року в пункті 1 йдеться про надання одинокій ОСОБА_5 , що виселяється з аварійного із загрозою обвалення будинку АДРЕСА_1 - однокімнатної квартири.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції погодився із доводами позивача з приводу того, що він реалізував своє право та в порядку який діяв на час виникнення спірних правовідносин набув право власності на спірне домоволодіння, також отримав в користування спірну земельну ділянку в спосіб визначений чинним законодавством, не був обмежений строком виготовлення документації із землеустрою і не втратив право на це майно.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції всесторонньо і повно з`ясував обставини у справі та вірно застосував норми матеріального права.

У даній справі відповідачка заперечувала обставини щодо набувальної давності та правомірність набуття ОСОБА_1 права власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 , також ставилась під сумнів обставина щодо фактичної наявності спірного домоволодіння, відсутність якого ОСОБА_2 пов`язувала із Актом обстеження земельної ділянки № 29/08/23-Є від 29 серпня 2023року та тим, що протягом тривалого часу право на земельну ділянку не було зареєстроване у відповідних органах у спосіб що був визначений чинним законодавством.

Судом першої інстанції встановлено, що право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 набуто ОСОБА_1 у відповідності до заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2018року, яке набрало законної сили.

Виходячи з аналізу процесуальних норм права, преюдиційність фактів, які є підставою для звільнення від доказування відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України, ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними /ті самі особи або особа/ і об`єктивними /предмет спору, предмет доказування/ межами, за якими обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Право власності на спірне домоволодіння було зареєстроване за ОСОБА_1 , - рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 43338773 від 04 жовтня 2018року, - на підставі зазначеного заочного рішення, яке набрало законної сили і не було скасоване судами вищих інстанцій. Та державна реєстрація такого права хоча і не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовну юридичну презумпцію права власності такої особи.

Закон зазначає, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом /частина друга статті 328 Цивільного кодексу України/.

За змістом частини 4 статті 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Розглядаючи обставини цієї справи в контексті вказаних норм права передбачалась державна реєстрація права власності на нерухоме майно, та за обставинами підтвердженими у даній справі ОСОБА_1 зареєстрував своє право власності на домоволодіння по АДРЕСА_1 04 жовтня 2018року та з цього моменту він набув право власності на спірне нерухоме майно.

Визначальним у даній справі є те, що з приводу ОСОБА_1 як власника, котрий отримав домоволодіння по АДРЕСА_1 у власність, на підставі рішення суду - внесені відповідні записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Отже вірні висновки суду першої інстанції про право власності ОСОБА_1 на житловий будинок, яке було зареєстроване відповідно до вимог, які діяли на час виникнення права.

Реалізовуючи свої права ОСОБА_2 в зустрічному позові стверджувала про те, що житловий будинок по АДРЕСА_1 зруйнований, наявність зазначеної обставини заявник пов`язувала з таким документальним доказом, як Акт обстеження земельної ділянки № 29/08/23-Є від 29 серпня 2023року.

Та суд першої інстанції відреагував на ключові аргументи ОСОБА_2 стосовно достовірності та доказового значення Акту обстеження земельної ділянки № 29/08/23-Є від 29 серпня 2023року і графічних матеріалів, на які є посилання відповідачів та обґрунтовано вважав що зазначені документальні докази не є належними письмовими доказами які були вирішальними для розгляду справи.

З урахуванням встановлених обставин також не спростовує висновків суду рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради № 1082 від 20 вересня 1991року в пункті 1 якого йдеться про виселяється особи з аварійного із загрозою обвалення будинку АДРЕСА_1 , яке не є належним та допустимим доказом відсутності спірного домоволодіння станом саме на час набуття на нього права власності з боку позивача ОСОБА_1 .

Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частина перша статті 76 ЦПК України доказами визначає будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. (частина перша, друга статті 77 ЦПК України).

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним із найважливіших наслідків дії принципу змагальності у цивільному процесі.

Та обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (стаття 78 ЦПК України).

Тож суд обґрунтовано вважав що надані позивачем письмові докази, зокрема Технічний паспорт на домоволодіння по АДРЕСА_1 є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності на домоволодіння, яке включало будинок щодо якого повноважними органами не приймались рішення про його не відповідність санітарним чи технічним вимогам, оскільки Акт обстеження земельної ділянки № 29/08/23-Є від 29 серпня 2023року складений по спливу значного проміжку часу, рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради № 1082 від 20 вересня 1991року чи інші графічні матеріали не є належним підтвердженням обставин якими ОСОБА_2 обґрунтовувала свої зустрічні вимоги з приводу того, що був відсутній сам об`єкт нерухомого майна та саме станом на час набуття на нього права власності з боку позивача ОСОБА_1 .

Отже встановлено, що на земельній ділянці наданій безкоштовно в приватну власність ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) - вже знаходився будинок, який належав на праві власності ОСОБА_1 .

Статтею 120 ЗК України унормовано, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Та питання щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб було віднесено до повноважень сільських, селищних та міських рад /стаття 122 ЗК України/.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Вказана норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований.

З наявних у суду матеріалів справи вбачається, що у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок у позивача ОСОБА_1 згідно наведених норм права виникло цивільне право на набуття у власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, який на ній розміщений і земельної ділянки для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Суд першої інстанції обґрунтовано на підставі наведених вище норм матеріального права вважав підтвердженими обставини з приводу того, що спірна земельна ділянка, яка розташована по АДРЕСА_1 була надана та знаходилась в користуванні для обслуговування будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Та Дніпровської міська рада в межах визначених повноважень на час прийняття рішення № 165/40 від 23 січня 2019року «Про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 у власність громадянці ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» не могла розпоряджатися спірною земельною ділянкою без врахування наявності в позивача ОСОБА_1 зареєстрованого 04 жовтня 2018року права власності за цією адресою на домоволодіння, яке складалося з житлового будинку літ А-1, з верандою літ а-1, загальною площею 62,8кв.м; погребу літ В; та споруд 1-4, - яке розташоване на земельній ділянці 920кв.м.

У даній справі сторони не заперечували обставин з приводу наявності відповідних відомостей про право власності ОСОБА_1 на домоволодіння по АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Та Дніпровська міська рада виділяючи безкоштовно у власність ОСОБА_2 земельну ділянку для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 не могла не знати про наявність речового права ОСОБА_1 на нерухоме майно по АДРЕСА_1 , і не могла не покладатися при цьому на відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Також не узгоджуються із вимогами зазначеного законодавства, доводи ОСОБА_2 про втрату права з боку ОСОБА_1 на отримання в користування чи власність земельної ділянки, яка знаходиться під належним йому домоволодінням.

Порушенням принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства буде звільнення відповідачки ОСОБА_2 від обов`язку доказування, та не припустимим є ґрунтування судового рішення на припущеннях якими є доводи викладені в апеляційних скаргах з приводу того, що позивач не набув права користування на спірну земельну ділянку.

Та з огляду на встановлені обставини обраний позивачем спосіб захисту є ефективним та не суперечить закону, а закон у свою чергу не визначає іншого ефективного способу захисту, позаяк порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Правильно застосувавши норми матеріального права, суд встановив і зазначив у рішенні обставини і факти, які підлягали встановленню та зробив обґрунтований висновок по суті спору з огляду на положення норм чинного законодавства.

Предметом безпосереднього регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР є втручання держави в право на мирне володіння майном, зокрема й позбавлення особи права користування майном та дана норма гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно. В оцінці дотримання "справедливого балансу" в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за яких майно було набуте та поведінка особи.

Суд обґрунтовано виходив з того, що ніщо не вказує на те, що ОСОБА_1 набувши у власність нерухоме майно та отримавши у користування земельну ділянку під цим майном допустив порушення закону чи не було відповідного погодження органу місцевого самоврядування, чи в інший спосіб порушувались права третіх осіб.

Отже, визнання недійсними рішення згідно з яким ОСОБА_2 отримала право на земельну ділянку, яке знаходилась під нерухомим майном належним іншій особі ОСОБА_1 , і подальше позбавлення ОСОБА_2 такого права власності на це майном - спірну земельну ділянку, на підставі того, що порушення закону мали місце як збоку державного органу та і з боку ОСОБА_2 ґрунтується на законі.

Посилаючись на наведене, суд дійшов висновку, що задоволення позову ОСОБА_1 узгоджується із висновкам ЄСПЛ і становитиме пропорційне втручання в право ОСОБА_2 на мирне володіння майном, оскільки остання не вчинили всіх необхідних дії для правомірного набуття у власність спірної земельної ділянки.

Доводи апеляційних скарг не спростовують фактичних обставин справи, встановлених судом і не дають підстав для висновку про порушення чи неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права.

Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність та обґрунтованість рішення суду, висновки суду здійсненні з дотриманням норм матеріального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційних скарг без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та Дніпровської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2024року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття та касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 вересня 2024року.

Судді: