У х в а л а

27 серпня 2024 року

м. Київ

Справа № 935/234/24

Провадження № 61-6516ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув питання щодо відкриття касаційного провадження

за касаційними скаргами ОСОБА_1 (далі - скаржниця), інтереси якої представляє адвокат Кока Валентина Аркадіївна (далі - адвокат),

на ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 29 лютого 2024 року, постанову Житомирського апеляційного суду від 3 квітня 2024 року та постанову цього суду від 10 липня 2024 року

у справі за позовом керівника Коростишівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Коростишівської міської ради (далі - позивач) до Житомирської обласної військової адміністрації та скаржниці про визнання незаконним і скасування розпорядження, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності, повернення земельної ділянки та

в с т а н о в и в :

1. У січні 2024 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- усунути Коростишівській міській об`єднаній територіальній громаді в особі Коростишівської міської ради перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження її майном, визнавши незаконним і скасувавши розпорядження голови Житомирської обласної державної адміністрації від 20 січня 2020 року № 47 «Про розпорядження землями державної власності несільськогосподарського призначення»;

- усунути Коростишівській міській об`єднаній територіальній громаді в особі Коростишівської міської ради перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження її майном, визнавши недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 19 березня 2020 року, зареєстрований у реєстрі за № 3948, який Житомирська обласна державна адміністрація уклала зі скаржницею,

- усунути Коростишівській міській об`єднаній територіальній громаді в особі Коростишівської міської ради перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження її майном, скасувавши державну реєстрацію права приватної власності скаржниці на земельну ділянку площею 0,7000 га з кадастровим номером :17:000:0004 (далі - земельна ділянка);

- усунути Коростишівській міській об`єднаній територіальній громаді в особі Коростишівської міської ради перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження її майном, зобов`язавши скаржницю повернути земельну ділянку;

- усунути Коростишівській міській об`єднаній територіальній громаді в особі Коростишівської міської ради перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження її майном, зобов`язавши скаржницю винести за межі прибережної захисної смуги водного об`єкта розташовані на земельній ділянці такі будівлі та споруди:

(1) будівля № 4 площею забудови 118 кв. м, будівля № 6 площею забудови 328 кв. м,

(2) будівля з навісом № 7 площею забудови 491 кв. м,

(3) будівля № 8 площею забудови 12 кв. м,

(4) будівля з навісом № 9 площею забудови 110 кв. м,

(5) будівля № 10 площею забудови 67 кв. м,

(6) будівля № 11 площею забудови 67 кв. м,

(7) будівля № 12 площею забудови 67 кв. м,

(8) частина будівлі № 5 площею забудови 713 кв. м,

(9) частина будівлі № 2 площею забудови 9 кв. м,

(10) 7 альтанок загальною площею забудови 88 кв. м (в тому числі альтанка № 1 площею забудови 6 кв. м, альтанка № 2 площею забудови 32 кв. м, альтанка № 3 площею забудови 5 кв. м, альтанка № 4 площею забудови 8 кв. м, альтанка № 5 площею забудови 8 кв. м, альтанка № 6 площею забудови 14 кв. м, альтанка № 7 площею забудови 15 кв. м), що відображені у висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи від 8 грудня 2023 року № 2029/2030/2302-2311/23-25 у кримінальному провадженні № 0000460 від 30 серпня 2023 року.

2. У лютому 2024 року позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову, наклавши арешт на земельну ділянку.

3. 29 лютого 2024 року Коростишівський районний суд Житомирської області постановив ухвалу, згідно з якою задовольнив заяву позивача про забезпечення позову: наклав арешт на земельну ділянку та заборонив державним реєстраторам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо неї, в тому числі реєстрацію (перереєстрацію), пов`язану з відчуженням, зміною, поділом, заставою або іншим видом зміни власника.

4. 3 квітня 2024 року Житомирський апеляційний суд прийняв постанову, згідно з якою апеляційну скаргу скаржниці задовольнив частково: ухвалу суду першої інстанції змінив, виключивши з резолютивної частини вказівку про заборону державним реєстраторам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки, в тому числі реєстрацію (перереєстрацію), пов`язану з відчуженням, зміною, поділом, заставою або іншим видом зміни власника; в іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишив без змін.

5. 22 лютого 2024 року скаржниця подала до суду заяву про закриття провадження у справі. Мотивувала тим, що оскільки вона є власником готельного комплексу, була зареєстрована як фізична особа-підприємець з видом діяльності «Діяльність готелів і подібних засобів тимчасового розміщування», а земельна ділянка та майно використовувались і використовуються саме для здійснення такої господарської діяльності, цей спір за характером правовідносин слід вирішувати у господарських судах.

6. 14 травня 2024 року Коростишівський районний суду Житомирської області постановив ухвалу, згідно з якою закрив провадження у справі.

7. 10 липня 2024 року Житомирський апеляційний суду прийняв постанову, згідно з якою ухвалу суду першої інстанції від 14 травня 2024 року скасував і скерував справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

8. 29 квітня 2024 року адвокат в інтересах скаржниці подала до Верховного Суду касаційну скаргу (вх № 15318/0/220-24 від 3 травня 2024 року), у якій просить скасувати ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 29 лютого 2024 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 3 квітня 2024 року й ухвалити нове судове рішення - про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову. Обґрунтувала касаційну скаргу так:

- апеляційний суд безпідставно не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 15 січня 2019 року у справі № 915/870/18 та Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 лютого 2021 року у справі №755/5333/20, про те, що накладення арешту на майно можна застосовувати у справі, в якій заявлена майнова вимога, а спір стосується визнання права власності на майно, витребування майна;

- визнаючи неподібними правовідносини та запроваджуючи практику застосування заходу забезпечення у виді арешту майна у немайнових спорах, суди першої й апеляційної інстанцій створюють «вкрай небезпечну та неоднозначну, з процесуальної точки зору, преюдицію»;

- Житомирська обласна прокуратура «відновила тиск на бізнес, з метою відібрання чи знищення ТОК «Чарівне озеро», що створює конкуренцію певним особам»;

- важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання процесуальними правами, не порушення прав відповідного учасника процесу, до якого мають застосувати відповідні заходи мають, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, використовуючи механізм забезпечення позову, учасники спору повинні: належно обґрунтувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення у конкретній справі; зазначити обставини, які підтверджують те, що невжиття такого заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтвердити такі обставини належними та допустимими доказами (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20, Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2024 року у справі № 504/3408/22);

- немає жодних доказів того, що відповідачка вживає будь-які заходи для відчуження земельної ділянки; лише посилання в заяві на наявність у відповідачки зазначеного наміру без відповідних доказів і обґрунтувань не є достатньою підставою для накладення арешту та становитиме, на переконання суду, надмірне втручання у право власності відповідачки, яка буде позбавлена можливості розпоряджатись належним їй майном без відповідного обґрунтування (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2024 року у справі № 504/3408/22);

- умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити або унеможливити виконання рішення суду чи ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17);

- прокурор не надав жодного доказу, що скаржниця вживала будь-які заходи для відчуження земельної ділянки, не обґрунтував підстави застосування арешту цього майна. Реєстрація за скаржницею у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно права приватної власності на земельну ділянку, не може слугувати доказом того, що вона має намір вчинити будь-які правочини щодо цієї ділянки;

- під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість останнього суд не перевіряє (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17 грудня 2018 року у справі № 914/970/18 і від 10 листопада 2020 року у справі № 910/1200/20);

- необґрунтованим є твердження прокурора, що частина земельної ділянки перебуває у прибережній захисній смузі, а тому належить до земель водного фонду. Суд апеляційної інстанції, застосувавши в оскарженій постанові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 і від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц, сформував у суду першої інстанції бачення про достовірність припущень прокурора про належність земельної ділянки до вказаної категорії земель;

- оцінюючи співмірність заходу забезпечення позову, суд має співвіднести негативні наслідки від вжиття такого заходу з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок його невжиття, із урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких особа звернулася до суду, вартості майна, на яке треба накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18);

- у позові прокурор припустив, що лише частина земельної ділянки скаржниці перебуває у прибережній захисній смузі та належить до земель водного фонду, а тому будівлі слід знести з цієї частини. Аби суттєво зашкодити господарській діяльності скаржниці, прокурор просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу усієї земельної ділянки, арешт накласти на всю цю ділянку та повернути не її частину, а всю, хоча на ній законно збудовані споруди, які є у власності скаржниці. Остання як власник земельної ділянки має право її поділити, виокремити прибережну захисну смугу, якщо така є, та добровільно виконати вимоги прокурора шляхом знищення будівель, частини туристичного оздоровчого комплексу «Чарівне озеро» у прибережній смузі.

9. 31 травня 2024 року Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою залишив без руху касаційну скаргу (вх № 15318/0/220-24 від 3 травня 2024 року). Адвокат повинна була вказати про наявність або відсутність у неї електронного кабінету, зазначити поштовий індекс і номери засобів зв`язку скаржниці, дату отримання копії оскарженого судового рішення суду апеляційної інстанції, надати докази на підтвердження цієї дати (якщо такі у неї є), додати до касаційної скарги відповідно до кількості учасників справи копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, посвідчення адвоката, ордер на надання правничої (правової) допомоги, платіжної інструкції від 25 квітня 2024 року № 0.0..1 і постанови Житомирського апеляційного суду від 3 квітня 2024 року.

10. 1 липня 2024 року адвокат в інтересах скаржниці подала заяву про усунення недоліків касаційної скарги та уточнену касаційну скаргу, у якій зазначила про наявність у себе та про відсутність у скаржниці електронного кабінету, поштовий індекс і номери засобів зв`язку скаржниці, дату отримання копії постанови Житомирського апеляційного суду від 3 квітня 2024 року. Додала таку копію, роздруковану з Єдиного державного реєстру судових рішень, та цю ж постанову з довідкою про набрання судовим рішенням законної сили, сформовану у системі «Електронний суд» 7 квітня 2024 року, копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю, витягу з Єдиного реєстру адвокатів України, посвідчення адвоката, ордера на надання правничої (правової) допомоги, платіжної інструкції від 25 квітня 2024 року № 0.0..1, конверта листа, в якому скаржниця отримала ухвалу Верховного Суду у складі судді Другої палати Касаційного цивільного суду від 31 травня 2024 року та трекінг поштового відправлення для підтвердження такого отримання. Усе зазначене подала відповідно до кількості учасників справи разом із копією уточненої касаційної скарги та заяви про усунення недоліків касаційної скарги.

11. 6 серпня 2024 року адвокат в інтересах скаржниці подала до Верховного Суду касаційну скаргу (вх. № 26494/0/220-24 від 8 серпня 2024 року), у якій просить скасувати постанову Житомирського апеляційного суду від 10 липня 2024 року, залишити в силі ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 14 травня 2024 року та вирішити питання щодо стягнення судових витрат. Обґрунтувала касаційну скаргу так:

- є підстави вважати, що головуючий суддя Павицька Т. М. прямо чи побічно заінтересована у результаті розгляду справи, що є підставою для її відводу. Суддя Павицька Т. М. у цій справі вже розглядала доводи скаржниці про непідсудність позову «цивільним судам» під час розгляду апеляційної скарги скаржниці на ухвалу суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно. Суддя, яка під час розгляду справи 3 квітня 2024 року без будь-яких обґрунтувань відхилив доводи апеляційної скарги скаржниці у частині мотивів щодо порушення предметної юрисдикції, уже має сформовану думку з цього питання, або ж перебуває під впливом і тиском прокуратури. Тому зазначена суддя побічно зацікавлена у тому, аби її позиція, висловлена під час розгляду апеляційної скарги скаржниці 3 квітня 2024 року у цій справі, відповідала висновкам під час розгляду 10 липня 2024 року апеляційної скарги позивача. Заявлений відвід судді Павицькій Т. М. був обґрунтованим, а в його задоволенні суд відмовив безпідставно;

- суд апеляційної інстанції, мотивуючи його рішення, використав висновок, сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 593/793/14-ц, про те, що громадянин, який мав статус суб`єкта підприємницької діяльності, але на дату подання позову втратив його, не може бути стороною у судовому процесі в господарському суді, якщо немає визначених законом підстав для його участі у такому процесі. Однак зазначений висновок стосувався питання щодо юрисдикції суду за участю фізичної особи, яка припинила підприємницьку діяльність до 15 грудня 2017 року, тобто доти, поки у Господарському процесуальному кодексі України (далі - ГПК України) був припис про припинення провадження у господарській справі у разі припинення діяльності фізичної особи як суб`єкта господарювання;

- вирішення питання про юрисдикцію суду залежить від того, чи виступає фізична особа - сторона у відповідних правовідносинах - як суб`єкт господарювання, та від визначення цих правовідносин як господарських (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 3 вересня 2019 року у справі № 916/1261/18, від 14 листопада 2018 року у справі № 127/2709/16-ц, від 15 травня 2019 року у справі № 686/19389/17 та від 9 жовтня 2019 року у справі № 209/1721/14-ц);

- на час звернення до суду скаржниця використовувала земельну ділянку у комерційних цілях для розміщення бару-ресторану, літнього майданчика. Тому спір щодо такої ділянки слід вирішувати відповідно до пункту 15 частини першої статті 20 ГПК України у господарському суді (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 9 жовтня 2019 року у справі № 209/1721/14-ц);

- критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне; по-друге, суб`єктний склад учасників спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа). Спірні правовідносини виникли з приводу здійснення фізичною особою-підприємцем підприємницької діяльності на земельній ділянці, яка належить Хмельницькій міській раді. Тому суди помилково розглянули цей спір у порядку цивільного судочинства. Правовідносини виникли щодо земельної ділянки, яку відповідач використовує як платну автомобільну стоянку, тобто для здійснення підприємницької діяльності (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 686/19389/17);

- скаржниця діяла як фізична особа-підприємець, використовувала спірне нерухоме майно для здійснення господарської діяльності. Після припинення підприємницької діяльності згідно з договорами зберігання передала земельну ділянку та розташоване на ній майно фізичним особам-підприємцям ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , які використовують ці об`єкти у господарській діяльності з надання послуг у сфері рекреації та мають бути залучені до участі у справі. Тому останню треба розглядати не за правилами цивільного судочинства, як бажає позивач, якому «зручніше тиснути на місцевий Коростишівський районний суд», а у порядку господарського судочинства.

12. Одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) (частина перша статті 394 ЦПК України).

13. Верховний Суд вважає, що є підстави для відкриття касаційного провадження. Скаржниця подала дві касаційні скарги з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. У касаційних скаргах є доводи, які потребують перевірки, щодо передбачених останнім абзацом частини другої статті 389 ЦПК України підстав для касаційного оскарження.

Керуючись статтями 260, 261, 389, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд

у х в а л и в :

1. Відкрити касаційне провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Коростишівського районного суду Житомирської області від 29 лютого 2024 року, постанову Житомирського апеляційного суду від 3 квітня 2024 року та постанову цього суду від 10 липня 2024 року у справі за позовом керівника Коростишівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Коростишівської міської ради до Житомирської обласної військової адміністрації та ОСОБА_1 про визнання незаконним і скасування розпорядження, визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності, повернення земельної ділянки.

2. Витребувати з Коростишівського районного суду Житомирської областіцивільну справу № 935/234/24.

3. Надіслати учасникам справи копії касаційних скарг і доданих до них матеріалів; роз`яснити їм право подати відзиви на касаційні скарги, які за формою і змістом мають відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, впродовж двадцяти днів із дня отримання цієї ухвали.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Судді Д. А. Гудима
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко