КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/5025/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою ОСОБА_2 , на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту народження,-

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, яку обґрунтовувала тим, що вона є громадянкою України, однак проживає на тимчасово окупованій території - в місті Алушта, Автономна Республіка Крим.

Заявник зазначала, що у лютому 2021 року в Криму вона уклала шлюб з громадянином російської федерації ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_1 від шлюбу у них народилась дитина ОСОБА_4 .

В подальшому, 19 травня 2023 року рішенням судді судової дільниці №22 Алуштинського судового району (міський округ Алушта) Республіки Крим шлюб між нею та ОСОБА_3 припинено.

ОСОБА_1 вказувала, що встановлення факту народження дитини потрібно їй для отримання свідоцтва про народження дитини, встановленого законодавством України зразка, підтвердження громадянства України та реалізації в подальшому дитиною всіх належних їй прав та свобод громадянина України, а підставою для державної реєстрації актів цивільного стану в даному випадку є відповідне судове рішення.

Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд встановити факт народження дитини чоловічої статі ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Сімферополь, Автономна Республіка Крим, Україна, матір`ю якого є ОСОБА_1 , батьком дитини за вказівкою матері у відповідності до ч. 1 ст. 135 СК України є ОСОБА_6 .

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2023 року відмовлено у задоволення заяви ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій погоджується, що внутрішній паспорт громадянина України заявниці є недійсним, у зв`язку із не вклеюванням до нього фотокартки у 25-річному віці, проте суд не звернув належної уваги на закордонний паспорт ОСОБА_1 , строк дії якого завершується в серпні 2027 року. Відтак, висновок суду, що заявницею не було надано документів, які б підтверджували її особу та громадянство є необґрунтованим.

Апелянт зазначає, що заявниця не встановлювала факту одруження та розірвання шлюбу, а тому без відповідного рішення суду свідоцтва про реєстрацію шлюбу та його розірвання не можуть визнаватись в Україні й породжувати правові наслідки, тобто прізвище заявниці « ОСОБА_7 », яке вона змінила під час реєстрації шлюбу на « ОСОБА_8 » на тимчасово окупованій території, за відсутності встановлення такого факту, не зазнало змін, і залишилось « ОСОБА_7 ». Таким чином, апелянт вважає, що вказаним спростовується висновок суду, що дитину народила ОСОБА_9 , а заявниця просить встановити факт народження дитини ОСОБА_1 .

Наголошує, що додані до матеріалів справи копії документів доводять, що ОСОБА_1 та ОСОБА_9 є однією особою, яка народила дитину чоловічої статі ІНФОРМАЦІЯ_1 у медичному закладі на тимчасово окупованій території.

Крім того, представник ОСОБА_2 вважає, що через відсутність встановленого судовим рішенням факту одруження та розлучення, зміни прізвища, ОСОБА_1 рахується для України такою, що народила дитину поза шлюбом та у відповідності до положень СК України має право вказати ім`я та по-батькові дитини, а запис про батька дитини проводиться за прізвищем та громадянством матері.

У зв`язку із викладеним, апелянт вважає, що прізвище дитини має бути записано по прізвищу матері, заявниці у справі, а ім`я та по-батькові батька дитини зазначаються відповідно до волевиявлення матері.

Вказуючи, що заявниця позбавлена в інший спосіб встановити факт народження дитини аніж у суді, представник апелянта просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити вимоги заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Учасники по справі, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не з`явились.

Від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за відсутності заявниці та її представника за наявними матеріалами.

У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду даної справи у відсутність осіб, належних чином повідомлених про розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 27 лютого 2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб у Алуштинському міському відділі записів актів громадянського стану Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим. Прізвище ОСОБА_1 змінено на ОСОБА_9 (а.с.26).

Алуштинським міським відділом записів актів громадянського стану Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим видано свідоцтво про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.25).

У вказаному свідоцтві про народження батьками дитини вказані: матір - ОСОБА_9 , батько - ОСОБА_3 .

Відповідно до медичного свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 17 лютого 2022 року у ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у м. Ялта, Автономна Республіка Крим народився хлопчик (а.с.22-23).

Відділом запису актів громадянського стану м. Сімферополь Департаменту запису актів громадянського стану Міністерства юстиції Республіки Крим шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 розірвано (а.с.27).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні поданої заяви ОСОБА_1 мотивував своє рішення тим, що свідоцтва про укладення шлюбу та розірвання шлюбу між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є недійсними на території України, як і свідоцтво про народження дитини. Суд встановив, що відповідно до медичного свідоцтва про народження дитину чоловічої статті народила ОСОБА_9 , а у заяві просить встановити факт народження дитини чоловічої статі матір`ю ОСОБА_1 . Враховуючи викладене суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про встановлення факту народження дитини чоловічої статі, ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Так, згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності не оспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення (ч.2 ст.293 ЦПК України).

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження № 14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2020 року у справі №644/6785/18, зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи.

Статтею 317 ЦПК України встановлено особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України.

Згідно з ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана батьками або одним з них, їхніми представниками, членами сім`ї, опікуном, піклувальником, особою, яка утримує та виховує дитину, або іншими законними представниками дитини до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (ч. 1 ст. 122 СК України).

Відповідно ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною 1 ст. 144 СК України передбачено, що батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Конвенцією про права дитини від 20.11.1989, ратифікованою Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, встановлено, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх спілкування.

Частинами третьою-четвертою статті 49 ЦК України передбачено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, громадянство, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, передбачених законом, зміна імені, смерть. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Підставою для встановлення факту народження дитини є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про народження дитини в певний час і за певних обставин.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові. Походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України.

Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків або за заявою, поданою в електронній формі.

Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них.

У разі смерті батьків або в разі якщо вони з інших причин не можуть зареєструвати народження дитини, державна реєстрація проводиться за заявою родичів, інших осіб, уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилася дитина чи в якому вона перебуває.

Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів.

Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження.

У разі народження дитини поза закладом охорони здоров`я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров`я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров`я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Порядок утворення медичної консультаційної комісії та положення про неї затверджуються центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров`я.

Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини.

За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

У статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Стаття 4 цього Закону передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина.

Відповідно до ч.ч.2,3 та 4 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч.2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Суд враховує, що м. Ялта станом на час розгляду цієї справи знаходиться на тимчасово окупованій російською федерацією території України та відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» є містом Автономної Республіки Крим, на території якого органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Вказана обставина виключає можливість зареєструвати факт народження у встановленому законом порядку за місцем народження дитини.

Разом з тим, апеляційний суд вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). «Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».

При цьому, у виняткових випадках визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на території проведення антитерористичної операції, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист.

Дослідивши надані документи на підтвердження факту народження дитини, а також проаналізувавши вимоги ОСОБА_1 , заявлені у поданій заяві про встановлення юридичного факту народження дитини, апеляційний суд доходить висновку про правомірність та законність рішення суду першої інстанції, оскільки як вбачається із заявлених вимог ОСОБА_1 просить встановити факт народження дитини чоловічої статі матір`ю ОСОБА_1 , водночас відповідно до медичного свідоцтва про народження дитину чоловічої статті народила саме ОСОБА_9 .

Таким чином, заявлені вимоги суперечать наданим документам про народження дитини.

Крім того, заявниці просить встановити факт народження дитини чоловічої статі ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Сімферополь, Автономна Республіка Крим, Україна, однак із наданого свідоцтва про народження вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 .

Також ОСОБА_1 просить вказати батьком дитини ОСОБА_6 , а відповідно до наданих документів батьком зазначений ОСОБА_3 .

Таким чином, заявлені вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, оскільки суперечать наданим заявником письмовим доказами.

Відповідно до положень статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови.

Текст постанови складено 28 лютого 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О. Фінагеєв