Справа №345/1122/24
Провадження № 2/345/395/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.02.2024 року м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Онушканича В.В.

з участю секретаря судового засідання Бандури Г.М.,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 . На випадок своєї смерті ОСОБА_3 залишила заповіт, згідно якого все своє майно заповіла позивачу. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Коли позивач звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 , йому було відмовлено у зв`язку із тим, що право власності на вищевказаний житловий будинок зареєстровано за членами колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_3 . Тому позивач змушений звернутися до суду та просить визнати за ним право власності в цілому на домоволодіння в АДРЕСА_1 .

Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить суд його задоволити.

Відповідач подав заяву, згідно якої позов визнає, не заперечує щодо визнання за позивачем права власності в цілому на домоволодіння в АДРЕСА_1 , відмовляється від права власності на належну йому частку у майні колгоспного двору.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити за результатами проведення підготовчого судового засідання.

Згідно із ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 (а.с.8). На випадок своєї смерті ОСОБА_3 залишила заповіт, згідно якого все своє майно заповіла позивачу (а.с.10).

16.12.2023 року приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , у зв`язку із тим що право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 зареєстровано за членами колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_3 (а.с.9).

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 16.04.1991року виконавчим комітетом Негівської сільської Ради народних депутатів, на підставі рішення виконкому Калуської районної Ради народних депутатів №5 від 16.01.1991року, домоволодіння, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 належить членам колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_3 (а.с.21).

Відповідно до довідки №333 від 15.11.2023 року, виданої виконкомом Верхнянської сільської ради Калуського району(а.с.15), згідно із записом в погосподарській книзі №6 виконкому Верхнянської сільської ради за 2016-2023 роки за ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

З довідки №97 від 07.02.2024 року, виданої виконкомом Верхнянської сільської ради Калуського району(а.с.16), вбачається, що в житловому будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , станом на 1990 рік, були зареєстровані і проживали: голова сім`ї - ОСОБА_3 , чоловік ОСОБА_2 , син ОСОБА_1 . Тип двору станом на 1990 рік колгоспний.

Згідно із Законом України «Про власність» з 15.04.1991р. відбулося усуспільнення власності колгоспно-кооперативної у приватну суспільну сумісну власність. Майно, придбане внаслідок спільної праці сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до ст. 120 ЦК України (в редакції 1963 р.) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Зважаючи на те, що в колгоспному дворі по АДРЕСА_1 проживали ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , то дане будинковолодіння належало їм на праві спільної сумісної власності. Тобто, виходячи з принципу рівності часток у спільній сумісній власності, вказаним особам належало по 1/3 частині вказаного будинковолодіння.

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на 1/3 частину домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Згідно ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України, якщо у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від прав на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Позивач, як спадкоємець за заповітом, відповідно до ст.1269 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 , звернувшись із заявою про прийняття спадкового майна (а.с.11).

Відповідач відмовився від права власності на належну йому частку домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Згідно п.2 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відмови власника від права власності. А відповідно до ч. 1 ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

Згідно ч. 3 статті 347 ЦК України у разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державний реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Оскільки, частки колишніх членів колгоспного двору у державному реєстрі прав власності на нерухоме майно не зареєстровані, недоцільно звертатися до державного реєстратора з заявою про відмову від права власності на належні частки.

Відповідно до ст. 121 УК Української РСР (в редакції від 18.07.1963 р.) володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору.

Таким чином, суд вважає за можливе прийняти відмову ОСОБА_2 від належної йому частки у майні колишнього колгоспного двору на користь позивача ОСОБА_1 .

За таких обставин, враховуючи, що позивачу, як співвласнику, належить 1/3 частина будинковолодіння по АДРЕСА_1 , 1/3 частину він успадкував після смерті ОСОБА_3 , ОСОБА_2 відмовився від права власності на належні йому частку, то за позивачем слід визнати в цілому право власності на будинковолодіння по АДРЕСА_1 .

Отже, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають до задоволення у повному обсязі.

На підставі викладеного, ст.ст. 120 ЦК УРСР (в редакції 1963року), ст.ст. 346, 347, 1223, 1258, 1261, 1268-1269 ЦК України, керуючись ст.ст. 200, 206, 247, 259, 263-265 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності в цілому на будинковолодіння по АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 29.02.2024 року.

Суддя