ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/836/24 Справа № 202/9041/23 Суддя у 1-й інстанції - Михальченко А. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Пищиди М.М.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання - Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська Залізниця» на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська Залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2023 року позивачі звернулися до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська Залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи.

16.08.2023 провадження по справі в частині позовних вимог ОСОБА_2 закрите на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що 17.02.2019 року на 1021 км., пікету №10, залізничної колії поблизу зупиночного пункту "Шидловська"' у Слов`янському районі Донецької області, електропотяг марки HYUNDAI «HRCS2 - 010» №711 сполученням «Костянтинівка- Київ», під керуванням машиніста ОСОБА_3 , скоїв наїзд на гр. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який внаслідок отриманих травм помер.

Загиблий ОСОБА_4 є її батьком.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР під №0000102 від 16.04.2019 року, факт наїзду потягом на загиблого ОСОБА_4 було встановлено на стадії досудового розслідування, а безпосередньою причиною його смерті є зіткнення з потягом. Отже, між наїздом на загиблого електропотягом марки HYUNDAI «HRCS2 - 010» №711 сполученням «Костянтинівка- Київ» (тобто джерелом підвищеної небезпеки в розумінні ст. 1187 ЦК України), та смертю останнього, наявний причинно-наслідковий зв`язок.

Власником електропотягу марки HYUNDAI «HRCS2 - 010» №711 сполученням «Костянтинівка-Київ», є Акціонерне товариство "Українська Залізниця" (далі за текстом АТ "Укрзалізниця"), а машиніст потяга ОСОБА_3 працює в АТ "Укрзалізниця", що підтверджується листом-відповіддю на адвокатський запит від АТ "Укрзалізниця" №УЗШК-14/702 від 12.07.2021 року з додатком.

Внаслідок смерті батька вона назавжди позбавлена можливості отримувати від нього підтримку та допомогу як моральну так і матеріальну і жодні зусилля з її сторони не зможуть виправити ситуацію, що склалася. Вона не зможе отримати від батька пораду, не зможе запросити на святкування радісних подій в житті або розраховувати на допомогу в негативних подіях.

Сталий життєвий уклад змінено з незалежних від неї обставин. До смерті батька в неї було звичне для неї життя, в якому батько займав місце голови сім`ї.

Через смерть батька в неї виникла необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя, також виникли додаткові обов`язки по відношенню до своєї матері, яка є пенсіонером з інвалідністю і залишилась вдовою. Тепер вона змушені більше доглядати за нею, щоб не залишалась одною.

Смерть батька спричиняє страждання для неї, як і для будь-якої людини, і не може не спричиняти зміну в психоемоційному стані.

Враховуючи викладене, посилаючись на ст.ст. 23, 1167, 1168, 1187 ЦК України, просила суд стягнути з Акціонерного товариства "Українська Залізниця" на її користь 300 000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 100 000 грн. 00 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір у сумі 999 грн. 99 коп.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Українська залізниця», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зазначає, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача, оскільки смерть ОСОБА_4 настала внаслідок його умислу на спричинення такої шкоди.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про шлюб.

Зі свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 21 лютого 2019 року виконкомом Черкаської селищної ради Слов`янського району Донецької області, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт. Черкаське Слов`янського району Донецької області ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер.

За фактом смерті ОСОБА_4 зареєстроване кримінальне провадження №0000102 від 18 лютого 2019 року.

Постановою Слідчого управління Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 16 квітня 2019 року кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000102 від 18 лютого 2019 року - закрито, на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України за відсутністю в діях машиніста ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 276 КК України.

З вищевказаної Постанови встановлено, що 17 лютого 2019 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин, в темний час доби, на 1021 км. пікету №10 залізничної колії поблизу зупиночного пункту «Шидловська» у Слов`янському районі Донецької області стався наїзд швидкісним електропотягом марки «НRCS2 - 010» №711 сполученням «Костянтинівка - Київ» під керуванням машиніста ОСОБА_3 , що рухався в напрямку м. Лозова, на пішохода ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який знаходився у положенні лежачи на залізничній колії. Внаслідок даної події пішохода ОСОБА_4 було смертельно травмовано.

По кримінальному провадженню зібрано достатньо доказів, які вказують на об`єктивний механізм розвитку дорожньо-транспортної події, а саме: в ході отримання даних перевірки філії «Українська залізнична швидкісна компанія ПАТ «Українська залізниця» (машиніст тепловозу) ОСОБА_5 показав, що 17 лютого 2019 року знаходився на зміні, працюючи на швидкісному електровозі «НRCS2 - 010» №711 сполученням «Костянтинівка - Київ» у якості машиніста, слідуючи за вказаним маршрутом. На 1021 км пікету №10, не зважаючи на часту подачу звукових сигналів (тифон, свисток), оскільки на вказаній ділянці на залізничному полотні помітив чоловіка. З метою запобігання наїзду у відповідності з вимогами п. 16.39 ПТЕ, він застосував міри екстреного гальмування з одночасною подачею звукового сигналу, але наїзду уникнути не вдалось.

В ході проведенні перевірки помічник машиніста ОСОБА_6 пояснив, що 17 лютого 2019 року знаходився на зміні, працюючи на швидкісному електровозі «НRCS2 - 010» №711 сполученням «Костянтинівка-Київ» у якості помічника машиніста, слідуючи за вказаним маршрутом. На 1021км пікету №10, незважаючи на часту подачу звукових сигналів (тифон, свисток), оскільки на вказаній ділянці на залізничному полотні помітив чоловіка. З метою запобігання наїзду у відповідності з вимогами п. 16.39 ПТЕ, машиніст ОСОБА_3 застосував міри екстреного гальмування з одночасною подачею звукового сигналу, але наїзду уникнути не вдалось.

