Провадження 2/557/29/2024
Справа 557/1445/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року с-ще Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області у складі:

судді Оленич Ю.В.,

секретар судового засідання Слюсарчук І.В.,

номер справи 557/1445/23,

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Гоща за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за участю представників учасників справи:

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Кобилянської О.О.,

ВСТАНОВИВ:

Зміст позовних вимог та позиції учасників справи

У серпні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, у якому просить стягнути з відповідача на свою корить заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 02 квітня 2013 року в розмірі 42 982,59 грн, яка виникла станом на 17 липня 2023 року.

Позовна заява мотивована тим, що 02 квітня 2013 року між банком та відповідачем укладено договір про надання банківських послуг, який за своєю природою є змішаним договором і містить в собі умови договору банківського рахунку та кредитного договору.

Своїм підписом у анкеті-заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість користуватися кредитними коштами, однак останній своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 17 липня 2023 року має заборгованість у розмірі 42 982,59 грн, з яких: заборгованість за кредитом 33 599,78 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом 9 382,81 грн, заборгованість за комісією 0,00 грн, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 0,00 грн.

З урахуванням викладеного, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості за договором, а також судові витрати.

26 січня 2024 року до суду надійшли заява позивача про зменшення розміру позовних вимог, у якій позивач, посилаючись на приписи ст.ст. 13, 49 ЦПК України, висловлює бажання зменшити розмір позовних вимог та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 02 квітня 2013 року в розмірі 21 615,99 грн.

Не погоджуючись із поданим позовом, представником відповідача подано відзив, у якому викладені заперечення проти позову, у яких представник відповідача вказує на те, позовна заява є необґрунтованою та непідкріпленою жодним належним, допустимим та достовірним доказом. Аналізуючи надані докази представник звертає увагу на те, що заява від 2013 року не містить відомостей про умови кредиту, про те, яку картку мав намір отримати клієнт, при цьому самі умови кредитування, підписані відповідачем, до позовної заяви не додані. Окрім цього, представник вважає, що оскільки термін дії картки сплив 12.2019, а 20 грудня 2019 року відповідачем вже було підписано іншу анкету-заяву, яка також не містить жодних умов щодо отримання банківських послуг кредитування, та видано нову кредитну картку, а тому договір, укладений у 2013 році, завершився у 2019 році та всі відносини, що виникли у 2013 році вичерпали себе, і жодна із сторін не мала претензій до іншої сторони.

Окремо представник звернула увагу на те, що розрахунок заборгованості не підкріплений жодними документами, які б підтверджували будь-які узгоджені домовленості щодо процентної ставки поточної/простроченої, ставки пені за порушення строків розрахунків, нарахування відсотків на залишок поточної/простроченої заборгованості за кредитом, та інших додаткових платежів, що позбавляє можливості перевірити їх достовірність. Що стосується паспорта споживчого кредиту, то представник відповідача зауважила, що такий не містить відомостей про отримані відповідачем умови кредитування, окрім того такий був актуальним лише у визначений у ньому період. Неналежним доказом, як зауважила представник, є також Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», оскільки такий витяг не містить жодної інформації про дату та час його створення, про період дії цих тарифів.

Також представник вважає, що позивачем навмисно надано зведений розрахунок заборгованості за період з 02 квітня 2023 року по 21 липня 2023 року по двох різних анкетах-заявах та звертає увагу на те, що підписана відповідачем заява 20 грудня 2019 року не містить відомостей про те, що вона є доповненням до попередньої від 2013 року, відповідно це є новий правочин, жодним чином не пов`язаний з попереднім та після підписання цієї анкети відповідачу було надано інші кредитні картки.

Представник у відзиві також зауважує на те, що відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості останній платіж на виконання договору від 02 квітня 2013 року відповідач здійснив 18 грудня 2019 року в розмірі 3000 грн, при цьому до матеріалів справи не надано належних та допустимих доказів отримання відповідачем нових кредитних карток у межах дії означеного договору, що свідчило б про автоматичне продовження кредитного договору на новий строк, а тому відповідач заявляє клопотання про застосування строку позовної давності. При цьому звертає увагу на те, 20 грудня 2019 року було підписано анкету-заяву клієнта фізичної особи про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг та у той же день надано кредитну карту, а у самій Анкеті-заяві від 20 грудня 2019 року, проект якої надано на підпис відповідачу, самим же позивачем зазначено «Прошу відкрити поточний рахунок/картку у гривні», що свідчить про встановлення нових правовідносин та цілковите завершення попередніх. Відповідно у межах саме цих правовідносин, які виникли з 20 грудня 2019 року, може розглядатися питання стягнення заборгованості.

Також представник у відзиві не погодилась з наданим розрахунком заборгованості, в яку, окрім реально використаних коштів, включено і інші платежі, які не передбачені у анкеті-заяві. Додатково представник зауважила на те, що у 2023 році позивач самовільно здійснював стягнення коштів із відповідача та не повідомив про це суд, не заявивши клопотання про зменшення позовних вимог. Отже у період з 20 грудня 2019 року по день звернення до суду з даним позовом відповідач використав 81 869, 25 грн, а повернув банку 72 232,33 грн, тому фактична заборгованість відповідача перед банком становить 9 636,92 грн. На сьогодні позивач уже стягнув кошти з відповідача у сумі 21 366,60 грн, що вже перевищує суму коштів, якими він скористався. Відповідно відповідачем заборгованість погашена у повному обсязі та навіть надмірно, тому поданий позов є безпідставним і у його задоволені представник позивача просить відмовити у повному обсязі.

Представником позивача подано відповідь на відзив, де остання з огляду на наведені у ній обґрунтування просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Окремо представником висловлено позиції щодо строків позовної давності, які сторона позивача вважає не пропущеними. Мотивуючи таку позицію представник зазначила, що кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт, використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею в межах строку дії картки до останнього дня 08.2027 року.

Представник позивача у судовому засіданні просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 02 квітня 2013 року в розмірі 21 615,99 грн, що є лише тілом кредиту. Вказана сума заборгованості, як зазначив представник, визначена після проведених перерахунків з врахуванням здійснених відповідачем платежів та за мінусом підключених ним страхових платежів, які скасовані. Додатково представник зауважив на тому, що анкета-заява від 20 грудня 2019 року не є новим договором, у ній відповідач просив відкрити не новий рахунок, а видати йому нову карту для користування вже відкритим рахунком. Оскільки клієнтом не подавалася заява про розірвання попереднього договору, тому такий є чинним, а анкета-заява стосувалася лише перевипуску кредитної картки як інструменту для користування вже відкритим поточним рахунком.

Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в задоволенні позову повністю з підстав, які наведені у відзиві на позов.

Процесуальні дії у справі

22 серпня 2023 року ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області вказана позовна заява була прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, відмовлено у задоволенні клопотання представника позивача про огляд веб-сайту.

Будь-які інші процесуальні дії у справі не проводилися.

Заслухавши доводи представників сторін по справі, дослідивши та оцінивши докази, встановивши фактичні обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень на них, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд зазначає наступне.

Фактичні обставини, встановлені судом

02 квітня 2013 року та 20 грудня 2019 року ОСОБА_1 підписав анкети - заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідно до яких він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення і погодився з його умовами, примірник договору про надання банківських послуг погодився отримати шляхом самостійної роздруківки з офіційного сайту ПриватБанку www.privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір про надання банківських послуг.

Видача кредитних карт підтверджується довідкою, в якій вказані номери кредитних карт, які були видані ОСОБА_1 за час користування послугами банку.

Згідно з даними довідки про зміну умов кредитування кредитної картки, оформленої на ім`я ОСОБА_1 , картковий рахунок № НОМЕР_1 відкритий 02 квітня 2013 року, кредитний ліміт встановлений 02 квітня 2013 року у розмірі 1 700 грн, кредитний ліміт зменшувався та збільшувався, зокрема, 20 січня 2023 року кредитний ліміт збільшено до 34 786, 95 грн, а 31 січня 2023 року - зменшено до 0,00 грн.

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором станом на 17 липня 2023 року становила 42 982,59 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту 33 599,78 грн, заборгованість за відсотками за користування кредитом 9 382,81 грн, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України 0,00 грн; заборгованість по пені - 0,00 грн; заборгованість по комісії - 0,00 грн.

Також судом установлено, що станом на 07 січня 2024 року заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором банком визначена в розмір 21 615,99 грн, з яких заборгованість за тілом кредиту - 21 615,99 грн, в тому числі за простроченим тілом кредиту, що відображено у розрахунку, який долучено до заяви про про зменшення позовних вимог та у самій заяві.

У період з 01 липня 2019 року по 07 січня 2024 року було погашено: заборгованість за тілом кредиту - 71 348,30 грн, заборгованість за простроченим тілом кредиту 15 922,11 грн, заборгованість за нарахованими відсотками 688,35 грн, заборгованість за простроченими відсотками 11 184,27 грн, а всього 99 143,03 грн.

Мотиви з яких виходить суд та застосовані норми права

За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Однак такі докази суд не бере до уваги, оскільки вони не містять підпису відповідача,а тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного 02 квітня 2013 року шляхом підписання анкети-заяви.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Суд установив, що між ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» ) та ОСОБА_1 02 квітня 2013 року був укладений договір банківського обслуговування, умови якого визначені у анкеті-заяві.

Також суду була надана анкета-заява від 20 грудня 2019 року клієнта ОСОБА_1 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», хоча позовна заява не містить обґрунтувань як доказу зазначеної анкети-заяви, оскільки позивач просить стягнути заборгованість за договором від 02 квітня 2013 року, тому суд її відхиляє.

В той же час у дослідженій судом анкеті-заяві процентна ставка за користування кредитними коштами не зазначена.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, як і умов про стягнення прострочених відсотків.

В той же час паспорт споживчого кредиту, який підписаний відповідачем 14 червня 2022 року, не є складовою частиною кредитного договору, а є лише письмовою формою ознайомлення споживача до укладення договору з умовами різних видів кредитування для забезпечення йому можливості вибору серед альтернативних умов кредитування, а тому не може бути розцінений судом як частина кредитного договору, яким зафіксовані умови кредитування.

Таким чином, у позивача відсутні підстави для нарахування та стягнення (списання) з ОСОБА_1 в рахунок оплати кредитних зобов`язань процентів за користування кредитними коштами, в тому числі прострочених процентів.

Крім того суд зауважує, що анкета-заява не містять строку повернення кредиту (користування ним).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, висловила позицію про те, що якщо фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги згідно з ст. 530 ЦК України, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, а тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Суд звертає увагу, що позивач просить стягнути саме заборгованість за тілом кредиту.

Суд дослідив виписки по рахунку відповідача, розрахунок заборгованості (третя графа розрахунку «Витрати клієнтом кредитних коштів») та встановив, що розмір фактично отриманих позичальником коштів за період з 01 липня 2019 року по 17 липня 2023 року становить 91 310,46 грн.

В той же час, в графі розрахунку заборгованості «Сума коштів внесених клієнтом на погашення заборгованості» Банком зазначені кошти, які різними платежами повертались відповідачем позивачу на погашення заборгованості і загальна сума у підрахунку яких склала 77 776,43 грн, що співпадає із даними виписки по рахунку за договором станом на 17 липня 2023 року. Також із виписки по рахунку відповідача, яка складена станом на 07 січня 2024 року, судом установлено, що відповідачем у період з 23 липня 2023 року по 07 грудня 2023 року, який не охоплений попередньою випискою по рахунку, було здійснено поповнення картки шляхом грошових переказів на загальну суму 21 366,55 грн.

Крім того, судом під час дослідження виписки по рахунку відповідача, розрахунку заборгованості було встановлено, що позивачем у період з 02 квітня 2013 року по 30 червня 2019 року здійснювалось нарахування та списання відсотків за використання кредитного ліміту, а також пені, а саме з відповідача за вказаний період було стягнуто 626,87 грн. Водночас заборгованість відповідача за тілом кредиту станом на 30 червня 2019 року становила 6789,03 грн. Безпідставне списання відсотків, в тому числі прострочених відсотків, мало місце і у період з 01 липня 2019 року по 17 липня 2023 року - в сумі 2489,81 грн.

Оскільки відсутні правові підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитними коштами та пені, тому з позивача безпідставно стягнуто в період з 02 квітня 2013 року по 30 червня 2019 року 626,87 грн та в період з 01 липня 2019 року по 17 липня 2023 року 2489,81 грн, а тому вказані суми суд розцінює як такі, що були повернуті позивачем на користь відповідача за фактично отриманні кредитні кошти (тіло кредиту).

Таким чином, всього за період користування ОСОБА_1 грошовими коштами банку, відповідач використав 91 310,46 грн, в той же час повернув банку кошти у загальному розмірі 99 143,03 грн.

Відповідно підстави для стягнення із відповідача заборгованості за тілом кредиту відсутні, оскільки фактично отримані позичальником кошти банку повернуті.

На підставі ч.ч. 1, 5 і 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з ОСОБА_1 суми заборгованості за кредитом, оскільки такі вимоги безпідставні та необґрунтовані позивачем.

Оскільки право позивача, за захистом якого останній звернувся до суду з даним позовом, порушено не було і суд відмовляє у позові через безпідставність та необґрунтованість останнього, що є самостійною підставою для відмови у позові, судом не досліджується питання позовної давності, про застосування якої заявила представник відповідача.

Розподіл судових витрат

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки у позові відмовлено, суд покладає судові витрати, понесенні позивачем на останнього.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У позові Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Судові витрати у виді судового збору в сумі 2684 гривні, понесені Акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК», покласти на останнього.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

Позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, .

Відповідач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повне судове рішення складено 18 березня 2024 року.

Суддя Ю.В. Оленич