Провадження № 2/337/1439/2024
12.11.2024 м. Запоріжжя
Хортицький районний суд міста Запоріжжя у складі:
головуючого судді Мальованого В.О.,
за участю секретаря Крижко Я.О.,
позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Районна адміністрація Запорізької міської ради по Хортицькому району про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -
27.05.2024 року ОСОБА_1 , звернувся до суду з вказаним позовом, в якому він просить позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав відносно сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі (однієї четвертої) частини усіх видів (заробітку) доходу, щомісяця, починаючи від дня подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 03.12.2020 року. Від даного шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який мешкає разом з позивачем та знаходиться на його утриманні. З моменту припинення шлюбних відносин малолітній ОСОБА_4 повністю перебуває на утриманні позивача, а відповідачка свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітнього сина, не цікавиться його життям, здоров`ям та долею на протязі тривалого часу, не виявляє бажання спілкуватись з дитиною та брати участь у його вихованні та утриманні. Оскільки відповідачка повністю самоусунулась від виконання батьківських обов`язків, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, позивач вважає, що є всі підстави для позбавлення її батьківських прав та стягнення з неї на його користь аліментів на утримання малолітнього сина.
Ухвалою суду від 03.06.2024 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за цим позовом та призначено підготовче судове засідання.
У відповідності до ст. 178 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) відповідачці було надано строк для подання відзиву на позовну заяву протягом 15 днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі.
Відзиву від відповідачки до суду не надходило.
10.07.2024 року до суду надійшов висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, як органу опіки та піклування №21.01./03-30/428 від 08.07.2024 року про недоцільність позбавлення батьківських права ОСОБА_3 , оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, фактичне місце проживання (перебування) останньої невідомо, засоби зв`язку відсутні та з`ясувати наразі її думку щодо порушеного в суді питання не є можливим.
Ухвалою суду від 14.08.2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про час, день та місце судового засідання була повідомлена належним чином, відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).
Представник третьої особи в судове засідання не заявився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутністю представника третьої особи. Просив прийняти рішення в інтересах малолітньої дитини з урахуванням висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, як органу опіки та піклування від 08.07.2024 року №21.01./03-30/428.
Суд, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим відповідно до ст.280 ЦПК України, провести заочний розгляд справи у відсутності відповідачки.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст.ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За положеннями ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).
Вказане узгоджується із положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказами є будь - які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 8, ч. 9 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ст.ст. 141, 155 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
У відповідності зі ст. 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей.
В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 - XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей, і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення; тощо. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Суд встановив, що сторони з 13.10.2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 03.12.2020 року, яке набрало законної сили 05.01.2021 року.
Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 30.05.2028 року, актовий запис №99.
Після припинення подружніх відносин сторін, їх малолітній син - ОСОБА_4 залишився мешкати разом з позивачем та знаходиться на його утриманні.
Відповідно до розписки ОСОБА_3 від 20.10.2020 року, остання дала свою згоду на проживання малолітнього сина ОСОБА_4 разом з батьком ОСОБА_1 Зобов`язалася матеріально допомагати позивачу в утриманні сина. Виявила бажання, щоб після розірвання шлюбу малолітній син ОСОБА_4 залишився проживати разом з батьком ОСОБА_1 .
Згідно з копією довідки закладу дошкільної освіти (ясла-садок) №236 «Сонячний» Правобережного відділу освіти Департаменту освіти і науки Запорізької міської ради №01-36/37 від 14.05.2024 року, дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зарахований до складу здобувачів освіти закладу дошкільної освіти (ясел-садка) № НОМЕР_2 «Сонячний» Запорізької міської ради та відвідує групу №6А «Сонечко» з 04.10.2021 року по теперішній час. Упродовж всього часу відвідування дитиною закладу ОСОБА_3 , мати дитини ОСОБА_4 , у ЗДО №236 ЗМР не з`являлась, не брала участі у батьківських зборах та не цікавилась у педагогів ЗДО №236 ЗМР розвитком навчання та виховання своєї дитини.
Згідно з висновком районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, як органу опіки та піклування №21.01./03-30/428 від 08.07.2024 року, 21.06.2024 року спеціалістом відділу спільно з фахівцем відділу соціальної роботи по Хортицькому району Запорізького міського центру соціальних служб був здійснений вихід за адресою проживання батька та дитини: АДРЕСА_2 . В результаті відвідування було встановлено, що за даною адресою мешкають ОСОБА_1 , 1993 р.н., малолітній ОСОБА_4 , 2018 р.н., та ОСОБА_6 , 1970 р.н., яка є бабою малолітнього ОСОБА_7 . Квартира орендована, двокімнатна, зроблений косметичний ремонт, в наявності необхідні меблі та побутова техніка, підключені всі комунальні комунікації, дитина мешкає в одній кімнаті з батьком, має місце для сну і відпочинку, одяг, взуття, засоби особистої гігієни, іграшки, шкільне приладдя, продукти харчування в достатній кількості. Зі слів батька та баби, стосунки в родині добрі, дружні, ОСОБА_6 допомагає синові у вихованні онука, доки її син на роботі, вона ходить разом з онуком в розвиваючий центр, де малолітній ОСОБА_7 займається з вчителем та готується до школи. Фахівцем відділу по Хортицькому району ЗМЦСС під час відвідування родини була проведена бесіда з малолітнім ОСОБА_4 та з`ясована його думка щодо порушеного в суді питання. Відповідно до інформації ЗМЦСС від 24.06.2024 року під час спілкування фахівця з ОСОБА_7 , хлопчик був енергійний, одразу пішов на контакт. Показував спеціалісту свої іграшки, розповідав, як він грається з батьком та показав мобільний телефон, який йому подарував тато на день народження. Стосовно мами, дитина розповіла, що вона далеко поїхала та він її майже не пам`ятає. На запитання чи хоче ОСОБА_7 побачити маму та чи сумує за нею, він відповів, що йому мама не потрібна. Керуючись ст.164, 165 СК України, згідно з протоколом засідання комісії з питань захисту прав дитини від 04.07.2024 року №14, а також той факт, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, фактичне місце проживання (перебування) матері, ОСОБА_3 невідомо, засоби зв`язку відсутні та з`ясувати наразі її думку щодо порушеного в суді питання не є можливим, районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, як органу опіки та піклування дійшла висновку про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона є матір`ю позивача. Позивач та відповідачка одружились в 2017 році і проживала в її квартирі в с.Вільноандріївка Вільнянського району Заапорізької області до вересня 2018 року. В вересні 2018 року позивач з відповідачкою переїхали проживати в с. Балки Василівського району Запорізької області. В листопаді 2018 року позивач припинив спільне проживання з ОСОБА_3 і повернувся до неї в квартиру АДРЕСА_3 і почав проживати разом з нею. Через декілька місяців відповідачка привезла онука - ОСОБА_4 , і залишила його проживати разом з нею та позивачем. У дитини було запущене захворювання - дерматит. Онук проживав разом з нею та позивачем 9 місяців. Потім приїхала відповідачка і пів року проживала разом з ними. Протягом цього часу вона вела розгульний спосіб життя , зраджувала позивачу, дитиною не займалася. Потім відповідачка переїхала до своєї мами. Онук залишався проживати разом з нею та позивачем. Потім відповідачка написала заяву про відмову від сина і поїхала в невідомому напрямку. З того часу вона більше відповідачки не бачила. Відповідачка не хотіла мати дитину, постійно била дитину, внаслідок чого у дитини розвинулось психічне захворювання та були проблеми зі справлянням природних потреб (туалету). Відповідачка постійно кидала дитину і гуляла по декілька днів. Відповідачка зловживала алкоголем, курила, висловлювалась нецензурною лайкою, вела аморальний образ життя. Останній раз поліція знайшла відповідачку в готелі з іншим чоловіком.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що вона з 15.07.2020 року є головою ОСББ будинку за адресою: по АДРЕСА_4 . Позивач ОСОБА_1 проживає разом з неповнолітнім сином ОСОБА_4 , з матір`ю ОСОБА_6 та її чоловіком, який зараз проходить службу в ЗСУ в квартирі АДРЕСА_3 . В липні 2020 року вона один раз бачила матір ОСОБА_4 . Зі слів мешканців будинку, відповідачка зраджувала позивачу, постійно гуляла та залишала дитину на позивача та його матір. Зрештою відповідачка відмовилась від сина. Вихованням неповнолітнього ОСОБА_4 займається позивач, його матір та чоловік матері. Зі слів ОСОБА_6 , їй відомо, що відповідачка била дитину.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що вона є сусідкою позивача ОСОБА_1 . Вона знає сім`ю позивача з 2020 року. Позивач проживав разом з матір`ю, вітчимом, відповідачкою та сином ОСОБА_7 в квартирі АДРЕСА_3 . В 2020 році відповідачка пропала без вісті, але її знайшли працівники поліції в одному з готелів міста разом з іншим чоловіком та привезли додому. Після цього відповідачка повідомила про те, що відмовляється від сина, про що в її присутності написала розписку. З того часу відповідачка кудись зникла і більше вона її не бачила. Вона ніколи не бачила, щоб відповідачка доглядала чи займалась сином.
З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд вважає необхідним позбавити відповідачку ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки судом встановлено, що відповідачка тривалий час не цікавиться долею дитини, матеріально її не утримує, заходів для забезпечення належних умов розвитку та виховання дитини не приймає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, її виховання та навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною та не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, взагалі не цікавиться долею дитини.
При цьому суд враховує відсутність перешкод у відповідачки в спілкуванні з дитиною, тобто вона свідомо не бажає виконувати обов`язки з виховання свого малолітнього сина.
Подібні дії у сукупності свідчать про свідоме та винне нехтування своїми батьківськими обов`язками, що є підставою для позбавлення відповідачки батьківських прав.
Суд не приймає до уваги висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, як органу опіки та піклування №21.01./03-30/428 від 08.07.2024 року про недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки, він складений без урахування всіх обставин справи та суперечить інтересам дитини і базується лише на доводах того , що не мають можливості з`ясувати думку матері дитини.
За переконанням суду задоволення позову, найголовніше, буде відповідати інтересам малолітньої дитини.
Позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі (однієї четвертої) частини усіх видів заробітку (доходу) , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду 27.05.2024 року і до досягнення дитиною повноліття, підлягають задоволенню, оскільки згідно з ч. 2 ст. 166, ст. 180 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття.
Відповідно ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення вирішує, у тому числі, і питання щодо розподілу судових витрат.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до п. 3. ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів.
З урахуванням задоволення позову, на підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з тим, що згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору, з відповідачки на користь держави підлягає стягненню 1211, 20 грн. судового збору.
Керуючись Конституцією України, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 7, 141, 150, 152, 155, 164-166, 180-182 СК України, ст.ст. 4, 5, 12, 81, 89, 141, 247, 258, 263 - 265, 268, 280-282 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Позбавити батьківських прав ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 відносно її сина ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючої за адресою АДРЕСА_5 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_6 , фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі (однієї четвертої) частини усіх видів заробітку ( доходу) , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно , починаючи від дня пред`явлення позову до суду 27.05.2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючої за адресою АДРЕСА_5 , на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Рішення суду надіслати до Рішення суду надіслати Дніпровському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня з дня виготовлення повного тексту рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Копію рішення надіслати відповідачу.

Суддя : В.О. Мальований