КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2024 року

справа № 372/4215/23

провадження № 22-ц/824/9691/2024

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Олійника В.І.

при секретарі: Бобко К.М.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Обухівського районного суду Київської областівід 03 квітня 2024 року, постановлене під головуванням судді Зінченка О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2023 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі: - 59500,00 доларів США та 87366,30 грн.; - 3246,89 доларів та 4373,10 грн., що нараховані у якості 3% в порядку ст.625 ЦК України; - 290002,65 грн., що нараховані у якості інфляційних втрат в порядку ст. 625 ЦК України. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.

Обґрунтовуючи позов позивач зазначив, що 20.09.2021 р. між позивачем та відповідачем було підписано в простій письмовій формі без нотаріального посвідчення Попередній договір. Згідно п.1.1. сторони зобов`язалися укласти і нотаріально посвідчити договорі купівлі-продажу земельної ділянки площею 285,8 кв.м за кадастровим номером :01:003:5551, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також укласти і належним чином нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу будинку проектною площею 94 кв.м та терасою 23.3 кв.м (коефіцієнтом 0,3). Відповідно до п.1.2 будівельні роботи будуть завершені в 2 кварталі 2022 р., будинок буде введений в експлуатацію протягом 6 місяців з моменту завершення будівельних робіт. Основний договір повинен бути укладений сторонами у строк, що не перевищує 6 місяців з моменту введення будинку в експлуатацію та повної оплати вартості будинку. Відповідно до п.2.1 Попереднього договору ціна земельної ділянки та будинку становить грошову суму у гривнях, що на момент укладення цього попереднього договору, відповідно до курсу погодженого сторонами становила еквівалент 125108,00 доларів США. Відповідно до п.4.3. Попереднього договору покупець повинен передати продавцю частину забезпечувального платежу, а саме грошову суму у гривнях, що в доларовому еквіваленті становить 59500,00 доларів США протягом одного дня з дати підписання договору. Також було погоджено графік розстроченого платежу, та загальний сукупний розмір решти базового розстроченого платежу який складає грошову суму в гривнях, що в доларовому еквіваленті становить 65608,00 дол. США. До підписання попереднього договору ОСОБА_1 було сплачено ОСОБА_2 суму коштів у розмірі 43000,00 доларів США у якості оплати частини забезпечувального платежу. Передача коштів підтверджується заявою ОСОБА_2 від 20.09.2021 р., яка посвідчена приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області зареєстровано в реєстрі за №358. 08.12.2021 р. між сторонами було укладено Додаткову угоду №1 до Попереднього договору від 20.09.2021 р. згідно якої покупець повинен був сплатити кошти у розмірі 87366,30 грн. щодо улаштування дерев`яного перекриття з утепленням відмітка +6,200. Кошти у розмірі 87366,30 грн. були сплачені позивачем 08.12.2021 р. За умовами попереднього договору позивачем відповідачу було сплачено кошти у розмірі 16500,00 грн., а саме: 12.10.2021 р. - 3300,00 доларів США, що еквівалентно 86790,00 грн. (квитанція на прибутковий ордер №1059); 17.11.2021 р. - 3300,00 доларів США, що еквівалентно 86504,00 грн. (квитанція на прибутковий ордер №1223); 08.12.2021 р. - 3300,00 доларів США, що еквівалентно 86760,00 грн. (квитанція на прибутковий ордер №1333); 19.01.2022 р. - 3300,00 доларів США, що еквівалентно 93225,00 грн. (квитанція на прибутковий ордер №32); 21.02.2022 р. - 3300,00 доларів США, що еквівалентно 93225,00 грн. (квитанція на прибутковий ордер №146). ОСОБА_1 було сплачено загальну суму у розмірі 59500,00 доларів США та 87366,30 грн. Однак основний договір купівлі продажу земельної ділянки між сторонами не укладений, будівельні роботи з будівництва будинку не завершено, хоча строк був визначений до ІІІ кварталу 2022 р., будівництво наразі не здійснюється. 01.08.20223 р. ОСОБА_2 було повідомлено про необхідність укласти додаткову угоду №1 про розірвання попереднього договору від 20.09.2021 р. та новий Попередній договір з іншою фізичною особою ОСОБА_4 . За допомогою вайберу відповідачем були направлені позивачу проекти наступних документів: попередній договір від 01.08.2023 р., додаткова угода №1 від 01.08.2023 р. про розірвання попереднього договору від 20.09.2021 р., заява від 01.08.2023 р. від імені ОСОБА_4 про отримання від ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 59500,00 грн. З ОСОБА_4 позивач не знайомий. У новому попередньому договорі зазначено новий строк проведення будівельних робіт з будівництва будинку, а саме - в ІІ кварталі 2024 р. Відповідач перебуває за межами території України та від початку війни проживає в іншій країні. На консультації адвоката Шаптала Д.В. дізнався про нікчемність та не укладеність попереднього договору від 20.09.2021 р. через відсутність його нотаріального посвідчення та законодавчу заборону укладати попередні договори в звичайній письмовій формі на незавершений об`єкт будівництва. Таким чином позивач вважає, що у зв`язку з неукладенням попереднього договору 20.09.2021 р. грошова сума у розмірі 59500,00 доларів США та 87366.30 грн. була сплачена ОСОБА_1 є безпідставно отриманою відповідачем та підлягає поверненню. Всього розмір нарахованих 3% річних з суми коштів у розмірі 59500,00 доларів США становить 3246,89 доларів США, всього розмір нарахованих 3% річних з суми коштів у розмірі 87366,30 грн. становить 4373,10 грн., інфляційне збільшення становить 29002,65 грн.

