КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 362/3322/23
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4581/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2024року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря судового засідання Гижицької Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2023 року у складі судді Радченко Г.А.,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дружини,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в якому просила: стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі частини його заробітку (доходу), починаючи від дня подання заяви до суду і протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею.

Позов обґрунтовано тим, що 04 серпня 2008 року виконкомом Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області за актовим записом № 14 було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Спільне життя у сторін не склалося, з березня 2022 року вони проживають окремо. Син проживає разом із позивачкою, перебуває під її опікою та на її утриманні. Матеріальну допомогу батько дитини добровільно не надавав, тому вона була змушена звернутися до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини. Їх з відповідачем син є дитиною з інвалідністю, має психічне захворювання і не може обходитися без постійного стороннього догляду. У зв`язку із цими обставинами вона не має змоги повноцінно працювати, а тому потребує додаткових коштів у зв`язку із доглядом за дитиною. Вважає за необхідне стягувати з відповідача аліменти на своє утримання, в той час як ОСОБА_2 є працездатною особою, отримує постійний дохід та має можливість надавати їй допомогу.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , зазначає що в порушення вимог закону щодо обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, судом не зазначено з яких саме підстав довідка лікаря-психіатра, під наглядом якого перебуває дитина з інвалідністю не підтвердженням потреби цієї дитини в постійному сторонньому догляді.

Вказує, що суд безпідставно не взяв до уваги довідку КНП «Васильківська БЛІЛ» ВМР від 06 липня 2023 року, виписку із медичної карти стаціонарного хворого №802 від 29 квітня 2023 року, довідку Середньої загальноосвітньої школи №121 м. Києва від 15 серпня 2023 року, Висновок про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи від 31 січня 2022 року №85988/2022/308269, виписку з історії хвороби №28 від 2015 року, виписку із історії хвороби №41 від 2016 року, виписку із медичної карти стаціонарного хворого №827, покази свідка - асистента вчителя школи №121 м. Києва ОСОБА_4 , не давши цим доказам хоч будь-якої оцінки. Судом зроблено хибний висновок, що лише одним документом - висновком ЛКК може бути підтверджена потреба дитини сторонньому догляді.

Крім того, судом не взято до уваги затверджений Постановою КМУ від 21 листопада 2013 року № 917 Порядок встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям.

Скаржницею зазначено, що на відміну від відповідача (батька дитини) вона щоденно опікується дитиною з інвалідністю, постійно потерпає від психічних стресів, обумовлених цією обставиною та не має можливості повноцінно працювати, щоб отримувати достойну заробітну плату для утримання дитини.

Вказує, що потребує передбаченого ч. 1 ст. 88 СК України судового захисту своїх інтересів як одного із подружжя, який проживає із сином-інвалідом, що не може обходитися без постійного стороннього догляду.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку (а.с. 145, 147), тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе слухати справу за йог відсутності.

Колегія суддів, заслухавши адвоката Ничик А.В. в інтересах ОСОБА_1 , яка підтримала апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає її такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказана рішення відповідає вищезазначеними вимогам закону, з огляду на таке.

Як убачається зі справи, сторони з 04 серпня 2008 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 4).

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився спільний син сторін ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого виконкомом Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області 24.11.2009 року, актовий запис № 87 (а.с. 6).

Згідно копії посвідчення серія НОМЕР_2 від 09 червня 2015 року ОСОБА_3 є дитиною-інвалідом (а.с. 7).

Відповідно до довідки, що видана 07 липня 2023 року КНП "Васильківська БЛІЛ" ВМР ОСОБА_3 перебуває під наглядом лікаря-психіатра. Діагноз: дитячий аутизм з якісними порушеннями реципрокної соціальної взаємодії, комунікації. Системне недорозвинення мовлення II-III рівнів. Сенсорна алалія. Аграматична дислексія. Складна форма дисграфії. Дискалькуляція. Когнітивна недостатність до рівня легкої розумової відсталості (а.с. 21).

