ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/9744/24Головуючий у 1-й інстанції Кунець Н.Р.
Провадження № 22-ц/817/940/24 Доповідач - Гірський Б.О.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Гірського Б.О.

суддів - Костіва О.З., Храпак Н.М.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №607/9744/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 серпня 2024 року (ухвалене суддею Кунець Н.Р., повне судове рішення складено 08 серпня 2024 року) в справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Акцент-Банк» (далі АТ «А-БАНК») звернулось до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування заявлених вимог зазначили, що 28.10.2019 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Згідно вказаної Анкети-заяви відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку.

Вказували на те, що відповідачу було надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 44,4 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит (встановивши кредитний ліміт) у розмірі відповідно до умов Договору.

Водночас, ОСОБА_1 , використовуючи кредитні кошти, не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку із чим станом на 14.04.2024 року у нього виникла заборгованість у розмірі 43 628,15 грн, яка складається із: 24 834,28 грн заборгованість за кредитом; 18 793,87 грн заборгованість по відсоткам.

Відтак просили стягнути з відповідача на свою користь вищезазначену суму заборгованості.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 серпня 2024 року позов задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь АТ «А-БАНК» заборгованість за кредитним договором від 28.10.2019 у сумі 43 628 грн. 15 коп., з яких: 24 834 грн. 28 коп. заборгованість за кредитом; 18 793 грн. 87 коп. заборгованість по відсоткам, а також 3028 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Вважає рішення суду першої інстанції необґрунтованим.

Посилається на те, що судом не було враховано доводів сторони відповідача, зокрема які містились у відзиві на позовну заяву.

Вказує на те, що з Умовами та Правилами надання банківських послуг в А-Банку він не був ознайомлений та не підписував їх та позивачем не надано доказів того, що вказані Умови і Правила не змінювались з моменту укладення кредитного договору.

Зазначає, що Паспорт споживчого кредиту він не підписував та вказані у ньому проценти і умови він не погоджував.

Вважає, що з копії Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК» не можливо встановити, що там саме його підпис.

Звертає увагу на те, що вищевказана Анкета-заява про приєднання не містить ні умов по кредиту, ні процентної ставки, ні терміну дії договору.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «А-БАНК» - Мальований В.В. просить відмовити у її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Зазначає, що ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами складають кредитний договір №б/н від 28.10.2019 року.

Вказує на те, що боржник користувався кредитом, відповідно ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодився з ними.

Зазначає, що в доданому до матеріалів справи Паспорті споживчого кредиту, який підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису, чітко зазначені всі умови кредитування, строки, процентна ставка, та багато іншого.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.

В силу положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 28.10.2019 між АТ «А-БАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «А-БАНК».

Підписуючи Анкету-заяву, відповідач погодився з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним і банком договір про надання банківських послуг та тим, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і згоден з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг згоден отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту www.a-bank.com.ua.

Крім того, ОСОБА_1 зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно, самостійно знайомитись з їх змінами на сайті А-Банку. Також підтвердив, що Умови кредитування, відомості про сукупну вартість кредиту йому роз`яснені та зрозумілі, рекламний буклет з тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування ним отримано.

28.10.2019 ОСОБА_1 , простим електронним підписом шляхом підтвердження дзвінком на номер телефону, підписав паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка».

Умовами пунктів 3, 4 Паспорту споживчого кредиту передбачено, що тип кредиту поновлювальна кредитна лінія (ліміт) з пільговим періодом використання; сума/ліміт кредитування до 200 000 грн; строк кредитування 240 місяців.

Пільгова процента ставка 0,000001 % на місяць. Базова процента ставка: 3,9% в місяць (46,8% річних); 3,7% в місяць (44,4% річних). Тип процентної ставки фіксована (може бути змінена за згодою кредитодавця та споживача шляхом укладання додаткової угоди до договору про споживчий кредит); реальна річна процентна ставка, відсотків річних: 58,23%; 56,44%, 54,62%.

Згідно із довідки за картами ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано картку № НОМЕР_2 , строком дії до липня місяця 2026 року.

Відповідно до довідки за лімітами ОСОБА_1 за Кредитним договором від 28.10.2019 за період з 28.10.2019 по 14.04.2024 встановлено такі кредитні ліміти: 28.10.2019 встановлено кредитний ліміт 15 000 грн; 19.11.2020 збільшено кредитний ліміт до 25 000 грн; 29.08.2023 зменшено кредитний ліміт до 24 834,28 грн; 23.02.2024 збільшено кредитний ліміт до 24 900 грн.

Відповідного до долученого банком розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 28.10.2019 укладеного між АТ «А-БАНК» та клієнтом ОСОБА_1 станом на 14.04.2024 становить 43 628,15 грн, яка складається із: 24 834,28 грн заборгованість за кредитом; 18 793,87 грн заборгованість по відсоткам.

Задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість по тілу кредиту та процентам, суд першої інстанції виходив з доведеності факту укладення між сторонами договору, згідно умов якого відповідач, як позичальник, погодився, зокрема і з розміром процентів за користування грошовими коштами.

Колегія суддів не може повністю погодитись із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень частин першої та ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною другою статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «А-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Так, із Заяви-анкети від 28 жовтня 2019 року, яка підписана сторонами, інформація про процентну ставку відсутня. Також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість по відсоткам.

АТ «А-Банк», обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку заборгованості за договором від 28.10.2019, посилався на виписку по картці, Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, який є невід`ємною частиною договору та Паспорт споживчого кредиту.

Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг відповідач ознайомився та погодився підписуючи заяву-анкету про приєднання до них, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати заборгованості за тілом кредиту та щодо сплати процентів, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

У наданій анкеті-заяві від 28 жовтня 2019 року не вказано, яку саме послугу та на яких умовах відповідач бажає отримати.

При цьому, надана позивачем роздруківка із сайту банку не може бути визнана належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Отже, правовий аналіз умов договору сторін та зміст зазначених правових норм не дає підстав для висновку про застосування до спірних правовідносин частини першої статті 634 ЦК України (договір приєднання), оскільки при укладенні договору з ОСОБА_2 банк не повідомив споживача про умови кредитування, зокрема, щодо розміру і порядку нарахування процентів за користування кредитом.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у підписаній відповідачем анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк», який міститься в матеріалах даної справи не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 28 жовтня 2019 року шляхом підписання заяви-анкети.

Враховуючи викладене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Подібні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17-ц (провадження №14-131цс19).

Крім того, не є належним доказом на підтвердження вимог про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами, наданий позивачем паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем електронним підписом, оскільки у анкеті-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в А-Банку від 28 жовтня 2019 року відсутнє посилання на Паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка».

Отже, ознайомлення відповідача з Паспортом споживчого кредиту за програмою «Кредитна карта» та його підписання відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором не дає підстав для стягнення процентів за користування кредитом, оскільки він не є документом, який складає договір про надання банківських послуг, а тому не можна вважати, що у ньому відбулася фіксація волі сторін договору.

Крім того, слід враховувати, що поняття «форма правочину» та «спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації» не є тотожними поняттями.

До таких висновків також дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20).

З огляду на викладене, висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь Банку заборгованості по відсоткам в розмірі 18 793,87 грн. є недоведеним, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження досягнення із відповідачем згоди щодо умов, розміру та порядку здійснення таких нарахувань у встановлених законом формі та порядку.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту, проте не у заявленому позивачем розмірі.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 зазначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19).

Так, позивачем в суді першої інстанції було надано розрахунок заборгованості, виписку по картковому рахунку за період із 28 жовтня 2019 року по 14 квітня 2024 року, довідки за картками та встановленими по ним лімітами.

Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення між сторонами договору та факт існування за договором заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по сплаті тіла кредиту, висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом (тілом кредиту) є обґрунтованим.

Водночас суд першої інстанції не звернув уваги на те, що з виписки по картковому рахунку за період із 28 жовтня 2019 року по 14 квітня 2024 року, в якій міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором, за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей, вбачається, що сума заборгованості за тілом кредиту формувалась та збільшувалась, в тому числі за рахунок списання позивачем у безспірному порядку відсотків за використання кредитного ліміту, зокрема на суму: 9255 грн. 71 коп., а саме грн.: 247,8+113,58+119,05+114,96+117,17+123,46+129,34+126,08+120,55+122,95+116,78+121,58+112,51+105,16+142,43+238,44+475,06+632,66+720,66+834,36+832,37+843,95+826,77+863,07+859,89+195,08.

Також з виписки по картці вбачається, що внесені 05.05.2022 року ОСОБА_1 1800 грн. фактично не були зараховані, до суми повернутого тіла кредиту.

На підставі наведеного, розмір неповернутого кредиту (тіла кредиту) ОСОБА_1 (при зарахуванні вищевказаних сум до суми повернутого тіла кредиту) має становити - 13 778 грн. 57 коп. (24 834,28 - 9255,71 - 1800).

У зв`язку із вищезазначеним, колегія суддів приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню та з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 28 жовтня 2019 року в сумі 13 778 грн. 57 коп., що є заборгованістю за тілом кредиту. У задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за їх недоведеністю.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги відповідача та скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Доводи апелянта про те, що він не підписував Анкети-заяви про приєднання, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки останнім не надано жодних належних та допустимих доказів на спростування цієї обставини, зокрема висновку експерта за результатом проведення почеркознавчої експертизи. Більше того, в суді першої інстанції відповідач клопотання про призначення почеркознавчої експертизи не заявляв.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ціна позову у даній справі становить 43 628,15 грн.

Позивачем сплачено судовий збір в суді першої інстанції 3028 грн., а відповідачем в суді апеляційної інстанції 4542 грн.

Позов задоволено на 31,6%. (13 778,57 х 100% / 43 628,15).

Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений ним судовий збір пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме 956 грн. 80 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції.

Відповідно апеляційну скаргу задоволено на 68,4%.

Таким чином, з позивача на користь відповідача слід стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 2984 грн. 15 коп. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 141 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 серпня 2024 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (вул. Батумська 11, м. Дніпро, ) 13 778 грн. 57 коп. заборгованості за тілом кредиту.

В задоволені решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) на користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (вул. Батумська 11, м. Дніпро, ) 956 грн. 80 коп. сплаченого судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» (вул. Батумська 11, м. Дніпро, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_3 ) 2984 грн. 15 коп. сплаченого судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2024 року.

Головуючий Гірський Б.О.

Судді: Храпак Н.М.

Костів О.З.