УХВАЛА

про передачу справи на розгляд іншому суду

Справа № 495/1191/24

Номер провадження 2/495/1096/2024

29 лютого 2024 рокум. Білгород-Дністровський

Суддя Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області Волкова Ю.Ф.,

розглянувши матеріали і позовну заяву ОСОБА_1 до держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

встановила:

12.02.2024 до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області надійшов вказаний позов.

Ухвалою від 16.02.2024 позовну заяву залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам статті 175 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), позивачу роз`яснено правила загальної та альтернативної підсудні даної категорії спорів; запропоновано надати докази підсудності спору Білгород-Дністровському міськрайонному суду Одеської області або самостійно визначити суд для розгляду даного спору відповідно до вимог статей 27, 28 ЦПК.

27.02.2024 до суду надійшла заява представника позивача адвоката Гордієнка О.В., згідно із якою сторона позивача вважає, що даний спір територіально підсудний саме Білгород-Дністровському міськрайонному суду Одеської області з огляду на вимоги частини першої статті 12 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон № 266/94), як суду, що розглядав кримінальну справу у першій інстанції, провадження у якій згодом було закрите судом апеляційної інстанції у зв`язку із не доведенням винуватості особи.

З приводу посилання представника позивача на частину першу статті 12 Закону № 266/94 як на процесуальну норму, яка визначає територіальну підсудність даного спору, та на висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 201/10234/20 (постанова від 08.02.2022), необхідно зазначити таке.

Частиною першою статті 12 Закону визначено, що розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку (частина друга статті 12 зазначеного Закону).

Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 (стаття 13 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Велика Палата Верховного Суду під час перегляду судових рішень у справі № 201/10234/20 вирішувала питання процесуальної форми звернення особи за відшкодуванням моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду (заява в порядку окремого провадження чи позовна заява в порядку позовного провадження); висновки ВП ВС у цій справі не стосуються територіальної підсудності даної категорії справ.

Водночас, ВП ВС у справі № 201/10234/20, аналізуючи правову суть положень Закону «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», у тому числі статей 12, 13 Закону, дійшла висновку, що ці положення є процесуальною нормою про орган, який уповноважений на розгляд певних звернень громадян, та порядок оскарження прийнятого цим органом рішення. За загальним змістом цих норм, оскільки зазначені органи повинні винести постанову чи ухвалу, то можна зробити висновок, що відшкодування шкоди у таких випадках проводиться за спрощеною процедурою, адже при відшкодуванні цих витрат потерпіла особа вправі розраховувати на повне відшкодування відповідно до наданих нею документів (пункти 99, 102 постанови від 08.02.2022).

Водночас, за результатами перегляду судових рішень ВП ВС виснувала, що суди першої та апеляційної інстанцій у справі № 201/10234/20 правильно вважали, що у контексті цієї справи та своєї заяви ОСОБА_1 мав звернутися до суду з вимогою саме в порядку позовного провадження з дотриманням вимог, передбачених положеннями статей 175, 177 ЦПК України (пункт 146 постанови від 08.02.2022).

За наслідками аналізу наведених норм та висновків ВП ВС у справі № 201/10234/20 приходжу до переконання, що частина перша статті 12 Закону № 266/94 не слугує процесуальною нормою для визначення територіальної підсудності даного спору, адже позивач звернувся до суду із позовною заявою (а не з певним зверненням громадян), яка розглядається судом у позовному провадженні та вирішується судовим актом у формі рішення (не постанови або ухвали); вирішення спору у позовному провадженні виключає відшкодування шкоди у таких випадках за спрощеною процедурою.

Юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, порядок здійснення цивільного судочинства визначає Цивільний процесуальний кодекс України (стаття 1 ЦПК).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК).

Отже, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі у частині дотримання позивачем правил територіальної підсудності, приходжу до таких висновків.

Згідно із статтею 23 ЦПК усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод сторонам має бути гарантований справедливий розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому, належність судового органу має такі складові: а) цивільна юрисдикція; б) підсудність.

Однією із умов реалізації права особи на пред`явлення позовної заяви є дотримання вимог підсудності.

Згідно з частиною першою статті 8 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до юрисдикції якого вона віднесена процесуальним законом.

Як встановлено, позивач за вказаним позовом - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання якого: АДРЕСА_1 ; відповідач - держава Україна в особі Одеської обласної прокуратури, місцезнаходження: Одеська область, місто Одеса, вулиця Пушкінська, 3; предмет спору - відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними діями органу, що здійснює досудове розслідування, прокуратури, суду.

Норми ЦПК України визначають загальну підсудність справ за місцезнаходженням відповідача (стаття 27 ЦПК України), альтернативну підсудність за вибором позивача (стаття 28 ЦПК України), виключну підсудність (стаття 30 ЦПК України).

Позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань (частина друга статті 27 ЦПК).

Позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача (частина четверта статті 28 ЦПК).

З огляду на відомості, які містить позовна заява в частині зареєстрованого місця проживання позивача, місцезнаходження відповідача, предмет спору, заявлений позов не відноситься до територіальної юрисдикції Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 31 ЦПК, суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Враховуючи коло учасників спірних правовідносин, предмет спору, місце проживання позивача, місце професійної діяльності представника позивача, приходжу до переконання про застосування у даному випадку правил альтернативної підсудності та направлення даної позовної заяви у Солом`янський районний суд міста Києва.

Відповідно до частини першої статті 32 ЦПК спори між судами про підсудність не допускаються.

Керуючись статтями 27, 28, 31, 32, 261,354 ЦПК України, суддя

постановила:

передати матеріали цивільної справи № 495/1191/24 за позовом ОСОБА_1 до держави Україна в особі Одеської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування, прокуратури і суду, за підсудністю на розгляд Солом`янському районному суду міста Києва.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Повне судове рішення складене 29.02.2024.

Суддя Ю.Ф. Волкова