Справа № 465/5411/22 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/811/1438/23 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Зеліско-Чемерис К.Р.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 , її представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 квітня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання,

в с т а н о в и в:

У вересні 2022 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, уточненим заявою від 28.11.2022 року (а.с.49 т.1), в якому просив розірвати договір довічного утримання, укладений 30.06.2020 року між ним та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пастернак М.М. та зареєстрований в реєстрі за №1043.

В обґрунтування заявлених вимог позивач покликався на те, що за умовами укладеного 30.06.2020 року договору довічного утримання, відповідачка взяла на себе зобов`язання довічно утримувати його та забезпечувати доглядом, а він, в свою чергу, передав їй у власність квартиру АДРЕСА_1 .

В пункті 7 договору сторони визначили надання довічного утримання у конкретному вигляді, а саме:

-забезпечення відчужувача житлом шляхом довічного проживання в цілій відчужуваній квартирі без конкретно визначеного помешкання;

-забезпечення відчужувача щотижня належним доглядом, у тому числі: відвідування особисто набувачем або її чоловіком 2-3 рази на тиждень;

-за взаємною згодою пошук та найм доглядальниці - за потребою;

-надання у разі потреби медичної допомоги відчужувачу шляхом придбання необхідних ліків та залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер тощо);

-вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення відчужувача всіма необхідними предметами домашнього вжитку, літературою.

В пункті 8 договору сторони визначили, що грошова оцінка зазначених у цьому договорі видів матеріального забезпечення на місяць за згодою сторін визначається у розмірі 3000 грн., щомісячно, яка передається готівкою або безготівковим перерахунком на рахунок набувачем відчужувачу до 20 числа кожного місяця, починаючи з липня 2020 року, та яка в майбутньому підлягає індексації у порядку, встановленому відповідно до ст.751 ЦК України.

Позивач стверджував, що існують підстави для розірвання договору довічного утримання, оскільки відповідачка належним чином не виконувала (не виконує) своїх обов`язків, зокрема: після укладення договору відповідачка почала вселяти до квартири, в якій він мешкає, «квартирантів», що обмежило його право у користуванні цілою квартирою; відповідачка не отримувала у нього згоди на пошук та найм доглядальниці; протягом останнього часу його було поміщено до хоспісу; відповідачка не цікавилась його здоров`ям і не надавала належної медичної допомоги, не придбавала ліків; не забезпечувала щотижня належним доглядом, не придбавала продуктів харчування та речей домашнього вжитку, літературою; не готувала їжі та не здійснювала прибирання житла; не здійснювала прання одягу, не супроводжувала на прогулянках та при відвідуванні медичних закладів; відповідачка не передавала йому готівкою або на розрахунковий рахунок суми, визначеної у п.8 договору, 3000 грн., не пізніше 20 числа кожного місяця, та не сплачувала індексу інфляції.

Окрім того, вказував, що після укладення договору довічного утримання, відповідачка заволоділа його особистими документами та банківською картою і у період з липня 2020 року по вересень 2022 року з банківської карти нею було витрачено 210190 грн. 32 коп.

Також зазначав, що до 12.10.2021 року догляд за ним здійснювався державою в особі Львівського міського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг).

Оскільки розірвати договір довічного утримання в добровільному порядку відповідачка відмовляється, а наведені ним обставини свідчать про невиконання нею умов цього договору, що є підставою для його розірвання, тому просив позов задовольнити.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 06 квітня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_4 , просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вважає, що судом першої інстанції не надано належної правової оцінки наведеним ним обставинам, в тому числі й щодо невиконання відповідачкою обов`язку з передачі йому щомісячно 3000 грн., як це передбачено пунктом 8 договору.

На думку апелянта, несплата відповідачкою щомісячних платежів є достатньою правовою підставою для розірвання договору.

Наголошує, що відповідачка не надала суду доказів на підтвердження виконання своїх обов`язків.

Вважає, що судом першої інстанції безпідставно не враховано тієї обставини, що відповідачка передала квартиру в найм, чим порушила обов`язок із забезпечення його житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання в цілій квартирі.

Окрім того, вважає, що поза увагою суду залишилась та обставина, що після укладення договору відповідачка почала вселяти до квартири, в якій він проживає, «квартирантів», що обмежило його право в користуванні цілою квартирою і є істотним порушенням умов договору та підставою для його розірвання.

Зауважує, що надання квартири в найм підтверджено як письмовими доказами, які є в матеріалах справи, так і показаннями свідків.

Вважає, що судом не надано жодної оцінки тій обставині, що умовою залучення доглядальника є наявність згоди відчужувача, однак, відповідачкою не доведено, що він давав свою згоду на залучення доглядальників, укладення з ними договору та оплату їх послуг.

Також зазначає, що не надано належної оцінки тому факту, що відповідачка заволоділа його особистими документами та банківською картою і користувалась нею, що підтверджується банківською випискою.

Вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим й таким, що підлягає скасуванню.

Сторона відповідача подала відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи та вимоги апелянта.

Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.06.2020 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , яка є його похресницею, укладено договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пастернаком М.М. та зареєстрований в реєстрі за №1042.

Згідно умов договору (п.1), ОСОБА_4 (відчужувач) передає у власність ОСОБА_2 (набувач) належну йому на праві особистої приватної власності квартиру АДРЕСА_2 , а ОСОБА_2 зазначену квартиру приймає та зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно.

Спірна квартира в цілому складається з двох кімнат, житловою площею 22,7 кв.м., загальна площа квартири становить 35,0 кв.м.

У пункті 7 договору передбачено, що за згодою сторін обов`язок набувача по наданню відчужувачу довічного забезпечення визначається у вигляді:

- забезпечення відчужувача житлом шляхом збереження права безоплатного довічного проживання у цілій відчужуваній квартирі без конкретного визначення частини помешкання;

- забезпечення відчужувачу щотижня належного догляду, у тому числі: відвідування особисто набувачем або її чоловіком 2-3 рази на тиждень;

- за взаємною згодою пошук та найм доглядальниці за потребою;

- надання у разі потреби медичної допомоги відчужувачу шляхом придбання необхідних ліків та залучення кваліфікованих медичних працівників (лікарів, медичних сестер тощо);

- вчинення всіх необхідних дій щодо забезпечення відчужувача всіма необхідними предметами домашнього вжитку, літературою, тощо.

Згідно з пунктом 8 договору, грошова оцінка зазначених в цьому договорі видів матеріального забезпечення на місяць за згодою сторін визначена у розмірі 3000 грн., яка передається готівкою або безготівковим перерахунком на рахунок щомісячно набувачем відчужувачу до «20» числа кожного місяця, починаючи з липня 2020 року, та яка в майбутньому підлягає індексації у порядку, встановленому законом, відповідно до ст.751 ЦК України.

12.09.2022 року ОСОБА_4 направив в порядку досудового врегулювання спору заяву про розірвання договору довічного утримання від 30.06.2020 року. Докази вручення ОСОБА_2 зазначеної заяви матеріали справи не містять.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис №603.

Відповідно до медичної документації, у період з 24.06.2022 року по 18.07.2022 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був госпіталізований у КНП «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» Відокремлений підрозділ «Лікарня госпіс». Діагноз при госпіталізації: рак сечового міхура.

За змістом частини першої статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Договір довічного утримання є однією з правових форм забезпечення непрацездатних за віком або за станом здоров`я фізичних осіб. Непрацездатна особа, відчужуючи квартиру (домоволодіння), має на меті отримати утримання, догляд та інші послуги, яких вона потребує внаслідок стану здоров`я та похилого віку.

Закон чи договір не ставить в залежність факт належності здійсненого забезпечення утриманням чи доглядом від прийняття виконання таких дій відчужувачем. Відтак, зобов`язання за договором довічного утримання вважається належно виконаним з моменту вчинення набувачем передбачених договором дій.

У статті 749 ЦК України закріплено обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду), якими можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина перша цієї статті).

Матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом (ст.751 ЦК України).

За змістом статті 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

Правовим наслідком розірвання договору довічного утримання у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором є повернення до відчужувача права власності на майно, яке було ним передане (частина перша статті 756 ЦК України).

Частиною другою статті 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що відчужувачу за договором довічного утримання законом надано право ініціювати питання розірвання такого правочину у судовому порядку у випадку невиконання набувачем його умов, при цьому, саме відповідач мав би убезпечити себе від подальших претензій відчужувача, шляхом ведення відповідного обліку, та на виконання вимог статтей 12, 81 ЦПК України, повинен надати суду докази відсутності цих обставин, на які посилається позивач.

Такі висновки щодо застосування положень статей 755, 756 ЦК України узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 28 березня 2018 року у справі №509/513/16-ц, від 29 серпня 2018 року у справі №755/1226/17-ц та від 06 травня 2020 року у справі №755/1750/19.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись із вказаним позовом до суду, позивач, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог про розірвання договору довічного утримання від 30.06.2020 року, укладеного з відповідачкою, посилався на те, що відповідачка не виконувала свої зобов`язання за договором довічного утримання.