Згідно з Довідкою розшифрування касети реєстрації серії КР-М № 1149152 поїзда № 711 сполученням «Костянтинівка-Київ» від 17 лютого 2019 року прискореного електропоїзда «НRCS2 - 010» встановлено, на 1022 км 1 пк о 17 годині 00 хвилин 52 секунді машиніст застосував екстрене гальмування при швидкості 117 км/год (встановлена швидкість 120 км/год). Зупинився на 1021 км. 4 пк о 17 годині 01 хвилині 34 секунді дійсний гальмівний шлях склав 689 м. Звуковий сигнал (тифон) подавався о 17 годині 00 хвилин 50 секунд. Звуковий сигнал (свисток) подавався о 17 годині 00 хвилин 26 секунд.

Згідно з Висновком судово-медичної експертизи №92 від 21 березня 2019 року - причиною смерті громадянина ОСОБА_4 , 1953 року народження є отримана ним сполучена тупа травма голови та тулуба, яка супроводжувалась відкритим багатоуламковим переломом кісток склепіння та основи черепу з руйнуванням речовини головного мозку, множинними переломами кісток грудної клітки з ушкодженням легень та спинного мозку, розривами печінки та селезінки, що призвело до розриву виражених явищ шока-крововтрати. В момент смерті ОСОБА_4 знаходився у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується виявленням при судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі трупа спирту етилового у концентрації у крові 2,32%, у сечі - 3,18%. Відповідно до живої особи виявлена концентрація спирту етилового може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння.

Враховуючи те, що під час досудового розслідування об`єктивних даних, які свідчать про наявність в діях працівників залізничного транспорту ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 276 КК України, а саме порушення працівниками залізничного транспорту Правил безпеки руху або експлуатації транспорту, якщо вони спричинили загибель людей, не встановлено, тобто в діях машиніста ОСОБА_3 відсутні об`єктивна та суб`єктивна сторони складу зазначеного кримінального правопорушення.

Згідно з Листом філії «Українська залізнична швидкісна компанія» АТ «Українська залізниця» від 12 липня 2021 року, електропоїзди виробництва Hyundai Rotem, є власністю АТ «Українська залізниця» і перебувають на балансі філії «Українська залізнична швидкісна компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця». З усіма машиністами потягів, які працюють в АТ «Українська залізниця», офіційно оформлені трудові відносини.

Відповідно до Довідки щодо балансової належності філії «Українська залізнична швидкісна компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» від 12 вересня 2021 року, 10 електропоїздів виробництва «Hyundai Rotem Company» НRCS2-001 - НRCS2-010 (Хюндай) з червня 2012 року по теперішній час обліковуються на балансі філії «Українська залізнична швидкісна компанія» акціонерного товариства «Українська залізниця».

Відтак АТ «Укрзалізниця» є належним відповідачем у справі, оскільки є володільцем джерела підвищеної небезпеки.

Звернувшись з позовом до АТ «Укрзалізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю батька ОСОБА_4 , позивач зазначала про те, що через загибель її батька вона зазнала сильних душевних страждань, що негативно відобразилося на її емоційному стані та призвело до необхідності докладати зусиль для зміни звичного для неї способу життя та відновити попередній стан неможливо, оскільки загибель батька є невідворотною подією.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, врахувавши положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України, яка передбачає, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог, оскільки відсутність вини водія електропотягу та закриття кримінального провадження за відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати доньці загиблого - ОСОБА_4 моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 ст. 16 ЦК України.

У відповідності до приписів ст.ст. 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.

Згідно з положеннями ст. 55 Конституції України та чинного законодавства фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав і свобод та законних інтересів.

За змістом ч. ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Пункт 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України вказує, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

За змістом до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Частиною 2 ст. 1193 ЦК України закріплено, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Верховний Суд у Постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України, яка передбачає, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом, дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу заподіяно моральну шкоду, і він має право на її відшкодування на підставі ч. 2 ст. 1168 ЦК України, яка передбачає відшкодування моральної шкоди, завданої смертю фізичної особи членам її сім`ї.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для задоволення вимог позивача у зв`язку з тим, що смерть ОСОБА_4 настала внаслідок його умислу на спричинення такої шкоди, колегія суддів відхиляє, оскільки апелянтом не надано належних доказів, що пригода трапилась внаслідок умислу потерпілого ОСОБА_4 .

Під умислом слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому така особа повинна розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Проте, як вірно встановлено судом, загиблий ОСОБА_4 був в середньому ступені алкогольного сп`яніння, в зв`язку з чим потерпілий, перебуваючи в такому стані, знаючи про небезпечність перебування на залізничній колії, не реагуючи на попереджувальні сигнали великої та малої гучності, належним чином не усвідомлював всієї навколишньої обстановки, але певна частини вини у випадку, який стався, є і в діях останнього, а тому судом першої інстанції вірно враховано положення ч. 2 ст. 1193 ЦК України, яка передбачає, що якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Так, смерть рідної людини, не відновлювана втрата, що безумовно спричиняє страждання та хвилювання.

Встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю особи.

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку із втратою близької людини, порушенням її нормального способу життя, що потребує докладання додаткових зусиль для організації життя і побуту.

Визначений судом розмір компенсації моральної шкоди відповідає засадам справедливості, законності та співмірності.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційною скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська Залізниця» - залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 вересня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: