Справа № 346/3361/23
Провадження № 22-ц/4808/1164/24
Головуючий у 1 інстанції П`ятковський В. І.
Суддя-доповідач Фединяк
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого Фединяка В.Д. (суддя-доповідач)

суддів: Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Шемрай Н.Б.

з участю ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Павлюк Алли Анатоліївни на рішення Коломийського міськрайонного суду від 11 червня 2024 року, постановлене в складі судді П`ятковського В.І. в м. Коломия, повний текст складено 19 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа Виконавчий комітет Коломийської міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Коломийської міської ради як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він з 20 вересня 2008 року із ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя між подружжям не склалося та рішенням суду від 16 грудня 2016 року шлюб між ними розірвано. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 04 січня 2023 року визначено місце проживання дітей з батьком. Вказує, що він самостійно займається вихованням дітей, мати їх не відвідує, не цікавиться їхнім навчанням, вихованням та здоров`ям, востаннє на прийомі у лікаря мати з дочкою була ще у 2020 році. Зазначає, що відповідачка тривалий час проживає в Польщі, самоусунулася від виховання дітей, не спілкується з ними, не піклується про їхній духовний розвиток, не надає материнської турботи та повністю нехтує своїми батьківськими обов`язками, маючи об`єктивну можливість на їхнє належне виконання, однак не вчиняє цього. Крім того, зазначає, що відповідачка неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання батьківських обов`язків та вчинення психологічного насильства в сім`ї. Просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно їхніх неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 11 червня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Коломийської міської ради Івано-Франківської області про позбавлення батьківських прав щодо дітей : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_1 адвокат Павлюк А. А. подала апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що відповідачка покинула дітей і батько самостійно виховує та утримує дітей. Судом першої інстанції не враховано, що матір свідомо ухиляється від виконання свої батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а саме, що матір тривалий час не піклується про фізичний і духовний розвиток дітей, їх навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, що негативно впливає на їхній фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується із дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу. Не враховано подані докази, що підтверджують даний факт ухилення, зокрема: довідку КНП Коломийської міської ради «Коломийський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 13.06.2023 року, згідно якої з 2021 року по сьогоднішній день син Апелянта, ОСОБА_4 , на візити до лікаря приходить із батьком; довідку КНП Коломийської міської ради «Коломийський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 13.06.2023 року. згідно якої донька Апелянта, ОСОБА_3 , останній раз на прийомі у лікаря була разом із батьком, характеристику видану Коломийським ліцеєм №2 Коломийської міської ради від 06.06.2023 року N02-13/63 згідно якого ОСОБА_1 сам виховує доньку і сина, характеристику, виданою Коломийським ліцеєм N9 Коломийської міської ради від 09.06.2023 року N01-33/367. згідно якої відповідачка ніколи не приходила і не цікавилась успішністю дитини; акту обстеження умов проживання від 14.06.2023 року, згідно якого ОСОБА_1 самостійно займається вихованням та утриманням двох малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 19 вересня 2023 року №254, про доцільність позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх дітей, оскільки матір перебуває закордоном та ухиляється від виховання дітей, не виконує належним чином батьківських обов`язків. Крім того, не була врахована думка дитини - ОСОБА_3 , при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , яка у суді пояснила. що з матір`ю їй з братом було важко жити, вона їх сварила за будь-що, не купувала їм достатньо одягу, підручників чи солодощів. При цьому, невиконання батьківських обов`язків відповідачкою має системний, триваючий і безперервний у часі характер. Відповідачка неодноразово притягалась до адміністративної відповідальності, зокрема за ухиляння від виконання батьківських обов`язків, за вчинення акту психологічного насильства в сім`ї, тощо. Так, Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у справі No346/289/20 визнав відповідачкою винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч.1 КУпАП. Коломийський міськрайонний суд Івано-Франківської області у справі N° 346/849/20 визнав відповідачку винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 184 КУпАП, тобто суд встановив, що відповідачка ухилилась від виконання, передбачених ст. 150 СК України обов`язків щодо виховання своїх малолітніх дітей.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги, просить їх задовольнити.

31 жовтня 2024 року ОСОБА_2 подала заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, апеляційну скаргу визнає повністю, просить позов задовольнити.

ОСОБА_2 у встановленому законом порядку повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, однак не з`явилась у судове засідання, що відповідно ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи у її відсутності.

Розгляд справи за відсутності сторін та учасників справи, щодо яких наявні відомості про вручення повістки про явку в суд не є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що судом не встановлено обставин, які б однозначно свідчили про те, що ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з дітьми, брати участь у їхньому вихованні, остаточно і свідомо самоусунулася від виконання своїх обов`язків з виховання дітей, які залишилися проживати з батьком. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, наявності конфлікту між колишнім подружжям, а також того, що матір дітей проти позбавлення батьківських прав заперечує, не втратила інтерес до участі у вихованні дітей, має намір на відновлення стійкіших відносин з ними, суд не вбачає наявності правових підстав для позбавлення її батьківських прав. Наявні в матеріалах справи докази вказують на можливі певні помилки у поведінці відповідачки, неправильні кроки у вихованні дітей та недостатню участь матері у їхньому житті, однак вони не можуть слугувати підставою для позбавлення батьківських прав.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розрізано рішенням Коломийського міськрайонного суду від 16 грудня 2016 року (а.с. 23).

Від шлюбу у сторін народилися двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 10, 11).

Згідно постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 04 січня 2023 року визначено місце проживання неповнолітніх дітей сторін з батьком ОСОБА_1 (а.с. 24-28).

Згідно відповіді Комунального некомерційного підприємства Коломийська міська рада «Коломийський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 13.06.2023 року №568/01-16 дитина ОСОБА_3 на прийомі у лікаря в жовтні 2022 року була разом з батьком, до 2020 року на прийом приходила мама та бабуся (а.с.12 Т.1)

Згідно відповіді Комунального некомерційного підприємства Коломийська міська рада «Коломийський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 13.06.2023 року №569/01-16 дитина ОСОБА_4 часто хворіє, на прийом до лікаря з 2021 року приходить з батьком (а.с.13 Т.1 )

Згідно акту обстеження умов від 14.06.2023 року ОСОБА_1 самостійно займається вихованням та утриманням двох малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.14 Т.1 )

Згідно інформації дирекції Коломийського ліцею №9 від 09.06.2023 року дитина ОСОБА_4 дійсно навчається у даному ліцеї. Зі слів класного керівника дитиною опікується батько та бабуся (мати батька). Батько дитини цікавиться станом навчання та поведінкою сина. Мати дитини ніколи не приходила і не цікавила успішністю дитини (а.с.16 Т.1)

Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 19.09.2023 №254 встановлено доцільність позбавити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.150-152 Т.1)

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України.

Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. (пункти 1)-6) частини першої статті 164 СК України).

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц (провадження № 61-12305св18) зроблено висновок по застосуванню пункту 2 частини першої статті 164 СК України і вказано, що «ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками». Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ у рішенні від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, слід виходити з того, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначена відповідальність батьків за розвиток дитини, а саме:

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини як особистості.

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Згідно ч.ч.1,2 ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

На виконання вимог зазначеного закону ОСОБА_3 пояснила суду, що з матір`ю їй з братом було важко жити, оскільки вона сварила їх за будь-що, не купувала їм достатньо одягу, підручників чи солодощів. Тато ні в чому не відмовляє купує одяг, який їм подобається. Мама дуже сварила їх за помилки в домашніх завданнях, натомість тато не сварить і в них з`явився час на навчання. Вказує, що жили з мамою по різних квартирах, вона забороняла спілкуватися з батьком телефоном, часто кричала, особливо коли перебувала в стані сп`яніння. А тато зробив ремонт у квартирі, з ним спокійно. Мама після того як суд почав розглядати справу стала телефонувати частіше, відправляє гроші, просила надсилати фотографії, пропонує щоб вони з братом переїхали жити до неї в Польщу. Однак вони не хочуть, бояться, що вона знову почне їх сварити. Їм краще жити з батьком, він організовує їм відпочинок на природі в кафе чи у друзів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 квітня 2024 року в справі № 553/449/20 (провадження № 61-2701св24)) вказано, що простої бездіяльності з боку батька (матері) недостатньо для того, щоб зробити висновок про наявність виняткових обставин, за яких можливо позбавити його батьківських прав. Навіть якщо припустити, що саме бездіяльність батька (матері) призвела до розриву зв`язків між ним та його донькою, а не будь-яке ймовірне батьківське відчуження або психологічні маніпуляції над дитиною з боку її матері (батька), то ця обставина не є достатньою для позбавлення батька (матері) батьківських прав. Діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів. Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди необов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною. Вочевидь право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 08 травня 2019 року у справі № 409/1865/17-ц (провадження № 61-4022св19); від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18); від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17(провадження № 61-13752св19); від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18(провадження № 61-8883св19); від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Разом з тим, статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначена відповідальність батьків за розвиток дитини, а саме:

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини як особистості.

На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.

Батьки та особи, які їх замінюють, зобов`язані:

постійно дбати про фізичне здоров`я, психічний стан дітей, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей;

поважати гідність дитини, виховувати працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до державної і рідної мови, сім`ї, старших за віком, до народних традицій та звичаїв;

виховувати повагу до національних, історичних, культурних цінностей українського та інших народів, дбайливе ставлення до історико-культурного надбання та навколишнього природного середовища, любов до своєї країни;

сприяти здобуттю дітьми освіти у навчальних закладах або забезпечувати повноцінну домашню освіту відповідно до вимог щодо її змісту, рівня та обсягу;

виховувати повагу до законів, прав, основних свобод людини.

Держава надає батькам і особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків, захищає права сім`ї.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Відповідно до ч. 2 пункту 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків

Разом з тим, судом першої інстанції помилково не попереджено ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того судом першої інстанції не враховано, що Орган опіки та піклування - Виконавчий комітет Коломийської міської ради здійснює контроль за виконанням ОСОБА_2 свого батьківського обов`язку, відносно неповнолітнії дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Враховуючи наведене, рішення суду слід змінити та доповнити резолютивну частину цього рішення такого змісту: попередити ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Покласти на орган опіки та піклування - Виконавчий комітет Коломийської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 свого батьківського обов`язку, відносно неповнолітнії дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У разі небажання відповідача змінити своє ставлення до виконання батьківських обов`язків, позивача не позбавлений права повторно звернутися до суду із аналогічним позовом.

Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що судом залишено поза увагою висновок затвердженого рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 19 вересня 2023 року №254, як органу опіку та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітніх дітей, оскільки такий висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України)» .

Доводи апелянта на те, що ОСОБА_2 тривалий час не проживає з дітьми не є підставою для позбавлення останньої батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав, тобто природніх прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність застосування якого позивачка не довела (постанова Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 759/11903/23) .Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про байдуже ставлення ОСОБА_2 до дітей, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Суд відхиляє заяву ОСОБА_2 про визнання апеляційної скарги, оскільки заява відповідачки від 05 лостопада 2024 року, в якій вона відмовлялася від батьківських прав на дітей та визнавала позов про позбавлення її батьківських прав, не можуть слугувати підставою для задоволення позову, так як відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, не відповідає інтересам дитини та суперечить закону, а саме ч. 3 ст. 155 СК України, та порушує інтереси дітей.

Інші доводи апеляційних скарг зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував, тому задоволенню не підлягають.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться.

Керуючись ст.374,376,382-384,389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Павлюк Алли Анатоліївни задовольнити частково. Рішення Коломийського міськрайонного суду від 11 червня 2024 року змінити та доповнити резолютивну частину рішення реченнями такого змісту.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Покласти на орган опіки та піклування - Виконавчий комітет Коломийської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 свого батьківського обов`язку, відносно неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2024 року.

Судді: В.Д. Фединяк

Л.В.Василишин

І.О.Максюта