Ідентичний діагноз поставлено ОСОБА_3 й у виписці із медичної карти стаціонарного хворого № 802 дитячому психіатру Васильківської ЦРЛ (а.с. 25).

У довідці, що видана КНП "Васильківська БЛІЛ" ВМР 06 липня 2023 року, лікарем-психіатром окрім зазначення діагнозу ОСОБА_3 (прізвище вказано " ОСОБА_6 ") зроблено приписку, що дитина не може обходитися без постійного стороннього догляду за своїм станом (а.с. 44, 125).

З довідки № 65 від 15 серпня 2023 року виданої Середньою загальноосвітньою школою м. Києва № 121, убачається, що ОСОБА_3 навчається у вказаній школі з 01 вересня 2017 року в інклюзивному класі та потребує асистента вчителя згідно з висновком ІРЦ від 31 січня 2022 року № 85988/2022/308269, який також долучено до справи (а.с. 59-64).

Долучено до справи й виписки з історії хвороби № 28 від 2015 року та № 41 від 2016 року та виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 827 (а.с. 86-91).

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позивачкою не доведено, що ОСОБА_3 не може обходитися без постійного стороннього догляду, а ця обставина є обов`язковою умовою при реалізації позивачкою права на утримання у зв`язку з проживанням з нею дитини з інвалідністю.

Колегія суддів із даним висновком суду першої інстанції погоджується з огляду на наступне.

Згідно вимог частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до ст. 1 Закону України " Про охорону дитинства" дитина з інвалідністю - дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту.

Відповідно до статті 88 СК України, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною з інвалідністю, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною з інвалідністю та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина з інвалідністю, визначається за рішенням суду відповідно до частини першої статті 80 цього Кодексу, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина.

Зі змісту вказаної норми закону вбачається, що право на отримання такої матеріальної допомоги має той з батьків, хто опікується дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду.

Заперечуючи проти заявлених вимог, ОСОБА_2 вказував, що їх син ОСОБА_5 хоча і визнаний дитиною з інвалідністю, проте за станом здоров`я не потребує постійного стороннього догляду, а відповідного медичного висновку, який би підтверджував указану обставину, позивачкою не надано (а.с.52,53).

У матеріалах справи відсутні належні докази на спростування указаних тверджень відповідача.

Відповідно до підпункту 1 пункту 7 Положення про лікарсько-консультативну комісію, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України "Про деякі питання встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям" від 21 листопада 2013 року № 917 комісії визначають:

наявність стійкого розладу функцій організму та відповідно можливі обмеження життєдіяльності дитини під час взаємодії із зовнішнім середовищем;

категорію дитина з інвалідністю або дитина з інвалідністю підгрупи А, причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати працездатності (у відсотках) у дітей віком від 15 до 18 років, які потерпіли від нещасного випадку на виробництві;

потребу дитини з інвалідністю у забезпеченні її технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань;

потребу дитини з інвалідністю у медичній допомозі та соціальних послугах, в тому числі додатковому харчуванні, у забезпеченні лікарськими засобами, постійному сторонньому догляді, диспансерному нагляді, побутовому обслуговуванні, протезуванні, санаторно-курортному лікуванні, придбанні спеціальних засобів пересування тощо;

ступінь стійкого обмеження життєдіяльності для направлення дитини з інвалідністю до реабілітаційних установ та інших установ, що здійснюють соціальне обслуговування.

Відповідно до п. 3, 4 Порядку № 917 особам віком до 18 років комісіями встановлюється категорія "дитина з інвалідністю", а особам віком до 18 років, які мають виключно високу міру втрати здоров`я та надзвичайну залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду інших осіб і які фактично не здатні до самообслуговування, - категорія "дитина з інвалідністю підгрупи А".

Медико-соціальна експертиза проводиться комісіями з метою встановлення дітям категорії "дитина з інвалідністю" або "дитина з інвалідністю підгрупи А" за направленням лікаря, який надає первинну медичну допомогу, закладу охорони здоров`я, в якому спостерігається дитина, після повного медичного обстеження, проведення необхідних досліджень, оцінювання соціальних потреб дитини, визначення клініко-функціонального діагнозу, здійснення лікувальних і реабілітаційних заходів та отримання їх результатів за наявності документів, що підтверджують стійкий розлад функцій організму, зумовлений захворюваннями, травмою (її наслідками) або вродженими вадами, що призводять до обмеження життєдіяльності дитини.

Крім того, відповідно до п. 21 № 917 Порядку підставою для встановлення дитині категорії "дитина з інвалідністю підгрупи А" є виключно висока міра втрати здоров`я та надзвичайна (повна) залежність від постійного стороннього догляду, допомоги або диспансерного нагляду та фактична нездатність до самообслуговування.

До числа дітей із виключно високою мірою втрати здоров`я належать діти, які мають будь-які основні види порушень функцій організму III і IV ступеня їх вираження (виражені та значно виражені порушення) і обмеження життєдіяльності будь-якої категорії II, III і IV ступеня їх вираження (які оцінюються відповідно до вікової норми).

Отже, відповідно до зазначеного Порядку, з урахуванням класифікації основних категорій життєдіяльності дитини і ступені вираження обмежень таких категорій, саме до повноважень медико-соціальною комісії за наслідками проведеної експертизи віднесено надання висновку про визнання дитини з інвалідністю такою, що за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Разом з тим долучені до справи докази не є достатніми та допустимими доказами на підтвердження того, що ОСОБА_3 як дитина з інвалідністю потребує постійного стороннього догляду особи, яка опікується ним.

До справи не долучено висновку лікарської консультативної комісії про те, що неповнолітній ОСОБА_3 потребує постійного стороннього догляду, а долучена до справи копія виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 827 підписаної головою та членами ЛКК містить лише посилання про те, що рішенням ЛКК від 22.04.2016р., за стабільного психологічного стану рекомендовано оформлення допомоги по дитячій інвалідності (згідно переліку Міністерства охорони здоров`я, Міністерства праці і соціальної політики, Міністерства фінансів України від 08.11.2001р. № 454/471/516 розділ Х, пункт 1 п.п. 1.6 (F70). За приказом № 482 від 10.01.2002р. вирішити питання через ЛКК за місцем проживання (а.с. 91).

Проте рішення ЛКК від 22.04.2016 на яке міститься посилання у виписці, та яким би було визнано сина сторін, як дитину з інвалідністю, яка потребує постійного стороннього догляду, до справи не долучено.

З врахуванням наведеного правильним є висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки не доведено, що син сторін, що визнаний дитиною з інвалідністю не може обходитися без постійного стороннього догляду, а ця обставина є обов`язковою умовою при реалізації позивачкою права на її утримання у зв`язку з проживанням з нею такої дитини.

Доводи про не врахування довідки КНП «Васильківська БЛІЛ» ВМР від 06 липня 2023 року, виписки із медичної карти стаціонарного хворого №802 від 29 квітня 2023 року, довідки Середньої загальноосвітньої школи №121 м. Києва від 15 серпня 2023 року, висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку особи від 31 січня 2022 року №85988/2022/308269, виписки з історії хвороби №28 від 2015 року, виписки із історії хвороби №41 від 2016 року, виписку із медичної карти стаціонарного хворого №827 та покази свідка - асистента вчителя школи №121 м. Києва ОСОБА_4 , колегія суддів відхиляє, оскільки законом передбачено відповідний порядок отримання матеріальної допомоги тому з батьків, хто опікується дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду й вказане встановлюється на підставі зазначених документів лише лікарсько-консультативною комісією, що позивачкою не доведено.

Критично оцінює колегія суддів й доводи про те, що судом не взято до уваги затверджений Постановою КМУ від 21 листопада 2013 року № 917 Порядок встановлення лікарсько-консультативними комісіями інвалідності дітям, остільки районним судом враховано вказану Постанову та відповідно до неї роз`яснено порядок за умов якого позивачка могла б реалізувати право на її утримання батьком дитини з інвалідністю у зв`язку з проживанням з нею такої дитини.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, яким надана оцінка під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: