КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

суддя-доповідач Гуль В.В.,

судді Мельник Я.С., Матвієнко Ю.О.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Макарівського районного суду Київської області від 29 липня 2022 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_1 про відшкодування комунальних витрат, послуг з утримання будинку та споруд, прибудинкової території, -

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ПАТ «Промінвестбанк» звернулося в суд до ОСОБА_1 з указаним позовом, в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування комунальних витрат, послуг з утримання будинку та споруд, прибудинкової території за період з березня 2017 року - червень 2021 року у сумі 115 850 грн, інфляційне збільшення у розмірі 48 479,13 грн, а всього: 164 329,13 грн та 2 270 грн судового збору.

В обґрунтування позову зазначено, що ПАТ «Промінвестбанк» на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 1996 року, акту прийому-передачі від 31 травня 1996 року є власником будинку гуртожитку, об`єкту житлової нерухомості - загальною площею 3002,4 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 працювала на посаді начальника відділу по контролю за виконанням документів Управління справами у період з 27 червня 1985 року по 22 березня 2010 року.

На період роботи в банку їй була виділена кімната № НОМЕР_1 у будинку гуртожитку, загальний розмір якої складає 26,2 кв.м, де вона проживає на даний час.

21 лютого 2017 року ПАТ «Промінвестбанк» прийняв розпорядження №70-р, яким встановив тарифи на проживання у будинку гуртожитку.

На момент прийняття тарифів відповідач не працювала у банку, проте при звільненні зобов`язувалася добросовісно та вчасно платити та просила не виселяти її з орендованого житла.

Оскільки, ОСОБА_1 на дату прийняття розпорядження не являлася працівником банку, тому з березня 2017 року входить до категорії «Всі інші категорії» і тариф для неї складає 2 000 грн щомісячно.

01 червня 2018 року ПАТ «Промінвестбанк» прийняв розпорядження №226-р, яким збільшив тарифи за проживання та з червня 2018 року відповідач повинна була вносити плату у розмірі 4 400 грн.

ПАТ «Промінвестбанк», посилаючись на те, що відповідач свої зобов`язання не виконує та сплачує за проживання (відшкодування комунальних витрат, послуг з утримання будинку та споруд, прибудинкової території) частково, вказував, що в неї виник борг перед позивачем за період з березня 2017 року по червень 2021року у сумі 115 850 грн.

На підставі викладеного позовні вимоги просило задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 29 липня 2022 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 користь ПАТ «Промінвестбанк»відшкодування комунальних витрат, послуг з утримання будинку та споруд, прибудинкової території за період з березня 2017 року по червень 2021 року в сумі 115 850 грн, інфляційне збільшення у розмірі 48 479,13 грн, а всього 164 329,13 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 користь ПАТ «Промінвестбанк»судовий збір в сумі 2 270 грн.

Не погоджуючись з указаним рішенням представник відповідачаОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

У мотивування скарги зазначає, що провадження у справі повинно було бути закрито внаслідок того, що підписантом позовної заяви був неналежний представник, що підтверджується матеріалами справи.

Вказує про порушення позивачем строку позовної давності.

Посилається на те, що позивач приймав всі платежі, здійснені відповідачем як належні, про що свідчить відсутність з боку позивача будь-яких письмових вимог та претензій, направлених на ім`я ОСОБА_1 протягом всього періоду користування кімнатою.

Зауважу, що не була жодним чином повідомлена позивачем про зміну тарифу.

Звертає увагу, що будь-яких даних про розрахунки на підтвердження визначеного позивачем тарифу щомісячно, показників (складових), які включаються до тарифів на комунальні експлуатаційні послуги за розрахунком вартості розміщення та надання відповідної житлової площі для проживання в гуртожитку позивач разом з позовом не надає.

Позивач не скористався своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направив.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частини першої статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. А тому клопотання позивача про розгляд справи в судовому засіданні з повідомлення сторін задоволенню не підлягає.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги у повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що позивач є власником будівлі гуртожитку, а тому має право встановлювати оплату за проживання у гуртожитку, крім того право змінювати вартість проживання, комунальних послуг в односторонньому порядку передбачено положенням Правил внутрішнього розпорядку в гуртожитку (п. 4.2).

Оскільки відповідач не є працівником банку, а тому з урахуванням площі кімнати 18 кв.м. повинна сплачувати оплату житлово-комунальних послуг та послуг з утримання будинку та прибудинкової території відповідно до розпорядження ПАТ «Промінвестбанк» №70 від 21 лютого 2017 року та розпорядження ПАТ «Промінвестбанк» №226-р від 01 червня 2018 року.

Проте, колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що ПАТ «Промінвестбанк» є власником будинку гуртожитку, об`єкту житлової нерухомості - загальною площею 3002,4 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . Дата державної реєстрації: 30 березня 2016 року.

ОСОБА_1 працювала на посаді начальника відділу по контролю за виконанням документів Управління справами у період з 27 червня 1985 року по 22 березня 2010 року.

На період роботи в банку їй була виділена кімната № НОМЕР_1 у будинку гуртожитку, де вона проживає на даний час.

Наказом № 231-к від 19 березня 2010 року ОСОБА_1 звільнено з роботи у банку з 22 березня 2010 року.

21 лютого 2017 року ПАТ «Промінвестбанк» прийняв розпорядження №70-р, яким встановив тарифи на проживання в будинку гуртожитку.

На момент прийняття тарифів відповідач не працювала у банку, проте при звільненні зобов`язувалася добросовісно та вчасно платити, і просила не виселяти її із орендованого житла.

Оскільки, ОСОБА_1 на дату прийняття розпорядження не являлася працівником банку, тому з березня 2017 року входить до категорії «Всі інші категорії» і тариф для неї складає 2 000 грн щомісячно.

01 червня 2018 року ПАТ «Промінвестбанк» прийняв розпорядження №226-р, яким збільшив тарифи за проживання та з червня 2018 року відповідач повинна була вносити плату у розмірі 4 400 грн.

Як стверджує сторона позивача, відповідач ОСОБА_1 проживає у зазначеному гуртожитку у відособленому приміщенні, тобто в однокімнатній квартирі де є: ванна з туалетом, коридор, кухня, балкон та кімната, розмір якої складає 18 кв.м, всього загальна площа 26,2 кв.м та отримує житлово-комунальні послуги, а тому повинна сплачувати (фіксований тариф, в який входять всі витрати на житлово- комунальні послуги (електроенергія, теплоенергія, холодна вода та водопостачання, дератизація та дезінфекція, вивіз сміття, водопостачання, ремонт та тех. обслуговування ліфтів, витрати на обслуговування прибудинкової території, електроосвітлення не тільки житлових кімнат, а й приміщень загального користування, зовнішнє освітлення та ін. - залежно від квадратних метрів кімнати). Доказів на спростування вказаних обставин матеріали справи не місять.

Судом першої інстанції також установлено, що ПАТ «Промінвестбанк» забезпечує експлуатацію будинку гуртожитку на підставі укладених договорів з підприємствами виробниками/виконавцями комунальних послуг та уклав такі договори з основними постачальниками комунальних послуг, зокрема:

- договір про постачання електричної енергії споживачу від 21 грудня 2018 року вих. №09/14-1489/10/21;

- договір № 240023 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 26 червня 2018 року;

- договір № 3.3.1595 про умови поставки газу Балансоутримувачам від 13 серпня 2015 року;

- договір 3.3.159.5 на постачання природного газу Балансоутримувачу від 01 січня 2020 року;

-договір № 231410 розподілу природного газу (для споживання, що не є побутовими) від 22 квітня 2016 року;

- договір № 01959/5-10 на послуги водопостачання та водовідведення від 28 лютого 2003 року;

- договір № 240023 на постачання теплової енергії у гарячій воді від 21 жовтня 2003 року;

- договір № 3412083 на користування електричною енергією від 18 грудня 2001 року;

- договір № 205009/14 про надання послуг по збиранню, вивезенню та захороненню твердих побутових відходів (ТПВ) від 01 квітня 2011 року;

- договір № 093150/10 з надання послуг з технічного обслуговування ліфтів;

-договір № K.U.-7818 про надання послуг бізнес - мережі.

Банком проведений аналіз адміністративно-господарських витрат:

-2016 рік: адміністративно-господарські витрати без амортизації складають - 1 516 659 грн, комунальні послуги - 1 109 415 грн, амортизація будинку гуртожитку - 1 712 907 грн та інші витрати, що складають загальну суму в розмірі - 3 251 554 грн (розпорядження обґрунтованості підняття тарифів від 25 січня 2017 року №2-9/1-р);

-2017 рік адміністративно-господарських витрат без амортизації складають - 1 771 489 грн, комунальні послуги - 1 348 201 грн, амортизація будинку гуртожитку - 1 570 165 грн та інші витрати, що складають загальну суму в розмірі - 3 414 065 грн (розпорядження обґрунтованості підняття тарифів від 13 квітня 2018 року №169/1-р).

Звертаючись до суду з позовом ПАТ «Промінвестбанк» посилалося на те, що з урахуванням розпоряджень банку ОСОБА_1 за проживання в гуртожитку сплачує кошти не в повному обсязі, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка за період з 01 березня 2017 року по 30 червня 2021 року складає суму у розмірі 115 850,00 грн, індекс інфляції у розмірі 48 479,13 грн, а всього 164 329,13 грн.

У свою чергу відповідачем на спростування обставин, викладених позивачем у позовній заяві, долучено до матеріалів справи копії квитанцій копій квитанцій, що підтверджують здійснення нею оплати за проживання у гуртожитку: за березень 2017 року сплачено 750,00 грн; за квітень 2017 року - 750,00 грн; за травень 2017 року - 750,00 грн; за червень 2017 року - 750,00 грн; за липень 2017 року - 750,00 грн; за серпень 2017 року - 750,00 грн; за вересень 2017 року - 750,00 грн; за жовтень 2017 року - 750,00 грн; за листопад 2017 року - 750,00 грн; за грудень 2017 року - 750,00 грн; за січень 2018 року - 750,00 грн; за лютий 2018 року - 750,00 грн; за березень 2018 року - 750,00 грн; за квітень 2018 року - 750,00 грн; за травень 2018 року - 750,00 грн; за червень 2018 року - 1300,00 грн; за липень 2018 року - 1300,00 грн; за серпень 2018 року - 1300,00 грн; за вересень 2018 року - 1300,00 грн. за жовтень 2018 року - 1300,00 грн; за листопад 2018 року - 1300,00 грн; за грудень 2018 року - 1300,00 грн; за січень 2019 року - 2200,00 грн; за лютий 2019 року - 2200,00 грн; за січень 2019 року - 1300,00 грн; за лютий 2019 року - 1300,00 грн; за квітень, травень та червень 2019 року - 6600,00 грн; за липень-серпень 2019 року - 3000,00 грн; за вересень-жовтень 2019 року - 3000,00 грн; за листопад-грудень 2019 року - 4400,00 грн; за січень-лютий 2020 року - 4000,00 грн; за березень-квітень 2020 року - 3000,00 грн; за травень-червень 2020 року - 3000,00 грн; за липень-серпень 2020 року - 3000,00 грн; за вересень-жовтень 2020 року - 3000,00 грн; за листопад 2020 року - 2000,00 грн; за грудень 2020 року - 2000,00 грн; за січень-лютий 2021 року - 4000,00 грн; за березень 2021 року - 2000,00 грн; за квітень 2021 року - 2000,00 грн; за травень 2021 року - 2000,00 грн; за червень 2021 року - 2000,00 грн; за липень 2021 року - 2000,00 грн; за серпень 2021 року - 2000,00 грн; за вересень 2021 року - 2000,00 грн; за жовтень 2021 року - 2000,00 грн; за листопад-грудень 2021 року - 4000,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини ІІІ Положення про гуртожитки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 квітня 2015 року №84, користування жилою площею в гуртожитках здійснюється відповідно до статті 130 ЖК Української РСР.

Згідно пункту 4 частини ІІІ цього Положення особи, які проживають в гуртожитку, зобов`язані, зокрема, своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку та за житлово-комунальні послуги.

У відповідності до пункту 7 частини ІІІ цього Положення, особа, яка проживає в гуртожитку, сплачує за таке проживання, а також за житлово-комунальні послуги, які їй надаються у зв`язку з проживанням у гуртожитку. Розмір плати за проживання в гуртожитку визначається в договорі найму жилого приміщення в гуртожитку відповідно до розрахунку, затвердженого власником гуртожитку. У договорі найму жилого приміщення в гуртожитку також визначається порядок здійснення розрахунків між власником гуртожитку та особою, що проживає в гуртожитку. Розмір плати за житлово-комунальні послуги визначається відповідно до встановлених уповноваженим органом цін/тарифів на такі послуги.

Пунктом 6 частини ІІІ цього Положення передбачено, що власник гуртожитку зобов`язаний, зокрема, забезпечувати виконання правил внутрішнього розпорядку гуртожитку; інформувати осіб, що проживають у гуртожитку, про прийняття рішень, які стосуються їхнього проживання та побуту в гуртожитку. Спосіб виконання зазначених у цьому пункті зобов`язань визначається власником з урахуванням вимог законодавства.

Правовідносини, які виникають між мешканцем гуртожитку і його власником (володільцем), є договірними і відносяться до правовідносин з договору найму жилого приміщення у поєднанні з договором про надання послуг з обслуговування приміщення та його утримання (комунальних послуг).

Попередня редакція Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №208 (яка втратила чинність 19 серпня 2015 року) встановлювала, що витрати на комунальні послуги входять до ставки плати за користування жилою площею і окремо плата за них не стягується (пункт 38 Положення).

Положенням про гуртожитки, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 квітня 2015 року №84, плата за проживання у гуртожитку та плата житлово-комунальних послуг розмежовані та встановлено окремий порядок визначення їх розміру.

Положення про гуртожитки, затверджене наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27 квітня 2015 року №84, втратило чинність відповідно до Наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 листопада 2018 року №307, проте оскільки таке положення було чинним станом на час прийняття рішень щодо встановлення та зміни тарифів за проживання у гуртожитку, тому підлягає застосуванню.

Зокрема, розмір плати за проживання в гуртожитку визначається в договорі найму жилого приміщення в гуртожитку відповідно до розрахунку, затвердженого власником гуртожитку, а розмір плати за житлово-комунальні послуги визначається відповідно до встановлених уповноваженим органом цін/тарифів на такі послуги.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг ґрунтується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, Закону України «Про житлово-комунальні послуги»; та інших нормативно-правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг (стаття 4 цього Закону).

За статтею 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» стандарти, нормативи, норми і правила встановлюють комплекс якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують вироблення та виконання житлово-комунальних послуг з урахуванням соціальних, економічних, природно-кліматичних та інших умов регіонів та населених пунктів.

Стандарти, нормативи, норми, порядки і правила у сфері житлово-комунальних послуг розробляють і затверджують Кабінет Міністрів України, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері технічного регулювання, центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах їхніх повноважень та згідно із законодавством.

Інші центральні органи виконавчої влади затверджують нормативно-правові акти у сфері житлово-комунальних послуг, що видаються в межах їхніх повноважень після погодження або спільно з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, і реєструються в установленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 13 цього Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства.

Згідно зі статтею 14 вказаного Закону залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи:

1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики;

2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території;

3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Ціни/тарифи на комунальні послуги та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій формуються і затверджуються центральними органами виконавчої влади, національними комісіями, що здійснюють державне регулювання у відповідних сферах, та органами місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень, визначених законом.

Порядок формування тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування та постачання, послуги з централізованого опалення і постачання гарячої води, Порядок формування тарифів на централізоване водопостачання та водовідведення, Порядок формування тарифів на послуги з централізованого постачання холодної води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, Порядок розрахунку роздрібного тарифу на електричну енергію та Порядок встановлення роздрібних цін на природний газ для населення, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року №869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів на житлово-комунальні послуги».

Порядок формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій визначає механізм формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій і поширюється на суб`єктів господарювання всіх форм власності, які надають послуги, суб`єктів господарювання всіх форм власності, що спеціалізуються на виконанні окремих послуг, на умовах субпідрядних договорів з виконавцями, органи місцевого самоврядування, власників, орендарів житлових будинків (гуртожитків), власників (наймачів) квартир (житлових приміщень у гуртожитках), власників нежитлових приміщень у житлових будинках (гуртожитках).

Тариф на послуги розраховується окремо за кожним будинком залежно від запланованих кількісних показників послуг, що фактично повинні надаватися для забезпечення належного санітарно-гігієнічного, протипожежного, технічного стану будинків і споруд та прибудинкових територій з урахуванням переліку послуг згідно з додатком до цього Порядку.

З власниками (наймачами) квартир (житлових приміщень у гуртожитку) та власниками, орендарями нежитлових приміщень у житловому будинку (гуртожитку) укладається договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.

Послуги надаються з урахуванням встановленого рішенням органу місцевого самоврядування тарифу, його структури, періодичності та строків надання послуг. Копія такого рішення є невід`ємною частиною договору про надання послуг.

Інформація про перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх вартість, структуру тарифу, його зміну з обґрунтуванням її необхідності доводиться до відома споживачів у порядку, затвердженому Мінрегіоном.

Під час установлення тарифу на послуги необхідно забезпечувати прозорість визначення вартості усіх послуг з розрахунку на 1 кв.м загальної площі квартири, житлового приміщення у гуртожитку та нежитлового приміщення у житловому будинку (гуртожитку).

Тариф на послуги для гуртожитків, що призначаються для проживання одиноких громадян (житловими приміщеннями спільно користуються кілька осіб, які не перебувають у сімейних стосунках), розраховується згідно з цим Порядком. Вартість послуг з розрахунку на ліжко-місце визначається як добуток тарифу на норму житлової площі для однієї особи в гуртожитку.

Отже, комунальні послуги - це послуги, які надаються водо-, тепло-, газо-, електропостачальниками та іншими організаціями власникам (наймачам) житлових приміщень за встановлену уповноваженими державними органами плату.

Плата за комунальні послуги власниками квартир, наймачами, орендарями сплачується відповідно до затверджених цін, тарифів та показників засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Встановлюючи тариф, в який, відповідно до змісту позовних вимог, включено обидві складові платежів (плата за проживання в гуртожитку та плата за житлово-комунальні послуги), позивач має, на думку суду, довести обґрунтованість розрахунку плати за проживання в гуртожитку, затвердженого власником гуртожитку, а також окремо розрахунку розміру плати за житлово-комунальні послуги, який повинен бути обчислений з урахуванням вимог Порядку формування тарифів на послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 червня 2011 року №869.

Як убачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з даним позовом ПАТ «Промінвестбанк» не надало суду жодних доказів досягнення з ОСОБА_1 згоди щодо встановлення плати за кімнату у гуртожитку саме у розмірі 2000 грн та 4 400 грн.

Згідно загальних засад підстав виникнення зобов`язань, установлених статтями 11, 509 ЦК України зобов`язання можуть виникати, зокрема, з договорів та інших правочинів.

ПАТ «Промінвестбанк» не довело жодним чином укладення з відповідачем будь-яких правочинів, якими б було встановлено розмір плати за кімнату у гуртожитку саме у розмірі 2000 грн та 4 400 грн.

Обґрунтовуючи вимоги, ПАТ «Промінвестбанк» посилалося фактично на свої внутрішні розпорядчі документи, а саме, Розпорядження №70-р від 21 лютого 2017 року та Розпорядження № 226-р від 01 червня 2018 року про встановлення тарифів на проживання в гуртожитку, які не мають обов`язкового значення для ОСОБА_1 , оскільки нею не погоджені.

Відповідно, посилання ПАТ «Промінвестбанк» на те, що після звільнення з банку ОСОБА_1 була вже зобов`язана вносити плату в розмірі 2 000 грн з 2017 року та 4 400 грн з 2018 року є безпідставними.

До того ж, матеріали справи не містять будь-яких даних про розрахунки на підтвердження визначеного позивачем тарифу щомісячно, показників (складових), які включаються до тарифів на комунальні експлуатаційні послуги за розрахунком вартості розміщення та надання відповідної житлової площі для проживання у гуртожитку.

При цьому, з Розпоряджень №70-р від 21 лютого 2017 року та № 226-р від 01 червня 2018 року про встановлення тарифів на проживання у гуртожитку вбачається, що їх видано з метою збільшення доходів ПАТ «Промінвестбанк» та впорядкування щомісячної вартості кімнат, проте в цих розпорядженнях жодним чином не зазначено про зміни в ціновій політиці держави, здорожчення енергоносіїв, тобто з об`єктивними факторами, які зумовлюють збільшення вартості проживання у гуртожитку.

Окрім того, згідно розпорядження №70-р від 21 лютого 2017 року змінені тарифи встановлені для мешканців гуртожитку за кімнати площею 13,2 кв.м, 18 кв.м, кімнати першого поверху та відповідно до розпорядження № 226-р від 01 червня 2018 року нові тарифи діють для мешканців гуртожитку за кімнати площею 25,6 кв.м, 32,6 кв.м, 22 кв.м, 10 кв.м, 18 кв.м., 14,5 кв.м, 19,5 кв.м.

Разом з тим, як зазначає позивач у позовній заяві, відповідач ОСОБА_1 проживає у кімнаті гуртожитку площею 26,2 кв.м, яка не відноситься до жодної з категорій квартир, передбачених вказаними розпорядженнями ПАТ «Промінвестбанк».

Зважаючи на викладене, позивачем не надано доказів того, що для ОСОБА_1 з березня 2017 року взагалі змінився тариф за оплату проживання у гуртожитку.

Згідно з вимогами статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Як зазначено в частині 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів.

За правилами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відтак, позивачем не доведено обґрунтованість розрахунку плати за проживання у гуртожитку, зміни її розміру, а також розрахунку розміру плати за житлово-комунальні послуги, не надано будь-яких доводів та доказів щодо визначення площі кімнати, яку займає відповідач, при цьому у вказаних розпорядженнях ПАТ «Промінвестбанк» взагалі не встановлено зміни тарифу для кімнати площею 26,2 кв.м, яку, як зазначає позивач, займає ОСОБА_1 .

Посилання позивача на визначене Правилами внутрішнього розпорядку в гуртожитку право ПАТ «Промінвестбанк» в односторонньому порядку змінювати вартість проживання, комунальних послуг в залежності від цінової політики в державі, вартості енергоносіїв тощо, не свідчить про те, що позивач має право самостійно визначати вказані чинники без будь-якого нормативного обґрунтування.

Таким чином, суд першої інстанції, вищевказаних вимог закону та обставин справи не врахував, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову ПАТ «Промінвестбанк».

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами сплила, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач.

Аналогічний правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 травня 2018 року в справі № 369/6892/15-ц, у постанові від 31 жовтня 2018 року в справі № 367/6105/16-ц та у постанові від 16 червня 2020 року в справі № 372/266/15-ц.

Отже, підстави для застосування позовної давності відсутні з підстав необґрунтованості позовних вимог.

Згідно частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Наведені порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в оскаржуваній частині згідно з вимогами частини першої статті 376 ЦПК України та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ПАТ «Промінвестбанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 405 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 29 липня 2022 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ОСОБА_1 про відшкодування комунальних витрат, послуг з утримання будинку та споруд, прибудинкової території - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3 405 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий В.В. Гуль

Судді Ю.О. Матвієнко

Я.С. Мельник