ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/683/24 Доповідач - Хома М.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2024 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючої - Хома М.В.

суддів - Гірський Б. О., Костів О. З.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 квітня 2024 року, ухвалене суддею Дзюбичем В.Л. у цивільній справі №607/25250/23 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: дочірнє підприємство "Фаворит-1" ПП "Дружба Сервіс Житло 1", про відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтовано тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1 . У ніч з 22 на 23 червня 2023 року відбулось затоплення вказаної квартири. Згідно Акту від 28 липня 2023, складеного ДП "Фаворит-1" затоплення вищевказаної квартири відбулось із квартири АДРЕСА_2 , яка розміщена поверхом вище та належить ОСОБА_1 . Причиною затоплення стало те, що тріснув гнучкий шланг подачі води на бачок, який мешканці встановили самостійно. Відповідно до Висновку про ринкову вартість матеріального збитку, складеного оцінювачем Торгово-промислової палати ОСОБА_3 вартість матеріального збитку, завданого власнику квартири АДРЕСА_1 станом на 23 серпня 2023 року становить 17108,00 грн. ОСОБА_1 після затоплення квартири позивача пообіцяла останньому відшкодувати завдані матеріальні збитки, однак цього не зробила.

У зв`язку із вищенаведеним, ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_1 17108,00 грн грошового відшкодування матеріальної шкоди завданої залиттям квартири, 2500,00 грн витрат на проведення висновку оцінювача, 1073,60 грн судові витрати по сплаті судового збору.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 квітня 2024 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 17108,00 грн грошового відшкодування матеріальної шкоди завданої залиттям квартири.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 2500,00 грн сплачених за складання звіту про оцінку матеріального збитку завданого власнику квартири.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 1073,60 грн сплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити рішення, яким в позові відмовити. Вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, оскільки при ухваленні рішення суд взяв до уваги Акт про затоплення квартири від 28 липня 2023 року та Звіт про оцінку матеріального збитку завданого власнику квартири від 23 серпня 2023 року, які не відповідають вимогам закону, мають розбіжності між собою щодо виявлених пошкоджень, їх розміру та кількості. Зокрема, при складенні Акту від 28 липня 2023 року повинна бути створена комісія за участю представників організації, яка є виконавцем послуг з утримання будинків, організації, яка обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення та водопостачання, а також у присутності потерпілої та винної сторони. У Акті не вказана дата затоплення квартири. Cудом першої інстанції не надано належної оцінки показам свідка ОСОБА_4 , яка зазначила, що після затоплення квартири її дочка (відповідачка) надала позивачці 2000 грн. та остання претензій до неї не мала.

У відзиві представник ОСОБА_2 - адвокат Бакальця І.Г. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін, а також просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу. Вказує, що форма Акту про затоплення квартири від 28 липня 2023 року за формою та змістом відповідає вимогам чинного законодавства. Щодо невідповідності розміру та місця виявлених пошкоджень у Акті та Звіті, зазначив, що працівники ДП "Фаворит 1" не є фахівцями в галузі товарознавства, не могли повно та професійно описати у Акті всі пошкодження.

Ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає не до задоволення.

Обставини справи.

ОСОБА_2 проживає в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серія ВСІ №080244 від 12.07.2006 та реєстраційним написом у свідоцтві про право на спадщину за законом, яке видане та посвідчене 12.07.2006 року державним нотаріусом Першої тернопільської нотаріальної контори Береш О.М.

За фактом залиття квартири ОСОБА_2 28 липня 2023 року комісією ДП «Фаворит-1», складений Акт про залиття, згідно якого затоплення квартири АДРЕСА_1 , відбулось із квартири АДРЕСА_2 , яка розміщена поверхом вище, власником якої є ОСОБА_1 . За результатами обстеження встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 , видимі сухі жовті плями від давнішнього затоплення, а саме: стеля в коридорі приблизно = 0,8 кв.м, стеля в ванній кімнаті приблизно = 0,4 кв.м; стіна в ванній кімнаті приблизно = 0,3 кв.м; стеля в кімнаті приблизно = 0,2 кв.м; стіна в кімнаті приблизно =1 кв.м; стіна в коридорі приблизно = 0,2 кв.м. Зі слів мешканки квартири АДРЕСА_2 причиною затоплення стало те, що тріснув гнучкий шланг подачі води на бачок, який мешканці встановили самостійно. Власниця квартири АДРЕСА_2 від підписання вказаного акту відмовилась.

Згідно звіту про оцінку матеріального збитку, завданого власнику двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , складеного оцінювачем Тернопільської торгово-промислової Палати Величко О.М., вартість матеріального збитку завданого власнику вищевказаної квартири, станом на 23 серпня 2023 року, становить 17108,00 гривень.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права.

Статтею 322 ЦК України передбачено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування заданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є ; втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода ).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, шкода завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно із роз`ясненнями, наданими у постанові Пленуму Верховного суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Так, ч. 2 ст. 1166 ЦК України передбачено, що особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За загальними правилами деліктних зобов`язань, закріплених ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З аналізу наведеної статті ЦК України вбачається, що відсутність своєї вини відповідно до вимог ч. 2 ст. 1166 ЦК України має доводити саме заподіювач шкоди, а не позивач має доводити наявність вини відповідача, хоча він не позбавлений цього права.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди.

Верховний Суд у постанові від 27 березня 2019 року у справі №643/19078/15 вказав на те, що відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відповідно до абз. 2 п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року №76, у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт.

Додатком 4 до вказаних Правил встановлено форму акта, з якої вбачається, що в ньому повинно бути відображено: дату складання акта (число, місяць, рік); прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника (наймача, орендаря) квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода (обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість); висновок комісії щодо встановлення вини особи, що вчинила залиття.

Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність (у такому випадку в акті має бути зазначено, що згадані особи (прізвище, ім`я, по батькові) підписувати складений акт відмовилися з таких-то причин). Акт повинен бути складений у тому числі за присутності: головного інженера виконавця послуг; голови комісії; майстра технічної дільниці; майстра ремонтної дільниці слюсаря-сантехніка, представників організації обслуговуючої компанії.

Так, 28 липня 2023 року комісією ДП «Фаворит-1» в складі майстра дільниці ОСОБА_5 , працівників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , було складено Акт про залиття, згідно якого затоплення квартири АДРЕСА_1 , відбулось із квартири АДРЕСА_2 , яка розміщена поверхом вище, власником якої є ОСОБА_1 . За результатами обстеження встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 , видимі сухі жовті плями від давнішнього затоплення, а саме: стеля в коридорі приблизно = 0,8 кв.м, стеля в ванній кімнаті приблизно = 0,4 кв.м; стіна в ванній кімнаті приблизно = 0,3 кв.м; стеля в кімнаті приблизно = 0,2 кв.м; стіна в кімнаті приблизно =1 кв.м; стіна в коридорі приблизно = 0,2 кв.м. Зі слів мешканки квартири АДРЕСА_2 причиною затоплення стало те, що тріснув гнучкий шланг подачі води на бачок, який мешканці встановили самостійно. Власниця квартири АДРЕСА_2 від підписання вказаного акту відмовилась.

Також допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_4 пояснила, що коли вона знаходилася на дачі, до неї подзвонила донька ОСОБА_1 і повідомила, що в неї вночі зірвало шланг від бачка, попросила щоб вона приїхала, оскільки перекрили воду і потрібно купити шланг для його заміни. Також зазначала, що вона поїхала на квартиру до ОСОБА_1 та затоплені були квартири ті, що знаходяться поверхами нижче, тобто квартири АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 .

Свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_8 в суді першої інстанції також підтвердили, що вночі з 22 на 23 червня 2023 року відбулося залиття квартир АДРЕСА_3 та АДРЕСА_7. Причиною затоплення був розірваний шланг у квартирі АДРЕСА_2 , в якій проживає ОСОБА_1 .

Отже, факт залиття квартири ОСОБА_2 , з вини ОСОБА_1 , підтверджується актом залиття від 28 липня 2023 року, складеним комісією ДП «Фаворит-1» в складі майстра дільниці ОСОБА_5 , працівників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , а також показами свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_2 та ОСОБА_8 .

Презумпцію вини у залитті квартири, належної ОСОБА_2 , відповідачкою як в ході розгляду справи судом першої інстанції, так і під час розгляду справи апеляційним судом не спростовано, тому правильним є висновок суду першої інстанції про наявність вини ОСОБА_1 у залитті квартири АДРЕСА_1 .

Доводи апеляційної скарги про те, що акт залиття від 28 липня 2023 року, є неналежним та недопустимим доказом, не заслуговують на увагу, оскільки акт відповідає формі, встановленій Правилами від 25 серпня 2005 року № 927/11207, в ньому наведені: дата та місце складання; члени комісії, що складають акт; місце, де трапилося залиття; подія, що трапилася; наслідки залиття, а також причини залиття, та наведені в ньому дані відповідачкою не спростовані.

Посилання ОСОБА_1 на відсутність у вищезгаданому акті її підпису, колегія суддів оцінює критично, оскільки у ньому міститься відмітка про те, що власник квартири АДРЕСА_2 від підпису відмовився.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2018 у справі №753/20314/15, у якій зазначено, що не підписання акта відповідачем не впливає на його правильність, оскільки зворотнього останній не довів. Відтак, якщо власник квартири, у якій сталася аварійна ситуація, що спричинила залиття, не підписав письмовий акт обстеження, це не призведе до втрати таким документом юридичної сили, а отже й доказового значення для справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що в акті не вказано дату затоплення квартири на увагу не заслуговують, оскільки Правилами від 25 серпня 2005 року № 927/11207 не передбачено імперативної вимоги щодо такого зазначення та відсутність в акті інформації про дату затоплення не спростовує того, що факт затоплення мав місце.

Згідно із звітом про оцінку матеріального збитку, завданого власнику двокімнатної квартири АДРЕСА_1 , складеного оцінювачем Тернопільської торгово-промислової Палати ОСОБА_3 , вартість матеріального збитку завданого власнику вищевказаної квартири, станом на 23 серпня 2023 року, становить 17108,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно прийняв в якості належного доказу на підтвердження розміру завданої матеріальної шкоди вищезгаданий звіт про оцінку, оскільки він не узгоджується із актом від 28 липня 2023 року, в частині опису пошкоджень, їх розміру та місця виявлення.

Разом з тим, вказані посилання щодо неналежності звіту про оцінку матеріального збитку, колегія суддів відхиляє, адже ОСОБА_1 ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі не було заявлено клопотання щодо проведення експертизи стосовно розміру завданої матеріальної шкоди.

Таким чином, ОСОБА_1 не спростувала належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири ОСОБА_2 , клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема, на предмет визначення причин залиття квартири позивача, не заявила та не надала інших доказів щодо розміру спричиненої майнової шкоди, хоча це є її процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення вказаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування з мотивів, викладених у апеляційній скарзі колегія суддів не вбачає.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

У відзиві представник ОСОБА_2 - адвокат Бакалець І.Г., серед іншого, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу до відзиву долучено:

-Договір про надання професійної правничої допомоги від 17 липня 2024 року, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Бакалець І.Г., та згідно якого сторони погодили гонорар у розмірі 3000,00 грн. При визначенні розміру гонорару враховано виконання адвокатом наступних послуг: вивчення наданої клієнтом копії апеляційної скарги ОСОБА_1 ; підготовка та подача до Тернопільського апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 ;

-Ордер на надання правничої допомоги у Тернопільському апеляційному суді ОСОБА_2 адвокатом Бакалець І.Г.

-Квитанція до прибуткового касового ордеру №45 від 17 липня 2024 року, згідно якої адвокат Бакалець І.Г. отримав від ОСОБА_2 3000,00 грн.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно положень частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Із наданих заявником документів вбачається, що розмір витрат на правову допомогу встановлено у фіксованому розмірі 3000,00 грн.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказано, що з аналізу частини третьої статті 141 ЦПК України можна виділити такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи. Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення. Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 просила суд відмовити у стягненні з неїна користь ОСОБА_2 3000,00 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, так як остання сума не була вказана у сумі відшкодування згідно прийнятого рішення Тернопільського міськрайонного суду щодо якого було подано апеляційну скаргу.

Відповідно пп. "в" п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частині із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Отже, витрати на професійну правничу допомогу можуть бути заявлені у суді апеляційної інстанції.

Заперечення ОСОБА_1 щодо визначеного представником ОСОБА_2 - адвокатом Бакалець І.Г. розміру витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у відповіді на відзив не містяться, та такі не подано до суду апеляційної інстанції.

З огляду на відсутність клопотання ОСОБА_1 про зменшення розміру правничої допомоги, беручи до уваги характер правовідносин у цій справі, колегія суддів вважає, що клопотання представника ОСОБА_2 - адвоката Бакалець І.Г. про стягнення витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн підлягає задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 367, 375, 382-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 квітня 2024 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_5 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_6 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) 3000,00 грн (три тисячі гривень) витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Повний текст постанови складено 23 серпня 2024 року.

Головуюча Хома М.В.

Судді Гірський Б.О.

Костів О.З.