Справа № 161/2457/24
Провадження № 2/161/1640/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2024 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Крупінської С.С.,

за участю секретаря судового засідання Федоровій В.М.

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, обгрунтовуючи вимоги тим, що на підставі рішення Луцького міськрайонного суду з нього в користь ОСОБА_4 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що відповідачка погано ставилась до дитини, ображала та принижувала його, забороняла бачитись з його родиною та чинила психологічний та фізичний тиск на сина. Так, 18.09.2023 року зателефонувавши до нього син повідомив, що не може потрапити додому, оскільки матір напередодні забрала в нього ключі, на телефонні дзвінки не відповідала, тому син приїхав ночувати до нього, у зв`язку з цим його адвокатом були подані відповідні заяви до правоохоронних органів та служби у справах дітей Луцької міської ради. 19.09.2023 року син після навчання не поїхав додому по місцю проживання матері, а виявив бажання проживати за його місцем реєстрації в АДРЕСА_1 разом із бабусею ОСОБА_6 та його другою дружиною ОСОБА_7 , повідомивши про це матір по телефону. Однак, відповідачка ОСОБА_8 зателефонувала в поліцію, повідомивши, що її неповнолітній син не хоче їхати додому, тому наряд патрульної поліції приїхавши до нього за місцем його проживання та поспілкувавшись з ним залишили дитину в його будинку. Отже, з 18.09.2023 року і на сьогоднішній день дитина проживає з ним та повністю знаходиться на його утриманні. Відповідачка коштів на утримання сина не надає, та не приймає участі у його вихованні.

У зв`язку з цим просить припинити стягнення аліментів з нього на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були призначені рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.08.2018 року у справі № 161/8975/18 з дати подання позову до суду та стягувати з відповідачки ОСОБА_4 на користь нього аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову до суду і досягнення дитиною повноліття та стягнути судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечила з підстав викладених у відзиві. Суду пояснила, що на підставі рішення суду з ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_9 . На сьогоднішній день існує заборгованість по аліментах. Дитина проживає з матір`ю та періодично залишається проживати у батька. Відповідачка приймає активну участь у житті сина, займається його вихованням та сприяє повному та всебічному розвитку, купує продукти, ліки, потрібне для занять спортом та участі в змаганнях форму, спортивний інвентар, дає гроші на дорогу та їжу, на заняття в спортивному клубі. Крім того, вона є особою з інвалідністю другої групи з дитинства, в даний час не працює, та крім пенсії по інвалідності не отримує будь-якого іншого доходу, а тому сплачувати аліментів в розмірі частки в неї не має можливості. За таких обставин просила відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представників сторін, свідка ОСОБА_5 , дослідивши письмові докази по справі суд приходить до наступного висновку.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25.05.2018 року було розірвано.

В шлюбі народився син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Луцького міськрайонного Волинської області від 13.08.2018 року стягнуто з ОСОБА_1 , в користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.06.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Як стверджується позивачем, неповнолітній син перебуває на його утриманні та проживає разом з ним.

З довідки в/ч НОМЕР_1 Міністерства Оборони України вбачається, що ОСОБА_1 з 27.07.2022 року по теперішній час призваний у Збройні сили України згідно з наказом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 року «Про загальну мобілізацію».

Судом встановлено, що 18.09.2023 року син зателефонував батькові ОСОБА_1 та повідомив, що не може потрапити додому, оскільки матір напередодні забрала в нього ключі, на телефонні дзвінки не відповідала, при цьому спілкувалась по телефону зі своєю старшою дочкою та повідомила її, що перебуває на лікуванні в лікарні, однак після обдзвону лікарень міста Луцька, позивача ОСОБА_1 було повідомлено про відсутність останньої на стаціонарному лікуванні в медичних закладах міста Луцька. Тому неповнолітній ОСОБА_9 приїхав ночувати до батька, у зв`язку з цим були подані відповідні заяви до правоохоронних органів та служби у справах дітей Луцької міської ради (16-19).

Також неповнолітній ОСОБА_5 звернувся із письмовою заявою до начальника Служби у справах дітей Луцької міської ради з приводу того, що його матір ОСОБА_4 не пускає його додому, на телефонні дзвінки не відповідає. За місцем проживання залишились його речі, одежа, однак додому він потрапити не може (а.с.20).

З повідомлення Служби у справах дітей Луцької міської ради вбачається, що службою у справах дітей була організована спільна зустріч сина та матері, в ході якої встановлено, що між ними дуже напружені стосунки.

В судовому засіданні допитаний в присутності законного представника свого батька ОСОБА_1 з 18.09.2023 року, неповнолітній ОСОБА_5 розповів, що проживає в будинку свого батька разом з його дружиною ОСОБА_7 , сестрою ОСОБА_11 та бабусею ОСОБА_6 . Він категорично відмовлявся проживати разом з матір`ю, мотивуючи це тим, що між ними немає взаєморозуміння, постійно виникають сварки та скандали.

Дані обставини також підтверджуються відповіддю Служби у справах дітей Луцької міської ради (а.с.22).

Судом також встановлено, що 12.10.2023 року Службою у справах дітей Луцької міської ради було здійснено рейд за місцем проживання батька ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 . та складений акт обстеження, з якого вбачається, що у двоповерховому будинку, зроблений сучасний ремонт, для ОСОБА_9 виділена окрема кімната, обставлена усім необхідним. Є місця для відпочинку, навчальної діяльності, меблі для речей та одягу. Також було встановлено, що дитина висловлювала наміри і надалі тут проживати, він повідомляв, що з сім`єю батька у нього склалися дружелюбні відносини. На час візиту працівників служби в будинку перебувала бабуся ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , яка повідомила, що буде тут проживати та допомагати онуку до повернення батька додому. Дана обставина також підтверджується актами обстеження умов від від 21.12.2023 року та від 01.05.2024 року (а.с.23,24,90).

Отже, вказані акти обстеження місця проживання ОСОБА_5 підтверджують, що дитина з 18.09.2023 року постійно проживає за адресою місця проживання батька та перебуває на його утриманні. Догляд за дитиною, приготування їжі надаються бабусею та дружиною позивача в разі відсутності батька.

В матеріалах справи також містяться акти наданих послуг Стоматологія «Доктор Мір», де проходив лікування неповнолітній ОСОБА_5 від 12.02.2023 року, 22.02.2023 року, 06.03.2023 року, 15.03.2023 року, 28.03.2023 року та товарні чеки до наданих послуг (а.с.74-79). Однак, надані відповідачем докази щодо матеріального утримання сина (лікування зубів) датовані першим півріччям 2023 року, тобто в той час, коли дитина проживала з матір`ю.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 179 СК України передбачає, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання.

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

Відповідно до п.17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

З аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2 ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання.

Відтак, з урахуванням предмета даного спору (припинення стягнення аліментів на утримання дитини), однією з обставин, яка підлягає доказуванню у справі, є те, з ким саме з батьків проживає дитина на час звернення до суду з позовом і розгляду справи судом та ухвалення рішення по справі, зокрема з одержувачем аліментів чи з їх платником.

При вирішенні цього спору суд також враховує правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 04 вересня 2019 року (справа № 711/8561/16), відповідно до якого за своєю суттю аліменти - це кошти покликані забезпечити дитину усім необхідним для повноцінного розвитку, тому вони можуть бути стягнуті лише на користь того з батьків хто проживає із дитиною та бере більш активну участь у її вихованні.

Згідно з ч. 4 ст. 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Отже, судом встановлено, що з вересня 2023 року дитина проживає з батьком. Тобто має місце зміна обставин, що впливають на стягнення аліментів з позивача на користь відповідача. Причиною залишення місця проживання з матір`ю зі слів дитини стало те, що вона забрала в нього ключі і не надала доступу до його житла. В судовому засіданні представник відповідачки не надала будь-яких доказів, що з вересня 2023 року відповідачка надає матеріальну допомогу дитині. Посилання представника відповідачки що ОСОБА_4 купує речі для дитини заперечив в судовому засіданні неповнолітній син.

Враховуючи загальні принципи регулювання сімейних відносин, способи захисту сімейних прав, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача шляхом припинення примусового стягнення на користь відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина : ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були призначені рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.08.2018 року (справа №161/8975/18).

Припинення аліментів здійснюється за загальними принципами стягнення аліментів, враховуючи, що аліменти є поточними місячними платежами для поточного забезпечення потреб дитини, а також з метою необґрунтованого перерахування відповідачу аліментів за той період, коли дитина з нею не проживала і знаходилась у платника аліментів, то припинення стягнення аліментів має бути з дати подання позову до суду, тобто з 06.02.2024 року.

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги позивача про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Крім того, на думку суду, підлягають до задоволення вимога позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є матір`ю неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 (а.с.11).

Також з`ясовано, що дитина проживає за місцем проживання батька, який здійснює його матеріальне утримання. Будь-яких доказів на час розгляду справи судом, яку матеріальну допомогу відповідач надає синові на його утримання суду не надано.

Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Крім того, за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Ч. 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Отже, зважаючи, що неповнолітня дитина перебуває на утриманні батька, тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06.02.2024 року і до досягнення дитиною повноліття, оскільки вказаний розмір не перевищує розміру прожиткового мінімуму для ддитини відповідного віку.

На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. Оскільки відповідач ОСОБА_4 звільнена від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому такі витрати слід стягнути з держави Україна.

Керуючись ст. ст. 4, 7, 8, 11, 12, 13, 141, 247, 258, 259, 263, 265 ЦПК України ст. ст. 180, 181, 182, 184 Сімейного Кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Припинити стягнення з ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були призначені рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13.08.2018 року (справа №161/8975/18), а саме: з 06.02.2024 року.

Стягувати з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи 06.02.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з держави Україна в користь ОСОБА_1 1209 (одну тисячу двісті дев`ять ) грн. 20 коп. сплаченого судового збору.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає до негайного виконання.

Рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Сторонами по справі є : позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду виготовлено 30 серпня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області С.С.Крупінська