Суд першої інстанції, вирішуючи спір, виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідачка свідомо ухиляється від покладених на неї обов`язків за договором довічного утримання й у спірних правовідносинах істотних порушень відповідачкою умов укладеного між сторонами договору довічного утримання не відбулося. Вищевказане є процесуальним обов`язком саме позивача (статті 12, 81 ЦПК України).

Установлено, що відповідачка виконувала умови укладеного між сторонами договору, на підтвердження чого надала відповідні докази, яким судом першої інстанції надано належну правову оцінку.

Зокрема, судом першої інстанції враховано, що ОСОБА_4 завжди проживав у квартирі АДРЕСА_2 .

Відсутність позивача у квартирі в період з 24.06.2022 року по 18.07.2022 року була пов`язана з його хворобою та госпіталізацією у КНП «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» Відокремлений підрозділ «Лікарня госпіс».

Допитані судом першої інстанції свідки: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 беззаперечно стверджували, що ОСОБА_4 постійно проживає у спірній квартирі, де за ним здійснювався постійний догляд.

Твердження позивача про те, що квартира, чи її окрема кімната, здавались в оренду, є безпідставними з огляду на те, що особи, які проживали у квартирі позивача, здійснювали безпосередній догляд за ним, який включав у себе: приготування їжі, прибирання, прогулянки, прання одягу, тощо.

Здійснення такого догляду за позивачем підтверджується показаннями зазначених вище свідків і не суперечить умовам договору щодо найму доглядальників за потребою.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_4 дійсно потребував щоденного догляду, оскільки за станом здоров`я не здатний був до належного самообслуговування.

Згідно наказу №28-оп від 14.02.2017 року, ОСОБА_4 перебував на безоплатному соціальному обслуговуванні відділення соціально-побутової реабілітації Львівського міського територіального центру соціального обслуговування пенсіонерів та одиноких непрацездатних громадян.

Згідно з медичним висновком поліклінічного відділення №1 КНП «Львівська 1-а міська клінічна лікарня імені Князя Лева» про здатність до самообслуговування та потребу в сторонній допомозі від 10.02.2017 року, 08.02.2018 року, 08.02.2019 року, 07.02.2020 року, у ОСОБА_4 наявні вади зору та нездатність до самообслуговування.

Шкалою оцінки можливостей виконання елементарних та складних дій встановлено, що ОСОБА_4 може приймати їжу самостійно або за допомогою ТЗР, але не може приготуватися до прийому їжі (покласти в тарілку чи налити рідину в стакан (6 балів); потребує нагляду чи незначної сторонньої допомоги при прийомі ванни чи душу (3 бали), особистий туалет долає самостійно з труднощами (4 бали); з труднощами вдягається і взувається (7 балів); вставання й перехід з ліжка з труднощами (7 балів); може пересуватися зі сторонньою допомогою в межах 500 метрів. Може ходити по помешканню без сторонньої допомоги (10 балів); потребує значного обсягу сторонньої допомоги (1,5 балів); може приймати лікарські засоби самостійно з незначною допомогою (2 бали); розпоряджатися самостійно з незначною допомогою (2 бали). Зазначена шкала оцінки можливостей переглянута 14.08.2018 року, 13.02.2019 року, 13.02.2020 року, 12.08.2021 року без змін.

Аналіз зазначеної шкали свідчить про те, що ОСОБА_4 дійсно потребував сторонньої допомоги в пересуванні за межами будинку, користуванні громадським транспортом, купанні, пранні речей, здійсненні покупок, приготуванні їжі, користуванні телефоном, прибиранні, що також стверджується Картою визначення індивідуальних потреб отримувача соціальних послуг.

Згідно відповіді Львівського міського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) від 31.10.2022 року №623, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( АДРЕСА_2 ), з 14.02.2017 року по 12.10.2021 року отримував такі соціальні послуги: догляд вдома, соціальна адаптація, натуральна допомога, транспортні послуги.

Наказом Львівського міського територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) №1007-оз від 12.10.2021 року надання зазначених соціальних послуг ОСОБА_4 припинено 12.10.2021 року у зв`язку з відмовою отримувача соціальних послуг та достроковим розірванням договору про надання соціальних послуг за його ініціативою (письмова заява ОСОБА_4 від 12.10.2021 року).

Наведене додатково підтверджує той факт, що відповідачкою належним чином виконувались обов`язки за договором, а надання нею забезпечення, передбаченого п.п.7, 8 договору, з огляду на стан здоров`я позивача та його похилий вік, у повній мірі влаштовувало останнього.

За встановлених обставин справи, колегія суддів вважає, що ОСОБА_4 , дійсно потребував стороннього догляду і такий догляд, окрім (соціального), здійснювався відповідачкою, про що також свідчить її переписка з доглядальниками, які, будучи допитаними судом, як свідки, не заперечували проти здійснення догляду за ОСОБА_4 .

Згода позивача на виконання умов договору наймати доглядальників підтверджується відсутністю будь-яких заперечень з цього приводу з його сторони. Окрім того, договір не зобов`язував фіксувати взаємну згоду у письмовій формі.

Відповідач, яка взяла на себе обов`язок здійснювати належний догляд, не була позбавлена можливості знаходити доглядальників, оскільки потреба ОСОБА_4 у цьому не відпала.

Із долученої до матеріалів справи переписки відповідачки у месенджерах із особами, які здійснювали догляд за ОСОБА_4 , вбачається, що такі особи готували їжу, прибирали, прали, здійснювали закупівлю продуктів харчування, медикаментів, звітувались про залишок коштів тощо.

Згідно банківських виписок, підтверджується переказ відповідачкою коштів особам, які здійснювали догляд за позивачем, що беззапечерно свідчить про те, що ОСОБА_2 вживала заходів для якнайкращого догляду за позивачем.

Відповідачкою ОСОБА_2 вживались також заходи по наданню ОСОБА_4 медичної допомоги. Так, в період з 24.06.2022 року по 18.07.2022 року, позивач перебував у ВП «Лікарня госпіс», за перебування якого в закладі саме відповідачкою було сплачено 5000 грн. Дана обставина також стверджується перепискою відповідачки із працівником вказаної установи.

Покликання апелянта на те, що відповідачкою не виконувався обов`язок, передбачений у п.8 договору, щодо передачі/переказу 3000 грн. щомісячно до 20 числа з урахуванням індексу інфляції, колегією суддів визнається безпідставним з огляду на те, що відсутність в матеріалах справи доказів про отримання позивачем від відповідачки грошових коштів у вказаній сумі, не спростовує встановлений судом на підставі інших належних доказів факт виконання відповідачкою умов договору по матеріальному забезпеченню позивача, яке конкретно визначене у п.7 договору.

Такий висновок суду не суперечать і положенням умов договору, оскільки за змістом пункту 8 договору довічного утримання сума матеріального забезпечення до 20 числа поточного місяця може передаватись або готівкою, або у безготівковій формі, тобто матеріальне забезпечення могло надаватись різними способами, а не тільки шляхом переказу коштів на рахунок.

Відтак, сторони договору погодили, що грошовій оцінці в 3000 грн. підлягає матеріальне забезпечення, яке вони визначили у п.7 договору (харчування, одяг, необхідна допомога в побуті, в тому числі, й медична допомога, тощо).

У взаємозв`язку п.7 та п.8 договору, кошти, які передавались позивачу, не акумулювались, а були призначені для забезпечення позивача згідно з п.7 договору визначеним забезпеченням.

Тому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відсутність доказів щодо сплати відповідачкою коштів позивачу у вказаному в п.8 договору розмірі не може свідчити про невиконання нею умов договору або про істотне порушення умов договору, оскільки судом встановлено на підставі належних та допустимих доказів (показань свідків, письмових доказів), які узгоджуються з поясненнями відповідачки, той факт, що вона забезпечувала позивача належним та визначеним за умовами договору утриманням протягом періоду дії даного договору.

Такий висновок суду відповідає правовому висновку Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року (справа №755/5449/17).

При цьому, колегія суддів ураховує, що з часу укладення договору довічного утримання 30.06.2020 року до моменту звернення до суду з позовом про розірвання договору (вересень 2022 року), позивач не заявляв жодних претензій щодо неналежного виконання договору довічного утримання зі сторони відповідачки, більше того, під час дії договору він звернувся із заявою про дострокове припинення надання йому соціальних послуг. Із вказаним позовом позивач звернувся, коли до нього у вересні 2022 року приїхала рідна сестра ОСОБА_12 , яка звернулась до органів поліції із заявою про викрадення документів на квартиру, що є безпідставним з огляду на укладений між сторонами договір, а в подальшому, забрала брата (позивача) проживати за іншою адресою, змінивши вхідні замки до спірної квартири.

Таким чином, обставини справи свідчать про наявність конфліктних відносин між ОСОБА_12 , ОСОБА_13 (племінник позивача) та ОСОБА_2 з приводу спірної квартири, однак, жодним чином не підтверджують факт неналежного виконання ОСОБА_2 своїх обов`язків за договором довічного утримання з моменту його укладення.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, давши належну оцінку доказам, дослідженим у судовому засіданні, не допустив порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 06 квітня 2023 року залишити без мін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 23 лютого 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич