Справа № 461/9703/23 Головуючий у 1 інстанції: Кітов О. В.
Провадження № 22-ц/811/2502/24 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Цяцяк Р.П.,

судді Ванівський О.М. та Шеремета Н.О.,

за участю: секретаря Цьони С.Ю.;

позивача ОСОБА_1

та його представника адвоката Бердара С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 , на рішення Галицького районного суду міста Львова від 25 червня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення зі згаданого відповідача заборгованості за кредитним договором № 501026971 від 15.05.2018 року у розмірі 100 394 грн. 76 коп. та судових витрат, а саме: 2 684 грн. судового збору та 25 000 грн. витрат на правничу допомогу.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 15.05.2018 року між ОСОБА_1 (як позичальником) та Акціонерним товариством «Альфа-Банк» (надалі Кредитодавець/Банк) було укладено Кредитний договір шляхом підписання Оферти на укладання угоди про надання кредиту № 501026971, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 75 000 грн., а позичальник зобов`язався повернути цей кредит в строк до 15.05.2022 року та сплатити проценти за користувач кредитними коштами в розмірі 18,99 % (в подальшому «Кредитний договір»).

17.05.2021 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Флексіс» було укладено Договір факторингу № 2, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Флексіс» права грошової вимоги до боржників за Кредитними договорами, у т.ч. і за Кредитним договором укладеним з відповідачем.

18.05.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 18-05/21, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до Боржників за Кредитними договорами, у т.ч. - і за Кредитним договором укладеним з відповідачем.

У свою чергу, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами Товариству з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» відповідно до Договору відступлення права вимоги № 10-01/2023 від 10.01.2023 року, у т.ч. - і за Кредитним договором укладеним з відповідачем.

Стверджувалося, що відповідач не виконує свої зобов`язання, передбачені Кредитним договором, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість в розмірі 100 394 грн. 76 коп., які і є предметом позовних вимог (том 1, а.с. 2-4).

Оскаржуваним рішенням позов частково задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором в сумі 72 081 гривень 05 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» суму понесених витрат на правничу допомогу у розмірі 1 000 гривень 00 копійок.

Ухвалено повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» з державного бюджету судовий збір в розмірі 1 927 гривень 05 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (том 1, а.с. 247-251).

Дане рішення оскаржив представник відповідача.

Апелянт просить оскаржуване рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача 72 081 грн. 05 коп. заборгованості скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у цій частині, покликаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та на невідповідність висновків суду обставинам справи (том 2, а.с. 2-7).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та його представника на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

- цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (статті 12 і 81);

- суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина 1 статті 13);

- доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина 1 статті 76);

- належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень (стаття 77);

- обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82).

Судами встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається (не заперечується) всіма її учасниками (в тому числі і апелянтом) те, що:

- 15.05.2018 року між відповідачем та ПАТ «Альфа-Банк» шляхом підписання Оферти на укладання угоди про надання кредиту № 501026971 було укладено Кредитний договір, відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 75 000 грн., а позичальник зобов`язався повернути цей кредит в строк до 15.05.2022 року та сплатити проценти за користувач кредитними коштами в розмірі 18,99 % річних (том 1, а.с. 5-6);

- 15.05.2018 року відповідач отримав від ПАТ «Альфа-Банк» на виконання умов Кредитного договору кредит у розмірі 75 000 грн., що стверджується меморіальним ордером, копія якого є долученою до позовної заяви (том 1, а.с. 12).

Матеріалами справи також стверджується те, що:

- 17.05.2021 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Фінансова Компанія «Флексіс» було укладено Договір факторингу № 2, відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Флексіс» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у т.ч. і за Кредитним договором укладеним з відповідачем (том 1, а.с. 18-23);

- 18.05.2021 року між ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено Договір факторингу № 18-05/21, відповідно до якого ТОВ «Фінансова компанія «Флексіс» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у т.ч. - і за Кредитним договором укладеним з відповідачем (том 1, а.с. 24-31);

- 10.01.2023 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та Товариством з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (позивачем за даним позовом) було укладено Договір відступлення права вимоги № 10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «Вердикт Капітал» відступило на користь ТзОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у т.ч. і за Кредитним договором укладеним з відповідачем (том 1, а.с. 32-37).

На твердження позивача, відповідач взяті на себе зобов`язання за Кредитним договором належним чином не виконував, в результаті чого станом на 10.01.2023 року у нього утворилась за Кредитним договором заборгованість у розмірі 100 794 грн. 76 коп., яка складається з:

-50 013 грн. 81 коп. заборгованості по основній сумі кредиту;

-12 647грн. 69 коп. заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги (17.05.2021 року);

-9 419 грн. 55 коп. нараховані відсотки згідно кредитного договору (за період з 18.05.2021 по 14.05.2022 року);

-28 313 грн. 71 коп. заборгованість по комісії,

-400 грн. штрафу;

що стверджується розрахунками заборгованості (том 1, а.с. 16, 17, 230).

Як вбачається з Відзиву відповідача на позовну заяву від 18.02.2024 року, заперечуючи позовні вимоги відповідач посилається, як на «не доведення позивачем факту перерахування кредитних коштів з метою доведення виконання умов договору про нарахування фінансового кредиту № 501026971 від 15.05.2018р.», так і на те, що «позивачем не підтверджено факт невиконання умов кредитного договору» (том 1, а.с. 95-98), тобто на взаємовиключні обставини: як на недоведеність позивачем факту надання йому кредитних коштів, так і на недоведеність позивачем того факту, що відповідачем не було виконано умов Кредитного договору по поверненню кредитних коштів.

В той же час, вже до поданих до суду 03.04.2024 року Додаткових пояснень у справі відповідач долучає копії (вкрай неякісні !) квитанцій про внесення ним коштів на погашення кредитної заборгованості (том 1, а.с. 116-147), тим самим заперечуючи своє твердження про «не доведення позивачем факту перерахування кредитних коштів з метою доведення виконання умов договору про нарахування фінансового кредиту № 501026971 від 15.05.2018р.».

Як вбачається мотивувальної частини оскаржуваного рішення, часткове задоволення позовних вимог суд мотивував тим, що комісія за обслуговування кредиту (в даному випадку 28 313 грн. 71 коп.) не підлягає до стягнення з позичальника, оскільки така послуга у відповідності до чинного законодавства повинна надаватися безоплатно.

Позивач рішення суду не оскаржував, що дає підстави для висновку про те, що він погодився з наведеною позицією суду.

В той же час, сторона відповідача/апелянта (заперечуючи всі розрахунки заборгованості подані до суду позивачем) свого контррозрахунку до суду не подала, а за висновками Верховного Суду, викладеними в постанові від 11.07.2018 року у справі № 753/7883/15 (рішення у ЄДРСР № 75498350), доводи сторони про необґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є безпідставними, якщо на його спростування сторона не надала власного розрахунку.

Крім цього, в апеляційній скарзі не зазначено, в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваного рішення (які саме обставини та (чи) докази, що мають значення для справи, судом встановлені та (чи) оцінені неповно та (або) неправильно); які саме нові обставини і (або) докази підлягають встановленню, дослідженню чи оцінці в ході апеляційного розгляду справи тощо; так само, як у ній не наведено заперечень проти доказів, використаних судом першої інстанції.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування (та, відповідно, для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, про що міститься вимога у апеляційній скарзі) відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , представника ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду міста Львова від 25 червня 2024 року- без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 12 листопада 2024 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.