КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 373/754/23 Головуючий у суді І інстанції Керекеза Я.І.
Провадження № 22-ц/824/1692/2024 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Голуб С.А., суддів: Слюсар Т.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання,

в с т а н о в и в:

У травні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним вище позовом та просила стягувати із ОСОБА_1 на її користь аліменти на повнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який продовжує навчання в Університеті Григорія Cковороди в Переяславі, у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до закінчення навчання, а саме по 01 липня 2026 року.

Посилається на те, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі до 12 серпня 2008 року, від якого вони мають повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Син проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Згідно із договором про надання платної освітньої послуги від 25 листопада 2022 року син навчається на платній основі в Університеті Григорія Cковороди в Переяславі на денній формі навчання до липня 2026 року. Вона працює, отримує заробітну плату, якої не вистачає для задоволення всіх потреб сина, а відповідач із 09 лютого 2023 року матеріальної допомоги на утримання сина не надає, хоча спроможний виконувати свої батьківські обов`язки по належному матеріальному забезпеченню спільної повнолітньої дитини на період навчання у вигляді щомісячної сплати аліментів у частці від свого доходу.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи із 03 травня 2023 року і до закінчення навчання в Університеті Григорія Сковороди в Переяславі, але не довше, ніж до досягнення сином 23-річного віку.

В частині стягнення аліментів у розмірі платежу за один місяць рішення допущенодо негайного виконання.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 1 073,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить зазначене судове рішення скасувати з мотивів неповного з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що суд першої інстанції належним чином не оцінив його заперечення проти позову, які полягали в тому, що син сторін має власні заробітки. На доведення цієї обставини відповідач надав суду відеозапис, на якому зафіксовано, як ОСОБА_4 в уніформі КП «ВУКГ» косить траву на узбіччі дороги. Станом на час подання апеляційної скарги відповідачу стало відомо, що син сторін у червні 2023 року офіційно працював у Переяслав-Хмельницькому комунальному підприємстві «ВУКГ», де виконував роботи з покосу трави.

Також на день подання апеляційної скарги відповідачу стало відомо, що ОСОБА_4 припинив навчання в університеті та уклав контракт з військової служби, що виключає його перебування на утримання матері.

Зазначає, що його представник зробив відповідні адвокатські запити на доведення цих обставин, однак відповіді на час подання апеляційної скарги ще не отримав.

Відповідач вважає, що позивачка не довела розмір її доходів, а також розмір її витрат на утримання повнолітнього сина. Суд першої інстанції не дав оцінки наданим доказам, які свідчать про те, що він не має матеріальної можливості надавати допомогу повнолітньому сину, оскільки має двох малолітніх дітей і непрацюючу дружину, надає допомогу сину дружини від першого шлюбу, який проходить службу в ЗСУ, у зв`язку із чим потребує допомоги.

Від ОСОБА_2 до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона, спростовуючи доводи відповідача, зазначає, що нею була надана суду довідка про її місце роботи і отримувану заробітну плату. Цей доказ є належним і допустимим, отже у суду не було підстав задовольняти клопотання відповідача і витребовувати з Пенсійного Фонду України довідку форми ОК-5 про доходи позивачки.

Щодо доводів відповідача про наявність у сина ОСОБА_4 власних доходів, то ці доводи позивачка спростовує тим, що позов був нею поданий до суду 03 травня 2023 року і на той час ОСОБА_4 не працював. Син працював озеленювачем в період канікул протягом двох місяців із 23 травня по 31липня 2023 року, щоб мати кошти на власні потреби та допомогти матері з оплатою навчання.

Посилання відповідача на те, що ОСОБА_4 уклав контракт на військову службу і не навчається в університеті є необґрунтованими, адже 29 серпня 2023 року ОСОБА_3 був зарахований до Військової академії м. Одеса на факультет підготовки спеціалістів десантно-штурмових військ. Вказана обставина є новою і виникла після ухвалення судом рішення. Разом із тим, ОСОБА_4 продовжує навчання (заочна форма) на факультеті фінансово-економічної і професійної освіти на контрактній основі Університету Григорія Сковороди в Переяславі, оскільки він переведений із денної на заочну контракту форму навчання. Крім того, ОСОБА_4 уклав з університетом 11 жовтня 2023 року новий договір, згідно якого зарахований на 2 курс заочної форми навчання за освітньою програмою економіка, вартість освітньої послуги за весь строк навчання складає 37 281 грн. Тобто необхідність надання повнолітньому сину матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчання не відпала. Крім того, у зв`язку з денною формою навчання у військової академії ОСОБА_4 немає можливості працювати та отримувати доходи, його стипендія становить 620 грн, а всі витрати сина фактично несе його мати.

З огляду на викладене позивачка просить апеляційну скаргу відповідача залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також відзиву на неї,колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд першої інстанції встановив, що сторони із 07 серпня 2004 року по 12 серпня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до копії довідки Виконкому Дівичківської сільської ради Бориспільського району Київської області № 136 від 19 квітня 2023 року до складу сім`ї позивачки входить син - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно із копію акту № 1 від 17 квітня 2023 року, складеного депутатом Дівичківської сільської ради Бориспільського району Київської області Коркачем В., ОСОБА_3 зареєстрований по АДРЕСА_1 , але фактично із 2017 року проживає разом із мамою ОСОБА_2 по АДРЕСА_2 . Батько ОСОБА_1 проживає окремо, участі у вихованні та утриманні сина не приймає. Син перебуває на повному утриманні матері.

Як вбачається з матеріалів справи, з листопада 2022 року повнолітній син сторін ОСОБА_3 навчається в Університеті Григорія Сковороди в Переяславі на денній формі навчання на контрактній основі. Термін закінчення навчання - до 01 липня 2026 року, а вартість навчання за рік становить 19 500,00 грн. (а.с. 5-6, 20).

Згідно виписки з медичної документації ОСОБА_3 , 2005 року народження, має плоскостопість ІІ ступеня.

Відповідно до копії довідки Виконкому Переяславської міської ради № 25-04 від 26 квітня 2023 року ОСОБА_2 з 17 жовтня 2018 року працює на посаді начальника відділу земельних ресурсів управління містобудування, архітектури та використання земель, а її заробітна плата за квітень 2023 року, з вирахування податків, становить 17 191,87 грн.

Згідно таблиці вартості проїзду на міжміському автобусному сполученні АС «Видубичі» - м. Переяслав та довідки ТОВ «Авто-Гарант-08» № 6 від 21 червня 2023 року вартість проїзду із с. Єрківці до м. Переяслава становить 35,00 грн.

Відповідно до копій квитанції № 999Т-В64С-Н229-624А від 15 березня 2023 року та № А0Е2-СЕС3-КА30-0332 від 18 квітня 2023 року ОСОБА_3 були сплачені кошти на рахунок фітнес-клубу « Магніт » по 450,00 грн.

На підтвердження понесених витрат на поповнення телефону та сплати послуг інтернету позивачкою подані копії квитанції від 01 квітня 2023 року та від 20 березня 2023 року.

Крім того, на підтвердження позовних вимог позивачкою подано копії квитанції про перерахування коштів із свого рахунку на рахунок ОСОБА_3 за період березень-квітень 2023 року на загальну суму 8 404,52 грн.

Згідно копії товарного чеку від 01 травня 2023 року були придбані кросівки марки «Adidas» вартістю 2 500,00 грн.

Відповідно до копії накладної від 23 квітня 2023 року позивачкою придбані предмети одягу на суму 2 280,00 грн.

Згідно копії накладної № 28 від 10 березня 2023 року позивачкою були придбані дрова на суму 14 000,00 грн, вартість доставки становить 1 000,00 грн.

02 грудня 2022 року позивачкою сплачена вартість навчання ОСОБА_3 у розмірі 19 500,00 грн в Університеті Григорія Сковороди в Переяславі (а.с. 89).

Також на підтвердження наявності у позивачки хвороб та необхідності проведення їх лікування суду подані виписки із відповідних медичних установ.

Встановлено, що з 19 квітня 2008 року відповідач ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 , від якого вони мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Згідно довідки Виконавчого комітету Переяславської міської ради № 310 від 26 травня 2023 року та акту депутата № 28 від 29 травня 2023 року до складу сім`ї ОСОБА_1 входять: дружина ОСОБА_3 , 1982 року народження; син ОСОБА_7 , 2008 року народження; донька ОСОБА_8 , 2022 року народження.

За даними довідки ТОВ СП «Нібулон» № 96/141/2-23 від 25 травня 2023 року ОСОБА_1 працює на посаді слюсаря-ремонтника з 25 липня 2017 року, з 04 червня 2018 року по даний час - на посаді водія автотранспортних засобів.

Розмір середньомісячної заробітної плати відповідача становить 15 083,09 грн (довідка про доходи від 25 травня 2023 року).

Відповідно до довідки Переяславського міського управління соціального захисту населення № 217 від 25 травня 2023 року ОСОБА_3 перебуває на обліку та отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні дитини у розмірі 860,00 грн.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утримання податків станом на 25 травня 2023 року ОСОБА_3 за період з 01 січня 2022 року по березень 2023 року отримувала лише соціальні виплати, будь-які податки їй не нараховувалися.

Відповідно до виписки Київської клінічної лікарні на залізничному транспорті № 3 із медичної карти стаціонарного хворого № 281 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , перебувала на стаціонарному лікуванні із 13 лютого 2023 року по 15 лютого 2023 року з приводу лапароскопічної нефроцистектомії справа. Рекомендовано лікування в уролога поліклініки за місцем проживання.

З довідки АТ КБ «ПриватБанк» № SUIMFTU2EOTGKS83 від 26 травня 2023 року вбачається, що ОСОБА_3 має кредитну заборгованість перед банком станом на 26 травня 2023 року у розмірі 24 393,82 грн.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції, врахувавши матеріальний стан сторін та їх повнолітнього сина, його навчання на контрактній основі, сімейний стан відповідача, наявність на його утриманні ще двох неповнолітніх дітей, стан здоров`я позивачки, спільний обов`язок обох батьків утримувати повнолітню дитину до закінчення нею навчання, недопустимість порушення прав неповнолітніх дітей на утримання за відсутності їх можливості самостійно забезпечувати себе, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, у розмірі 1/6 частини від щомісячного заробітку (доходу) відповідача, що є обґрунтованим та справедливим, з врахуванням поданих у справі доказів.

Суд першої інстанції не взяв до уваги пояснення відповідача щодо добровільного надання матеріальної допомоги на утримання сина ОСОБА_4 та щодо працевлаштування сина, оскільки дані обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Подання відповідачем виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 281 щодо перебування його дружини на стаціонарному лікуванні в Київській клінічній лікарні на залізничному транспорті № 3 не свідчить про понесення ним витрат на її лікування. Інших доказів на підтвердження даної обставини відповідачем подано не було.

Разом з тим, при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції прийняв до уваги наявність у відповідача двох неповнолітніх дітей, що перебувають на його утриманні, наявність кредитного зобов`язання у дружини відповідача, яка в даний час не працює, а обов`язок по сплаті заборгованості за кредитним договором покладається на ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отримувати необхідний і достатній розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України), правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Отже, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

При цьому, СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків (стаття 141 СК України). Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (стаття 13 ЦПК України), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ураховуючи вимоги частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.

За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції правильно встановивши правовідносини, які виникли між сторонами, вірно застосував норми матеріального права, якими ці правовідносини регулюються, дослідивши докази, які були надані сторонами, встановив усі обставини, які існували на час ухвалення рішення і давали підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку, а саме: навчання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вищому навчальному закладі на денній формі навчання на контрактній основі, понесення витрат по утриманню сина позивачкою ОСОБА_2 , можливість відповідача ОСОБА_1 надавати матеріальну допомогу синові до закінчення ним навчання. При цьому суд, задовольняючи позов лише частково, врахував сімейний і матеріальний стан відповідача та наявність у нього інших утриманців. Суд належним чином мотивував своє рішення і обґрунтував чому він відхиляє ті чи інші доводи сторін.

Встановлені обставини цієї справи не свідчать про наявність об`єктивних обставин, які беззаперечно унеможливлюють надання батьком щомісячної матеріальної допомоги своїй дитині, яка навчається і яка після досягнення повноліття перебуває на повному матеріальному забезпеченні матері.

Визначений судом розмір аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача на користь позивачки, за обставин даної справи є мінімально необхідним для потреб повнолітньої дитини у реальному житті під час навчання та відповідатиме можливостям батька надавати таку допомогу.

Колегія суддів не може погодитись із доводами апеляційної скарги щодо того, що суд не встановив обставин неможливості позивачки самостійно утримувати сина, не витребувавши довідку про її доходи із Пенсійного Фонду України.

У даній категорії справ перш за все встановлюється чи потребує повнолітня особа, яка продовжує навчання, матеріальної допомоги. На це питання суд першої інстанції відповів ствердно, оскільки у розпорядженні суду не було доказів наявності у сина сторін - ОСОБА_4 доходів, отже він потребує матеріальної допомоги від батьків.

Суд встановив, що ОСОБА_4 проживає разом із матір`ю. Отже за відсутності доказів матеріальної допомоги сину з боку батька ОСОБА_1 всі витрати на харчування, одяг, оплату навчання тощо несе ОСОБА_2 . При цьому для встановлення цих обставин не має потреби у дослідженні майнового стану позивачки.

Обов`язок утримувати повнолітнього сина на період його навчання існує в обох батьків. Однак, право на звернення з таким позовом має як повнолітній син, так і той із батьків, який ці обов`язки виконує. Разом із тим, задоволення цього позову залежить від можливості того із батьків, до якого пред`явили позов, надавати таку матеріальну допомогу. Тобто, у випадку невизнання позову, саме на відповідача покладається обов`язок довести його неможливість надавати сину матеріальну допомогу. Отже, він має надавати докази розміру своїх доходів, наявності інших утриманців та інше. Також стаття 182 СК України не передбачає врахування матеріального становища одержувача аліментів, а лише матеріального становища платника.

Посилання апеляційної скарги на те, що на час ухвалення судом першої інстанції рішення син сторін - ОСОБА_4 був працевлаштований, а тому не потребував матеріальної допомоги від батька, не заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції, керуючись нормами статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, у своєму рішенні зазначив, що відповідач не надав доказів працевлаштування сина, отже суд не мав підстав для врахування пояснень відповідача щодо отримання ним доходу, оскільки дані обставини не підтверджені належними та допустимими доказами у справі.

Згідно із частиною третьою статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідач на стадії апеляційного провадження у справі надав відповідь Комунального підприємства «Переяславське виробниче управління комунального господарства» від 28 серпня 2023 року на адвокатський запит адвоката Панченко Т.А. від 23 серпня 2023 року, відповідно до якої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював в КП «Переяславське ВУКГ» Переяславської міської ради на посаді озеленювача цеху «Благоустрій» за строковим трудовим договором від 22 травня 2023 року № 20 з 23 травня по 31 липня 2023 року.

Відповідач просив поновити йому строк для подання цього доказу на доведення тієї обставини, що син сторін ОСОБА_4 мав доходи, отже не потребував матеріальної допомоги. Поважність причин пропуску цього строку обґрунтовував тим, що вказаний доказ отримав лише 08 вересня 2023 року.

Колегія суддів не знайшла підстав для задоволення зазначеного клопотання, оскільки можливість отримати цей доказ і заявити про нього суду першої інстанції була у відповідача до ухвалення судом рішення по суті спору. Проте, відповідач не заявляв суду про ці обставини у відзиві на позовну заяву, не надавав суду докази працевлаштування сина і не просив суд поновити строк для їх подання. Адвокатський запит був зроблений вже після ухвалення судом першої інстанції рішення від 21 липня 2023 року, отже це є новим доказом і він не може бути прийнятий судом апеляційної інстанції.

Також колегія суддів не вбачає підстав для оцінки доводів апеляційної скарги в частині припинення навчання ОСОБА_3 в Університеті Григорія Сковороди в Переяславі, оскільки відповідач посилається на те, що ці обставини настали вже після ухвалення оскаржуваного судового рішення, отже, на переконання колегія суддів, вони не можуть вплинути на правильність висновків суду першої інстанції.

З урахуванням вищенаведеного, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні відповідачем спірних правовідносин та положень чинного сімейного законодавства, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що районним судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України, як обов`язкові підстави для скасування рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики колегія суддів вважає вищенаведене обґрунтування цієї постанови достатнім, а висновки суду першої інстанції по суті спору визнає більш логічно обґрунтованими та послідовними, аніж аргументи апеляційної скарги відповідача.

Суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У такому разі розподіл судових витрат у вигляді сплаченого відповідачем судового збору за подання апеляційної скарги не проводиться згідно зі статтями 141, 382 ЦПК України.

Зважаючи на положення частини третьої статті 389 ЦПК України, судові рішення у малозначних справах касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2023 року у даній справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: С.А. Голуб

Т.А. Слюсар

Д.О. Таргоній