12.12.2023 р. постановою Київського апеляційного суду було скасовано ухвалу Обухівського районного суду від 08.09.2023 р. та ухвалено нове судове рішення. В рамках забезпечення позовних вимог було накладено арешт на належні відповідачу шість земельних ділянок з кадастровими номерами: :01:003:5543, :01:003:5550, :01:003:5552, :01:003:5551, :01:003:5548, :01:003:5545.

Рішенням Обухівського районного суду Київської областівід 03 квітня 2024 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовлено повністю.

В поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким позов задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги часткове визнання позовних вимог в частині повернення грошових коштів у розмірі 43000,00 доларів США. Посилання суду про те, що відповідач завершив будівництво, що свідчить про виконання взятих домовленостей не відповідає дійсності. Станом на день звернення до суду будівельні роботи не завершені, будинок не введено в експлуатацію. Крім того, вважає попередній договір від 20.09.2021 року нікчемним, оскільки в порушення вимог ст. 635 ЦК України останній нотаріально не посвідчений.

Також апелянт вказує на недобросовісну поведінку відповідача під час укладання попереднього договору.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача зазначив, що згідно з умовами договору покупна ціна, тобто грошові зобов`язання виражені у національній валюті з визначенням грошового еквівалента - долара США, тому позивач може претендувати лише на ті кошти, які вона сплатила у тій валюті, в якій було здійснено платіж. Також, вказує на недобросовісну поведінку позивача, яка проявлялась в суперечності його дій.

В судовому засіданні представник апелянта апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що дії позивача, який уклав 21.09.2021 року Попередній договір, здійснив часткову оплату за ним та в подальшому уклав Додаткову угоду до Попереднього договору, а згодом пред`явив позов про нікчемність такого договору та повернення коштів, суперечить його попередній поведінці і є недобросовісною.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20.09.2021 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено в простій письмовій формі без нотаріального посвідчення Попередній договір. Згідно п.1.1. сторони зобов`язалися укласти і нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 285,8 кв.м за кадастровим номером :01:003:5551, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також укласти і належним чином нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу будинку проектною площею 94 кв.м та терасою 23.3 кв.м (коефіцієнтом 0,3). Відповідно до п.1.2 будівельні роботи будуть завершені в ІІІ кварталі 2022 р., будинок буде введений в експлуатацію протягом 6 місяців з моменту завершення будівельних робіт. Основний договір повинен бути укладений сторонами у строк, що не перевищує 6 місяців з моменту введення будинку в експлуатацію та повної оплати вартості будинку. Згідно п.2.1 Попереднього договору ціна земельної ділянки та будинку становить грошову суму у гривнях, що на момент укладення цього попереднього договору, відповідно до курсу НБУ становить еквівалент 125 108,00 доларів США. Згідно п. 4.3. Попереднього договору покупець повинен передати продавцю частину забезпечувального платежу, а саме грошову суму у гривнях, що в доларовому еквіваленті становить 43000,00 доларів США протягом одного дня з дати підписання договору. Згідно графіку розстроченого платежу, та загальний сукупний розмір решти базового розстроченого платежу який складає грошову суму в гривнях, що в доларовому еквіваленті становить 82108,00 дол. США. п.4.6. Розрахунки за Договором здійснюються у гривнях.» (а.с.15-17).

20.09.2021 р. ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_2 грошову суму 1 148 250,00 грн., що в доларовому еквіваленті становить 43000,00 дол.США., що підтверджується копією заяви №358 посвідченою Приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Лашиною Л.П. 20.09.2021 р. (а.с.20).

Статтею 635 ЦК України передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена - письмовій формі.

Отже, сторонам Попереднього договору було відомо, що основний договір буде укладений в нотаріальній формі, про що зазначено в Попередньому договорі, однак попередній договір укладено в простій письмовій формі.

Відповідач не заперечував проти простої форми Попереднього договору, оскільки дійсність намірів Позивача була підтверджена сплатою 20.09.2021р. частини забезпечувального платежу в сумі 1 148 250,00 гривень «п.3.1. До укладення Основного договору та на підтвердження наміру придбання Земельної ділянки, Покупець повинен передати Продавцю забезпечувальний платіж - грошові кошти в розмірі, що визначається згідно з правилами цього розділу Договору.» Попереднього договору.

Не зважаючи на те, що сторони розуміли наслідки укладення Попереднього договору відносно нерухомого майна, в письмовій формі, все одно виконували його умови.

Так 08.12.2021 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду № 1 до Попереднього договору від 20.09.2021 р., з якої вбачається, що покупець повинен був сплатити кошти у розмірі 87 366, 30 грн щодо улаштування дерев`яного перекриття з утепленням відмітка +6,200. Сторони затвердили додаток № 2 «Кошторис вартості» від 08.12.2021 р. (а.с.18 зв.-19)

Згідно ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05.06.2018р. у справі №338/180/17 застосовано доктрину venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), яка базується ще на римській максимі- «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці).

Висновок суду першої інстанції про недобросовісність позивача колегія суддів вважає помилковим, оскільки попередній договір було укладено та позивачем передано забезпечувальний платіж та подальшому здійснено ще оплати, однак умови договору відповідачем виконано не було. Крім того, відповідачем було запропоновано позивачу переукласти договір з іншою особою. Відтак вважати що позивач є недобросовісним не можна.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України).

Попередній договір укладено в письмовій формі, проте не було посвідчено нотаріально. Вказаний факт сторонами у справі не оспорювався.

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (частина перша статті 216 ЦК України).

На виконання попереднього договору від 20.09.2021 року, який є нікчемним в силу закону, ОСОБА_2 отримав 1 148 250 грн, що в доларовому еквіваленті становить 43 000 доларів США, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою від 20.09.2021 року.

На виконання Додаткової угоди №1 від до попереднього договору від 20.09.2021 ОСОБА_2 08.12.2021 р. отримав 87 366,30 грн.

Крім того, ОСОБА_2 отримав грошові кошти у загальному розмірі 16500 доларів США на виконання додаткової угоди до попереднього договору, укладеної між сторонами, що підтверджується квитанціями від 12.10.2021 року, 17.11.2021 року, 08.12.2021 року, 19.01.2022 року, 21.02.2022 року.

Отже, загальний розмір сплачених позивачем коштів ОСОБА_2 становить 59500,00 доларів США та 87366,30 грн.

Суди апеляційної інстанції встановлено, що між сторонами укладено нікчемний правочин.

З огляду на пункт 1 частини третьої статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються, також і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином (відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 12 серпня 2020 року у справі № 367/8159/16-ц).

Отже, на підставі викладеного колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 отримав грошові кошти від ОСОБА_1 у розмірі 59500,00 доларів США та 87366,30 грн без достатньої правової підстави, а тому у даному випадку підлягає застосуванню стаття 1212 ЦК України.

Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представником відповідача зазначав про готовність повернення коштів позивачу, але в національній валюті гривні.

За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті (відповідна позиція викладена у постанові Великої Верховного Суду від 04 липня 2018 року, у справі №761/12665/14-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16ц зазначено, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.

Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України.

Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації від боржника.

При обрахунку 3 % річних за основумає братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Враховуючи вищевикладене з ОСОБА_2 підлягають стягненню грошові кошти з урахуванням індексу інфляції та нарахованими 3% річними в порядку ст. 625 ЦК України.

Відповідно до розрахунку позивача розмір нарахованих 3 % річних з суми коштів 59 5000 доларів США становить 3 246,89 доларів США, та з суми коштів 87 366,30 грн становить 4 373,10 грн. Розмір інфляційних втрат від суми 87 366,30 становить 29 002,65 грн.

Вказаний розрахунок суд вважає вірним та бере до уваги.

Судом першої інстанції не в повній мірі досліджено усі обставини, неправильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового про задоволення позову.

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 03 квітня 2024 року скасувати, постановити нове наступного змісту.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 59500,00 доларів США та 87366,30 грн; 3246,89 доларів США та 4373,10 грн, що нараховані у якості 3 % річних в порядку ст. 625 ЦК України; 29002,65 грн, що нараховані у якості інфляційних втрат в порядку ст. 625 ЦК України

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді