ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 595/686/24Головуючий у 1-й інстанції Созанська Л.І.
Провадження № 22-ц/817/938/24 Доповідач - Храпак Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

Головуючої - Храпак Н.М.

Суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без повідомлення сторін, цивільну справу № 595/686/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 06 серпня 2024 року, ухваленого суддею Созанською Л.І., у справі за позовом Акціонерного товариства Акцент-Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

у квітні 2024 року Акціонерне товариство Акцент-Банк (далі за текстом - АТ Акцент-Банк) звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором б/н від 10 березня 2017 року, яка станом на 17 березня 2024 року становить 20294,03 грн, а також понесені судові витрати.

В обґрунтування позову посилаються на те, що 10 березня 2017 року ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуги в Акцент-Банк (далі Умови та Правила) з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. На підставі вказаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку відповідачем ініційовано встановлення кредитного ліміту на його банківський рахунок та отримання платіжної картки, як засобу доступу до зазначеного рахунку. ОСОБА_1 надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку разом з Умовами та правилами, які викладені на банківському сайті https:/abank.com.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві. Витяг з Умов та правил надання банківських послуг додані до позовної заяви. АТ «Акцент-Банк» свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_1 кредит (встановив кредитний ліміт) у розмірі, відповідно до умов договору. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 17 березня 2024 року має заборгованість 20294,03 грн., яка складається з наступного: 14995,00 грн. - заборгованість за кредитом; 5299,03 грн. - заборгованість по відсоткам; 0.00 грн. - штрафи. Позивач неодноразово вживав заходи досудового врегулювання спору шляхом направлення відповідачу SMS-повідомлень, дзвінків з вимогою виконати взяти на себе зобов`язання. На даний час ОСОБА_1 продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договорами не погашає, що є порушенням законних прав АТ «Акцент-Банк» та зумовило звернення до суду із відповідним позовом.

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 06 серпня 2024 року позов акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором від 10 березня 2017 року в сумі 14995 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто п`ять) гривень 00 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства «Акцент-Банк» 2237 (дві тисячі двісті тридцять сім) гривень 35 копійок сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 06 серпня 2024 року в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь Акціонерного товариства «Акцент - Банк» заборгованості за кредитним договором від 10 березня 2017 року в сумі 14995,00 гривень та постановити нове, яким відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначив, що суд погоджується з фактом отримання кредитних коштів, відкриття та користування картковим рахунком, користування кредитними картками посилаючись на надуману банком випискою по картковому рахунку. Проте, вважає, що судом ніяким чином не обґрунтовано відмову у стягненні заборгованості з нього перед банком за тілом кредиту.

Так, відповідач вказує, що 10 березня 2017 року він дійсно приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського рахунку. Раніше він користувався послугами надання невеликого кредиту, який вчасно і повністю повернув, і більше ніколи не користувався послугами банку. Відповідач зауважує, що він не міг отримати кредитні картки на недійсний паспорт, на копію якого посилається банк, так як там не вклеєна фотографія після досягнення ним 25-ти років. Тобто, банк не міг видавати в подальшому кредитні картки на недійсний паспорт, а тому відповідач не має боргових зобов`язань перед позивачем. Позивач не надав суду жодних доказів того, що відповідач заборгував позивачу грошові кошти, зазначені в позовній заяві. Позивачем на підтвердження начебто боргу відповідача до суду подані: розрахунок заборгованості, копія анкети позичальника, умови та правила надання банківських послуг, довідка за кредитами, довідка за лімітами, тарифи користування кредитними картками, виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, виписка щодо банківської ліцензії, платіжні доручення, тощо, тобто нічого, що могло б бути доказом отримання кредиту. Вказані документи не можуть підтверджувати факт існування боргу відповідача перед позивачем, обґрунтування чого полягає в наступному. Розрахунок заборгованості не може підтверджувати існування боргу, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом, не відповідає ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та не може підтверджувати існування тих чи інших фінансових операцій. Відповідач не погоджується із сумами, зазначеними в розрахунку, та вважає їх надуманими. Більше того, в подальшому він більше не отримував банківських карток, на які посилається позивач. Копія анкети позичальника не може підтверджувати існування боргу, оскільки вона є лише пропозицією укласти договір (офертою) в розумінні Цивільного кодексу України і для укладення договору обов`язковим елементом процедури такого укладення є прийняття цієї пропозиції (акцепт), відсутність якого підтверджується матеріалами справи, що свідчить про не існування договору між сторонами. В зазначеній анкеті відсутні будь-які умови, які є істотними для кредитного зобов`язання. Умови та правила надання банківських послуг (витяг), а також витяги щодо тарифів користування кредитними картками, які начебто були видані відповідачу, не можуть підтверджувати факт існування боргу, оскільки в цих документах немає жодного посилання на відповідача, а також вони не підписані відповідачем, що свідчить про те, що вони на відповідача не розповсюджуються. Виписка не може підтверджувати факт існування боргу, так як в ній не зазначено інформацію про те, по якій самі картці і по якому саме рахунку ця виписка. Також в матеріалах справи немає жодного доказу, який би підтверджував ту обставину, що відповідач отримував вказані картки. Позивач також не надав підписаних відповідачем Умов і правил обслуговування фізичних осіб, Тарифів, Таблиці обчислення вартості кредиту та Паспорту споживчого кредиту, хоча вони повинні містити підпис позичальника, оскільки саме з цього моменту такі умови є складовою частиною укладеного між сторонами договору. При цьому немає підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили істотні для даного виду договору умови. Надані позивачем документи, що містяться в матеріалах справи, не можуть бути визнані складовими укладеного між сторонами договору, а в матеріалах справи відсутні будь-які інші належні та допустимі докази, які підтверджують надання відповідачу кредитних коштів, суму наданого відповідачу кредитного ліміту та видачу кредитної картки.

Представник АТ А-Банк - Мальований В.В. подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , у якому зазначив, що випискою по картці підтверджено, що боржник користувався кредитом, значить ознайомився з Умовами і Правилами надання банківських послуг в А-Банку і погодився з ними, оскільки даний кредитний договір є договором оферти.

Банком, станом на час укладання договору, на виконання відповідних положень Закону України «Про захист прав споживачів», надано всю необхідну інформацію в письмовому вигляді, результатом чого є факт підписання сторонами кредитного договору. Враховуючи, що законом не встановлений обов`язок кредитора на відібрання підпису позичальника під наданою інформацією, доказом наявності факту виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є положення ч. 2 ст. 638, ч. 2 ст. 642 ЦК України, тобто фактичне прийняття пропозиції до укладання договору дією та сплата періодичних платежів.

Своїм підписом під ретельно прочитаним кредитним договором позичальник підтвердив факт виконання банком усіх переддоговірних формальностей, щодо яких є застереження у чинному на той час законодавстві, в тому числі й постанові правління НБУ № 168 від 10.05.2007, і саме це є доказом обізнаності позичальника з усіма умовами кредитування на момент підписання кредитного договору.

Щодо стягнення процентів вказав, що до матеріалів справи додано паспорт споживчого кредиту за програмою "Кредитна картка", в якому чітко зазначені всі обговорені умови кредитування, строки, процентна ставка, та багато іншого.

Договір та паспорт споживчого кредиту підписано за допомогою електронного підпису, який є аналогом власноручного підпису.

На підтвердження вірності розрахунку в матеріалах справи наявна банківська виписка, яка є первинним бухгалтерським документом відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік", де в тому числі відображено використання відповідачем кредитного ліміту.

Також до позову було додано довідку про видачу картки та довідку про встановлення/зміну кредитного ліміту, та звертають увагу суду, що ініціатором встановлення/зміни кредитного ліміту може бути як банк, так і сам клієнт.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи, що заявником фактично оскаржується рішення Бучацького районного суду від 06.08.2024 в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 14995,00 грн, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в частині, яка оскаржується. В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, а відповідно й апеляційним судом не перевіряється.

Частиною 1 статті 368 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З огляду на викладене, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції за наявними в справі доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 10 березня 2017 року між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку.

У заяві зазначено, що відповідач згідний з тим, що дана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і тарифами, правилами користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованими в рекламному буклеті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг. Він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення та погоджується з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг погоджується отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту банку. Зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно самостійно знайомитися з їх змінами на сайті А-Банку.

На підставі вищевказаної анкети - заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг А-Банку відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

До кредитного договору Банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк» та Тарифи по картці «Універсальна», «Універсальна GOLD».

Відповідно до довідки за картами, долученої позивачем, ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та йому видано наступні картки: № НОМЕР_2 , строком дії до серпня 2020 року, № НОМЕР_3 , строком дії до грудня 2031 року, № НОМЕР_4 , строком дії до грудня 2031 року, № НОМЕР_5 , строком дії до грудня 2031 року та № НОМЕР_6 , строком дії до грудня 2031 року.

Згідно довідки за лімітами, долученої до матеріалів справи, встановлено, що ОСОБА_1 згідно кредитного договору від 10 березня 2017 року за період з 10 березня 2017 року по 17 березня 2024 року встановлено такі кредитні ліміти:

- 10 березня 2017 року встановлено кредитний ліміт 500 грн, ініціатор клієнт;

- 23 травня 2017 року збільшено кредитний ліміт до 2000 грн, ініціатор банк;

- 07 червня 2017 року збільшено кредитний ліміт до 5000 грн, ініціатор банк;

- 22 серпня 2017 року збільшено кредитний ліміт до 6000 грн, ініціатор банк;

- 21 вересня 2017 року збільшено кредитний ліміт до 9000 грн, ініціатор банк;

- 07 квітня 2018 року збільшено кредитний ліміт до 12000 грн, ініціатор банк;

- 01 березня 2022 року зменшено кредитний ліміт до 5000 грн, ініціатор банк;

- 02 травня 2023 року збільшено кредитний ліміт до 10000 грн, ініціатор банк;

- 02 травня 2023 року збільшено кредитний ліміт до 10000 грн, ініціатор клієнт;

- 07 травня 2023 року збільшено кредитний ліміт до 15000 грн, ініціатор банк;

- 07 травня 2023 року збільшено кредитний ліміт до 15000 грн, ініціатор клієнт;

- 11 травня 2023 року збільшено кредитний ліміт до 15000 грн, ініціатор клієнт.

Факт отримання кредитних коштів, відкриття та користування картковим рахунком, користування кредитними картками підтверджується випискою по картковому рахунку.

Як слідує з банківської виписки по картці ОСОБА_1 в АТ «А-Банк», за період 10 березня 2017 року по 18 березня 2024 року позичальник користувався наданими у кредит коштами, що вбачається із руху коштів по рахунку № НОМЕР_7 , записів про деталі операції, їх суму та залишок після операції.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором б/н від 10 березня 2017 року станом на 17 березня 2024 року становить 20294,03 грн, яка складається із: 14995,00 грн - заборгованість за тілом кредиту, 5299,03 грн - заборгованість за процентами.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту та процентам, суд першої інстанції виходив з того, що витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети від 10 березня 2017 року, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та те, що при укладенні договору із ОСОБА_1 АТ «Акцент-Банк» дотримався вимог законодавства про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. А, тому судом не вбачається підстав для задоволення вимог про стягнення заборгованості за процентами. Разом з тим, що оскільки доказів належного виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором матеріали справи не містять, а сума заборгованості останнього підтверджується анкетою-заявою, підписаною відповідачем, розрахунком заборгованості по кредиту, випискою по картці, з яких вбачається факт користування відповідачем кредитними коштами та які відповідачем не спростовані, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по тілу кредиту у розмірі 14995,00 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає висновки суду такими, що відповідають вимогам закону та обставинам справи., з огляду на таке.

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень частин першої та ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною другою статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «А-Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) приєднується лише до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною першою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, судом першої інстанції вірно встановлено, що 10 березня 2017 року між ОСОБА_1 та позивачем укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку у розмірі 500 грн, який у подальшому був збільшений до 15000 грн, що стверджується довідкою банку про те, що ОСОБА_1 відкрито рахунок № НОМЕР_1 та видано наступні картки: № НОМЕР_2 , строком дії до серпня 2020 року, № НОМЕР_3 , строком дії до грудня 2031 року, № НОМЕР_4 , строком дії до грудня 2031 року, № НОМЕР_5 , строком дії до грудня 2031 року та № НОМЕР_6 , строком дії до грудня 2031 року (а.с. 9) та довідкою за лімітами, з якої вбачається встановлення кредитного ліміту у розмірі 500 грн, який у подальшому збільшувався до 15000 грн (а.с. 10).

Окрім цього, отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів також знайшло своє підтвердження у виписці по особовому рахунку відповідача ОСОБА_1 за період з 10.03.2017 по 18.03.2024, з якої вбачається, що відповідачем частково сплачено кредит, що фактично і підтверджує наявність у нього боргового зобов`язання (а.с.7-8).

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

У пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 зазначено, що виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19).

До позовної заяви було надано розрахунок заборгованості, виписку за картковим рахунком за період з 10.03.2017 по 18.03.2024, довідки за картками та встановленими по ним лімітами.

Отже, наданий позивачем розрахунок заборгованості, а також виписка за картковим рахунком відповідача, колегія суддів вважає належними та допустимими доказами у даній справі, оскільки виписка за картковим рахунком містить інформацію про рух коштів на балансі кредитної картки відповідача, зокрема всі операції за кредитною карткою (з визначенням дати проведення операції та чітким визначенням проведеної операції, зазначенням суми на балансі рахунку після проведеної з коштами операції).

Аналіз наведених норм дає підстави висновку, що позивачем надані суду належні та допустимі докази, а саме первинні бухгалтерські документи щодо надання кредитних коштів, отримання таких коштів відповідачем ОСОБА_1 за кредитним договором №б/н від 10.03.2017.

Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Частиною першою статті 95 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За загальними принципами цивільного судочинства змагальності та диспозитивності (статті 12, 13 ЦПК України) сторони є рівними у своїх правах щодо подання доказів та вільними у виборі способів доказування.

Таким чином, з урахуванням наявних у справі письмових доказів та пояснень позивача, викладених у позовній заяві, у суду першої інстанції не було підстав для висновку про недоведеність факту отримання відповідачем кредитних коштів, відкриття та користування картковим рахунком, користування кредитними картками.

Натомість, якщо відповідач заперечує проти позову, то згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України саме на нього покладається обов`язок доводити такі заперечення відповідними доказами.

Проте відповідач жодних доказів на спростування факту укладення договору, відкриття карткового рахунку, отримання ним кредитних коштів чи розміру заборгованості не надав.

Відтак, з огляду на те, що в сукупності наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується факт укладення між сторонами договору та факт існування за договором заборгованості внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків по сплаті тіла кредиту, висновок суду про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитом, є обґрунтованим, оскільки із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що внаслідок неналежного виконання обов`язків за кредитним договором у ОСОБА_1 виникла заборгованість за тілом кредиту у загальному розмірі 14 995,00 грн, яка і підлягає стягненню, зважаючи на те, що наданий позивачем розрахунок заборгованості, як належний, допустимий і достовірний доказ, відповідачем спростований не був.

Таким чином, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Акцент-Банк» не повернуті, враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, розмір якої в даному випадку дорівнює 14 995,00 грн.

Враховуючи викладене, висновок суду першої інстанції про доведеність заявлених банком позовних вимог в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту є законним та обґрунтованим.

Відтак, доводи апеляційної скарги з приводу відсутності підстав для стягнення з відповідача заборгованості по тілу кредиту, що станом на 17 березня 2024 року становить 14 995,00 грн, оскільки матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які підтверджують надання відповідачу кредитних коштів, суму наданого відповідачу кредитного ліміту та видачу кредитної картки, колегією суддів відхиляються, як необґрунтовані та безпідставні, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи та спростовуються наведеним судом обставинами та дослідженими доказами, яким суд надав відповідну правову оцінку.

Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при винесенні судового рішення про часткове задоволення позовних вимог були належним чином оцінені наведені сторонами доводи й подані докази, об`єктивно встановлені обставини справи та правильно застосовані норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело до неправильного вирішення справи по суті, у значній мірі зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 , слід залишити без задоволення, а рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 06 серпня 2024 року залишити без змін, оскільки висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, узгоджуються з нормами процесуального права, які судом застосовані правильно, а доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

У силу ст.141 ЦПК України судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за розгляд справи в апеляційному суді покласти на ОСОБА_1 в межах понесених ним сум.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 06 серпня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати за розгляд справи в суді апеляційної інстанції покласти на ОСОБА_1 в межах понесених ним сум.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча Н.М. Храпак

Судді: Б.О. Гірський

О.З. Костів