Справа № 215/522/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2024 року суддя Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Камбул М.О. ознайомившись з матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 (місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 ) про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

26.01.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, якою просить стягувати аліменти з відповідача на її користь, в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходу щомісячно, на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення повноліття.

Ухвалою Тернівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30.01.2024 позовна заява ОСОБА_1 була залишена без руху, оскільки подана з порушенням вимог, викладених у ст.ст. 175, 177 ЦПК України.

Відповідно до поштового повідомлення від 16.02.2024, конверт повернуто за закінченням терміну зберігання, та згідно довідки про доставку електронного листа, ухвалу суду від 30.01.2024 доставлено 19.02.2024 на електронну пошту позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначену в позові. Станом на 01.03.2024 ухвала про залишення заяви без руху невиконана, позивач зазначенні в ухвалі недоліки не усунула, клопотання про продовження строку для усунення вказаних в ухвалі суду недоліків не надавала.

Згідно з ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту, несплата судового збору тощо) не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним.

З рішень Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого Королівства» від 28.10.1998 та «Креуз проти Польщі» від 19.06.2001, вбачається, що право на суд не є абсолютним та воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Із зазначеного слідує, що повернення заяви у відповідності до ст. 185 ЦПК України, не є порушенням права на справедливий захист та не може вважатися обмеженням права доступу до суду, оскільки не позбавляє права заявника на повторне звернення до суду із заявою.

Також, відповідно до правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі № 725/486/22 (провадження № 61-7107св22), від 30 листопада 2022 року у справі № 759/14068/19 (провадження № 61-8505св22), від 20 січня 2023 року у справі № 465/6147/18 (провадження № 61-8101св22), Верховний Суд виходить з того, що якщо учасник надав суду електронну адресу, зазначивши її у заяві (скарзі), то потрібно припустити, що учасник справи бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це передусім покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником за допомогою повідомлених ним засобів, діє правомірно і добросовісно. Тому потрібно виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.

Оскільки позивач відповідно до ухвали суду від 30.01.2024 не виконала вимоги, визначені ст.ст. 175, 177 ЦПК України, у встановлений судом строк та з заявою про продовження строку для усунення недоліків у заяві, станом на 01.03.2024, до суду не зверталася, тому згідно ч. 3 ст. 185 ЦПК України, матеріали позовної заяви слід вважати неподаними і повернути позивачу.

Одночасно суд роз`яснює, що згідно ч.7 ст.185 ЦПК України, повернення позову не перешкоджає повторному зверненню із позовною заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення позовної заяви.

На підставі викладеного і керуючись ст.185, ст.258-261 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, вважати неподаною та повернути позивачу з документами, що додаються до неї.

Роз`яснити позивачу, що вона не позбавлена права повторного звернення до суду з цією позовною заявою, після усунення обставин, що стали підставою для повернення позовної заяви.

Ухвалу складено та підписано суддею 01 березня 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу не було вручено у день її складання, учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали.

Суддя: