Житомирський апеляційний суд
Справа №293/1750/23 Головуючий у 1-й інст. Проценко Л. Й.
Категорія 45 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Павицької Т.М., Трояновської Г.С.,

розглянувши у письмовому провадженні у місті Житомирі цивільну справу 293/1750/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Сидорчука Михайла Володимировича на рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 04 червня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Проценко Л.Й. у селищі Черняхів,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути sз нього на її користь 4 444, 09 грн у відшкодування матеріальної шкоди та 15 000,00 грн моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначала, що вона є потерпілою у кримінальному провадженні, відомості про яке внесене до ЄРДР за №0000121 від 05 травня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 125 КК України.

01 травня 2020 року близько 12 години, перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_1 , між нею та ОСОБА_2 , на грунті неприязних відносин виник словесний конфлікт, у ході якого останній спричинив їй тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

У зв`язку із отриманням травм з 01 травня 2020 року по 13 травня 2020 року вона перебувала на лікуванні на денному стаціонарі в амбулаторії загальної практики сімейної медицини і понесла витрати на лікування на суму 4 444,09 грн, що підтверджується документально.

Внаслідок заподіяних відповідачем тілесних ушкоджень, їй було спричинено фізичний біль, моральні страждання, які виразилися у порушенні звичайного порядку організації життя та вимагали додаткових зусиль для його відновлення.

За таких обставин вона зазнала моральної шкоди, яку оцінює в 15 000 гривень та просить стягнути із відповідача.

Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 04 червня 2024 року позов задоволено частково. Стягнуто із відповідача на користь позивача 4 441,09 грн у відшкодування матеріальної шкоди та у відшкодування заподіяної моральної шкоди 7000 грн. Також судом вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, де просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та його висновки не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що рішення суду ґрунтується на припущеннях.

Позивачем не було надано суду жодних доказів, що саме ним було спричинено тілесні ушкодження ОСОБА_1 . Сам по собі факт наявності тілесних ушкоджень у позивача ніяким чином не доводить того, що ці ушкодження спричинені їй саме ним.

Вважає, безпідставним є посилання суду в оскаржуваному рішенні, як на доказ, на ухвалу Черняхівського районного суду Житомирської області від 14 серпня 2024 року про звільнення його від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 125 КК України в силу пункту 1 частини 1 стаття 49 КК України, оскільки вказаною ухвалою не встановлювались ні обставини події, ні наявність його вини.

Звертає увагу на те, що доводи суду з приводу понесених витрат позивача на придбання ліків ґрунтуються виключно на припущеннях, оскільки фіскальні чеки за відсутності лікарських призначень та даних щодо покупця, не можуть бути доказом того, що саме їй було призначено таке лікування та саме вона купувала такі ліки.

Ухвалами Житомирського апеляційного суду від 16 вересня 2024 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та 14 листопада 2024 року справу призначено до розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України ( частина 1 статті 368 ЦПК України).

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Згідно з частиною 5 статті 268, статті 381 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав відповідачу строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Враховуючи характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування, зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, оскільки в матеріалах справи містяться докази, надані сторонами, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне розглядати справу у порядку письмового провадження без участі сторін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Як убачається із матеріалів справи ухвалою Черняхівського районного суду Житомирської області від 14 серпня 2023 року (справа №293/1129/20) кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000121 від 05 травня 2020 року по обвинуваченню ОСОБА_2 за частиною 1 статті 125 КК України, закрито у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 КПК України. (а.с.11).

Згідно копії виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_1 перебувала на денному стаціонарі з 21 травня 2020 року по 30 травня 2020 року з діагнозом ЗЧМТ, струс головного мозку (а.с.8).

20 травня 2020 року позивачці було проведено МТР головного мозку. Висновок: дисциркуляторна енцефалопатія на тлі церебральної мікроангіопатії (а.с.9).

Відповідно до копії довідки КНП «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини» Вільської сільської ради Черняхівського району Житомирської області №28 від 07 травня 2020 року, ОСОБА_1 зверталась за медичною допомогою 02 травня 2020 року з діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку, забій грудної клітини (а.с.10).

Висновком експерта № 854 від 05 травня 2020 року встановлено, що при освідуванні ОСОБА_1 виявлені синці у ділянці лівого плечового суглобу, лівого ліктьового суглобу та боковій поверхні грудної клітини зліва. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих з обмеженою контактуючою поверхнею предметів, могли утворитися 01 травня 2020 року при обставинах, вказаних у постанові про призначення судово-медичної експертизи та відносяться до категорій легких тілесних ушкоджень. Вказані тілесні ушкодження могли виникнути від нанесення 3-х ударів не виключено дерев`яним предметом з обмеженою контактуючою поверхнею. Виникнення даних тілесних ушкоджень при падінні стоячи на площину маловірогідне, а у результаті нанесення ударів власною рукою, можна виключити (а.с. 14-15).

Згідно висновку експерта № 1164 від 18 червня 2020 року, враховуючи дані судово-медичного обстеження ОСОБА_1 (05 травня 2020 року) та дані процесуальних документів, не виключається можливість утворення тілесних ушкоджень у потерпілої в термін та за обставин, вказаних в протоколах слідчих експериментів за участю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 12-13).

Позивачем долучено до матеріалів справи копії чеків щодо понесених матеріальних витрат на медичне обстеження та придбання ліків на суму 4441,09 грн (а.с. 6-7).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд вважав доведеним факт завдання матеріальної та моральної шкоди 01 травня 2020 року ОСОБА_1 неправомірними діями ОСОБА_2 .

Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідач був звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого частиною 1 статті 125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі пункту 1 частини 1 статті 49 КК України.

Зважаючи на презумпцію невинуватості (стаття 62 Конституції України, стаття 17 КПК України) факт вчинення особою кримінального правопорушення та вина такої особи в його вчиненні повинні встановлюватися у порядку кримінального провадження.

Суд в порядку цивільного провадження не має юрисдикційних повноважень встановлювати факт вчинення кримінального правопорушення.

Верховний Суд колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі №449/1689/19 наголосив, що нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається.

Як вбачається з матеріалів справи, кримінальне провадження щодо особи закрито на підставі пункту 1 частини 1 статті 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, що є нереабілітуючою підставою.

Отже, вищевказані обставини, подія, а також особи, які були причетні до кримінального провадження були встановлені та мали місце, тобто, закриття кримінального провадження не є реабілітуючою, а саме, не є обставиною, яка спростовує факт наявності вини відповідача у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до частини першої, пункту дев`ятого та абзацу дванадцятого частини другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності (делікту) є склад цивільного правопорушення, необхідними елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

За приписами статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно частини 1 статті 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до частини 1 статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

У частині 3 статті 12, частинах 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК).

Із матеріалів справи вбачається та було досліджено судом, що позивачем були надані копії фіскальних чеків, які свідчать її витрати на лікування, а саме проведення МРТ головного мозку, УЗД молочних залоз ОСОБА_1 . Крім цього, матеріали справи містять виписку з медичної картки стаціонарного хворого від 13 червня 2020 року, згідно якої позивачка перебувала на денному стаціонарі з 21 травня 2020 року по 30 травня 2020 року з діагнозом ЗЧМТ; довідку №28 від 07 травня 2020 року, видану КНП «Амбулаторія загальної практики сімейної медицини» Вільської сільської ради Черняхівського району Житомирської області , яка свідчить про те, що ОСОБА_1 дійсно зверталась до лікувального закладу за медичною допомогою 02 травня 2020 року з діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку, забій грудної клітини. Із зазначених документів вбачається, що вони містять лікувальні та трудові рекомендації, призначення лікування.

Факт заподіяння ОСОБА_1 тілесних ушкоджень також підтверджується висновками судового-медичного експерта № 854 від 05 травня 2020 року та № 1164 від 18 червня 2020 року.

Відповідачем не спростовано належними і достовірними доказами факт заподіяння ним тілесних ушкоджень позивачці та розмір понесених нею витрат на медичне обстеження та лікування.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, тощо. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до пункту 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У постанові Об`єднаної Палати Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20, яка в силу частини 4 статті 263 ЦПК України є обов`язковою для застосування судами, вказано, що при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності й справедливості. В деяких випадках в законодавстві визначено мінімальний розмір моральної шкоди. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).

Характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань підлягає встановленню та доказуванню в судовому порядку на загальних засадах змагальності сторін та доказування в цивільному процесі, виходячи із їх характеру та тривалості, стану здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин у справі, наслідків, що наступили, оскільки сума компенсації за спричинення моральної шкоди не встановлена законом.

Відповідно до частин 1, 2 статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

З огляду на викладене, враховуючи факт встановлення протиправних винних дій ОСОБА_2 , місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачем наявності моральної шкоди, що виразилася у її душевному хвилюванні та фізичних стражданнях, причинного зв`язку між протиправними діями відповідача та наслідками.

Згідно правової позиції Верховного Суду у справі №752/17832/14-ц від 15 грудня 2022 року, відшкодування моральної шкоди не має бути засобом збагачення, отримання доходу. Моральна шкода виконує компенсаційну функцію саме моральних витрат. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Оцінюючи визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди, апеляційний суд враховує характер тілесних ушкоджень заподіяних позивачці, тривалість лікування (перебування на стаціонарному лікуванні, подальше відновлення), понесені внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 . душевні страждання, та вважає, що місцевим судом розмір моральної шкоди визначений з урахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності рішення місцевого суду, наведені у скарзі, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які ґрунтовно, повно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди апелянта з висновками щодо їх оцінки.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, а рішення суду є законним та ґрунтується на встановлених обставинах справи.

Відтак, у відповідності до положень статті 375 ЦПК України, колегія дійшла висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду без змін.

За приписами частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи, немає.

Малозначними, зокрема, є справи, про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (пункт 3 частини 6 статті 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в сили вимог закону.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішенняЧерняхівського районного суду Житомирської області від 04 червня 2024 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складено: 18 листопада 2024 року.