ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 січня 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/7890/22

Головуючий у першій інстанції Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/30/24

Суд у складі:

головуючого - судді Євстафіїва О.К.,

суддів: Скрипки А.А., Шарапової О.Л.,

за участю секретаря Зеляк Ю.Г.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Перша чернігівська державна нотаріальна контора,

третя особа: державний нотаріус Першої чернігівської державної нотаріальної контори Підгайна Олена Іванівна,

особа, яка подала апеляційну скаргу: Перша чернігівська державна нотаріальна контора,

на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 лютого 2023 року; час, місце ухвалення і дата складання повного його тексту: 21.02.2023, м. Чернігів,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Першої чернігівської державної нотаріальної контори, в якому просила визнати незаконною та скасувати постанову державного нотаріуса цієї Контори Підгайної О.І. від 01.11.2022 № 532/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язати Контору видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що вказаною постановою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що на будинок (без зазначення його місця знаходження), власником якого за життя був спадкодавець ОСОБА_2 , на підставі ухвали Сімферопольського районного суду від 25.03.1991 накладено арешт, а отримати додаткову інформацію щодо ідентифікації власника та об`єкта нерухомості не видається за можливе. Оспорювану постанову позивач вважає незаконною оскільки:

- у ній не наведено ніяких аргументів, що об`єктом нерухомості, на який накладено арешт, є будинок, що належав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- за даними, що містяться в державних реєстрах, станом на 02.11.2022 згаданий будинок під арештом або під будь-якими іншими обтяженнями не перебуває.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково: визнано незаконною та скасовано постанову державного нотаріуса Першої чернігівської державної нотаріальної контори Підгайної О.І. від 01.11.2022 № 532/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язано вказану Контору видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку у праві власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Ухвалюючи це рішення, суд І інстанції виходив із того, що:

- видача позивачеві свідоцтва про право на спадщину за законом не тягне за собою зняття арешту з майна, тобто залишаючись обтяженим, воно не зможе бути реалізоване. В той же час буде визначено коло спадкоємців, які є правонаступниками померлого спадкодавця;

- відповідач не надав доказів на підтвердження своїх заперечень проти позовних вимог;

- позов підлягає частковому задоволенню, так як оспорюваною постановою відмовлено у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом не на весь буд. АДРЕСА_1 , а на 1/2 його частину.

В апеляційній скарзі Перша чернігівська державна нотаріальна контора просить скасувати вказане рішення і ухвалити рішення про відмову у задоволенні позову. Доводи скарги зводяться до того, що:

- посилаючись на підп. 4.16 гл. 10 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд протиправно підміняє поняття «арешт» та «заборона»;

- на підставі ухвали Сімферопольського районного суду від 25.03.1991 Сімферопольською районною державною нотаріальною конторою 16.12.1998 за № 13826-61 вчинено запис № 7365107, перенесений 10.06.2008 до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, за яким визначено тип обтяження арешт, об`єкт обтяження невизначене майно, будинок, власник ОСОБА_2 . Відповідно до підп. 4.17 гл. 10 розд. ІІ вказаного вище Порядку, якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчим органом, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. Оскільки м. Сімферополь знаходиться на тимчасово окупованій території та архіви залишилися там же, нотаріус не має можливості видати свідоцтво про право власності на спадщину до зняття арешту;

- зобов`язуючи Контору видати свідоцтво про право на спадщину, судом порушено ст. 1, 3 Закону України «Про нотаріат», оскільки нотаріальні дії вчиняються нотаріусами.

У судовому засіданні представник Першої чернігівської державної нотаріальної контори завідувач Підгайна О.І. підтримала апеляційну скаргу, ОСОБА_1 та її представник адвокат Зеленська А.О. просили її відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши її матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає відхиленню.

У справі встановлено таке.

ОСОБА_2 належав житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 11.09.1978, яке видане Міським відділом житлово-комунального господарства Виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів, зареєстроване Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації 14.09.1978 (запис в реєстровій книзі № 111, за реєстровим № 13959) та інформаційної довідки Товариства з обмеженою відповідальністю «Трудовий колектив Чернігівського обласного бюро технічної інвентаризації» від 12.10.2022 № 3996 (арк. 8, 6).

Згідно з копією заповіту від 18.04.2011, посвідченого державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори Анікейчик О.Н. за реєстровим № 4-1006, ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Слобода Чернігівського р-ну та обл., зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на випадок своєї смерті заповів будинок по АДРЕСА_1 та все інше своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати, своїй доньці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (арк. 9).

Відповідно до копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 313964405 від 02.11.2022, будинок за адресою: АДРЕСА_1 , під арештом або під будь-яким іншим обтяженням не перебуває (арк. 7).

З копії трудової книжки колгоспника спадкодавця ОСОБА_2 та копії архівної довідки Комунальної установи «Чернігівський районний трудовий архів» від 12.06.2023 № 242-11 вбачається, що він з 1971 р. до грудня 1991 р. працював у колгоспі ім. Калініна с. Новоселівка Чернігівського р-ну та обл., де й отримував заробітну плату (арк. 76-77, 78).

Допитані апеляційним судом свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суду пояснили, що ОСОБА_2 , уродженець хутора Драчевщина, Чернігівського р-ну і обл., побудував будинок та проживав по АДРЕСА_2 , що є частиною місцевості Бобровиця міста Чернігова. ОСОБА_2 весь час працював скотарем у колгоспі імені Калініна, ніколи не судився і до нього ніхто позовів не пред`являв. Зокрема свідок ОСОБА_3 пояснив, що він був членом правління вказаного колгоспу та що якби відносно ОСОБА_2 були якісь судові провадження, то на правлінні вони б такий випадок розглядали. Також ОСОБА_3 та ОСОБА_4 засвідчили, що ОСОБА_2 ніколи не був у Автономній Республіці Крим і майна там не мав. Свідки вказували, що ОСОБА_2 працював практично без вихідних і без відпусток, міг взяти один день, щоб поїхати до сестри у с. Слобода Чернігівського р-ну і обл., а весь інший час він був на роботі. За таку працьовитість ОСОБА_2 був неодноразово нагороджений, а після звільнення з колгоспу отримав в дар коня і воза.

Факт проживання ОСОБА_3 з 25.08.1980 й ОСОБА_4 з 29.11.1988 по-сусідству з ОСОБА_2 підтверджено паспортними даними про реєстрацію останніх (арк. 108, 110), а факт роботи ОСОБА_3 разом з ОСОБА_2 у колгоспі імені Калініна підтверджено витягом з трудової книжки ОСОБА_3 (арк. 109).

Відповідно до копії інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 313831522 від 01.11.2022, у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним № 7365107 на підставі ухвали Сімферопольського районного суду без номера від 25.03.1991 Сімферопольською районною державною нотаріальною конторою 16.12.1998 за № 13826-61 зареєстровано обтяження: об`єкт невизначене майно, будинок, власник ОСОБА_2 . Цей запис 10.06.2008 перенесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, згідно з яким: тип обтяження арешт, об`єкт обтяження невизначене майно, будинок, власник ОСОБА_2 (арк. 7).

Постановою державного нотаріуса Першої чернігівської державної нотаріальної контори Підгайної О.І. від 01.11.2022 № 532/02-31 відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , що належав ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 і до майна якого відкрито спадкову справу № 30/2022, у зв`язку з тим, що при перевірці інформації щодо наявності/відсутності обмежень/обтяжень за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, виявлено запис № 7365107, внесений на підставі ухвали Сімферопольського районного суду від 25.03.1991, за яким: тип обтяження арешт, об`єкт обтяження невизначене майно, будинок, власник ОСОБА_2 . Оскільки місто Сімферополь натепер знаходиться на непідконтрольній Україні території, отримати додаткову інформацію щодо ідентифікації власника та об`єкта нерухомості не видається за можливе. Крім того, право власності на нерухоме майно підлягає реєстрації у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстратор відмовляє у реєстрації права власності при наявності обтяжень/обмежень (копія постанови на арк. 5).

Інші докази про обставини, які мають значення для справи згідно з чинним законодавством, що регулює спірні правовідносини, у справі відсутні.

Аналізуючи норми права, що регулюють спірні правовідносини, і надані докази, суд доходить таких висновків.

В абзаці 3 ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» констатовано, що м. Сімферополь Автономної республіки Крим є тимчасово окупованим Російською Федерацією з 20.02.2014.

Частиною 1 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, серед іншого, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України (п. 1); не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії (п. 2); в інших випадках, передбачених законом (п. 9).

Частиною 3 ст. 12 і частиною 1 ст. 81 ЦПК України приписується, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст. 78 ч. 2). Виходячи з цих приписів, Перша чернігівська державна нотаріальна контора мала довести, що запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 7365107, внесений на підставі ухвали Сімферопольського районного суду від 25.03.1991, за яким: тип обтяження арешт, об`єкт обтяження невизначене майно, будинок, власник ОСОБА_2 , грубо-конкретно стосується спадкодавця позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Слобода Чернігівського р-ну та обл., помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , будучи зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1 . Проте нею не доведено факт накладення арешту на майно спадкодавця ОСОБА_2 . Так, прізвище, ім`я та по батькові особи, про яку йдеться у записі у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 7365107, повністю співпадає з прізвищем, ім`ям та по батькові спадкодавця позивача ОСОБА_1 . Але для твердження про те, що цим записом накладено арешт на майно спадкодавця ОСОБА_2 , цього співпадання явно недостатньо, так як загальновідомим є те, що у непоодиноких випадках різні особи громадяни України мають однакове прізвище, ім`я та по батькові, а відомостей про співпадіння всіх інших анкетних та індивідуальних даних ОСОБА_2 , щодо якого вчинено запис у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 7365107, і ОСОБА_2 , який є спадкодавцем позивача ОСОБА_1 , суду не надано. Крім того, у справі відсутні докази, що згідно з цим записом накладено арешт на належний спадкодавцеві позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 буд. АДРЕСА_1 (запис у Реєстрі не містить індивідуалізуючих даних про будинок, на який накладено арешт).

Копії ухвали Сімферопольського районного суду від 25.03.1991, відповідно до якої вчинено запис № 7365107 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, суду не надано. Крім того, якщо виходити з того, що текст цієї ухвали повністю й правильно відображено в названому записі, то в силу ст. 79 ЦПК України вона є недостовірним доказом накладення арешту на майно спадкодавця позивачки, оскільки в цій ухвалі відсутні не тільки індивідуальні дані про будинок, на який накладено арешт, а й число, місяць і рік народження, а також адреса ОСОБА_2 .

Натомість з копії трудової книжки колгоспника ОСОБА_2 - спадкодавця ОСОБА_1 , показань свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і пояснень позовної сторони вбачається, що спадкодавець позивача ОСОБА_2 ніколи не перебував у правовідносинах, які виникли, здійснювалися, здійснюються або мають здійснюватися на території Автономної Республіки Крим.

Апеляційний суд не може обійти й таке. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 2, ч. 1 ст. 10 ЦПК України, одним з основних принципів цивільного судочинства є верховенство права. Конституційний Суд України у абзаці 2 п. 4.1 Рішення від 02.11.2004 № 15-рп/2004 у справі N 1-33/2004 зазначив таке: верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України.

ОСОБА_1 надала суду всі доступні їй докази про те, що арешт на майно її спадкодавця ОСОБА_2 ухвалою Сімферопольського районного суду від 25.03.1991 не накладався. Крім того, ні суд І інстанції, ні апеляційний суд не міг і наразі не може ні витребувати копію цієї ухвали, ні встановити, у якій справі її постановлено, щоб пересвідчитися, що учасником цієї справи є чи не є спадкодавець ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Отже відмова у задоволенні позову означатиме вирішення справи на недостовірних доказах, тобто з порушенням принципу верховенства права, і принципу пропорційності та втягне позивача у правову невизначеність, оскільки держава наразі не впровадила механізму витребування з Сімферопольського районного суду відомостей про справу, у якій постановлено ухвалу від 25.03.1991, про яку йдеться. Тому ці відомості неможливо витребувати ні для позивача, ні для відповідача, ні для суду.

Отож оскаржуване рішення є законним.

Доводи апеляційної скарги судом відкидаються як такі, що суперечать встановленим і описаним вище обставинам справи та визначеним відповідно до них правовідносинам. Окремо апеляційний суд вважає за необхідне зазначити таке. Посилання Контори на те, що зобов`язуючи Контору видати свідоцтво про право на спадщину, судом порушено ст. 1, 3 Закону України «Про нотаріат», оскільки нотаріальні дії вчиняються нотаріусами, є неспроможним в силу ч. 2 ст. 48 ЦПК України. Так, державний нотаріус Першої чернігівської державної нотаріальної контори не може бути відповідачем у цивільній справі. В той же час участь Контори у справі як відповідача не означає, що суд зобов`язав видати свідоцтво, видачі якого вимагає позивач, всупереч приписам ч. 2 ст. 1 і ч. 1 ст. 3 Закону України «Про нотаріат».

Апеляційний суд вирішує справу як на наданих суду І інстанції доказах, так і на наданих апеляційному суду доказах, так як всі вони мають виключне значення для справи.

Оскільки розгляд справи не закінчився задоволенням позову і апеляційної скарги, то суд не має підстав для перерозподілу судових витрат.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Першої чернігівської державної нотаріальної контори залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 лютого 2023 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але вона може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови.

Ідентифікаційні дані учасників справи наведено у рішенні суду І інстанції.

Головуючий: Судді: