Справа № 946/2804/24
Провадження № 2/946/2236/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 листопада 2024 року року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Присакар О.Я.,
за участю секретаря Воронової В.Є.,
представників позивача ОСОБА_1 , Рошу К.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області про позбавлення батьківських прав, -
08 квітня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мотивуючи тим, що вона не піклується донькою та не приймає участь у її вихованні. Шлюб між ними розірваний 17 травня 2012 року рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області. У 2012 року ОСОБА_3 виїхала з дочкою ОСОБА_5 , останні два роки місцезнаходження відповідачки невідоме. Вихованням ОСОБА_4 займається батько. Таким чином, відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по її вихованню, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування; не піклується нею у необхідному обсязі для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти. Тривалий час, та до теперішнього часу мати жодного разу не приходила до неї, не надавала коштів в добровільному порядку, повністю відсторонилася від виховання та утримання дитини. ОСОБА_3 зловживає алкогольними напоями, в стані алкогольного сп`яніння намагається дзвонити донці, виясняє стосунки, ображає її чинить психологічний тиск.
В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягають на їх задоволенні. За обставинами справи пояснили, що їм невідомо де ОСОБА_3 зараз проживає, коли вона перебуває у тверезому стані іноді телефонує доньці, не працює, не цікавиться дитиною, останній раз телефонувала у 2016 році.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином шляхом надіслання поштового повідомлення на адресу реєстрації, що підтверджено відповідним поштовим повідомленням, заяв про відкладення справи або слухання справи за її відсутністю не направляла.
Представник органу опіки та піклування Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності.
Відповідно до частини 1 статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, яка сповіщена про розгляд справи належним чином, від якої не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представників позивача, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши представників позивача, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.
У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 19 грудня 2008 року, виданого виконавчим комітетом Утконосівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 17 травня 2012 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 09 серпня 2008 року розірваний.

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду від 14.07.2021 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були позбавлені батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно довідки Утконосівського закладу загальної середньої освіти Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району, ОСОБА_4 проживає разом з батьком ОСОБА_2 , який приділяє належну увагу вихованню доньки.

Згідно характеристики Утконосівського старостинського округу №26/05-812 від 11 червня 2024 року ОСОБА_2 виховує доньку ОСОБА_4 самостійно, мати дитини проживає за кордоном та не приймає участі у її вихованні.

При цьому матеріали справи не містять доказів перетину відповідачем державного кордону України.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 29 березня 2024 року за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає з батьком ОСОБА_2 , дідусем ОСОБА_6 , бабусею ОСОБА_7 . У житловому будинку добрі умови проживання, дитина забезпечена сезонним одягом та взуттям, навчальними посібниками.

Згідно висновку органу опіки та піклування Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області, затверджено рішенням виконавчого комітету Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 15 серпня 2024 року за №242 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у відношенні неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України Про охорону дитинства).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі-СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі-Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі-Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі-ЄСПЛ) як джерело права.

ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09) ЄСПЛ зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.

Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування . Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Приписами ч. 1 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно ч.3ст.89 ЦПК України суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останнього батьківських прав, покладено на позивача.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Із висновку, затвердженого рішенням виконавчого комітету Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області від 15 серпня 2024 року за №242 слідує, що орган опіки та піклування Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області прийняв рішення про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно її неповнолітньої доньки.

Частиною 6 ст.19 СК України визначено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Так, даний висновок надається на підставі засідань комісії органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав, який проводить відповідну перевірку щодо підстав для надання відповідного висновку. Для підготовки цього висновку комісія спілкується з обома батьками, вивчає наявність підстав для позбавлення батьківських прав.

Суд вважає, що наданий висновок органу опіки та піклування є однобічним, так як наданий висновок ґрунтується лише на доводах однієї сторони - позивача, батька дитини, наданих ним документів.

В свою чергу, відповідач з цього приводу не була заслухана, не вбачається, які міри приймалися для з`ясування доводів матері дитини.

Поданий третьою особою висновок є частково обґрунтованим, однак не вказані передбачені законом підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, та невірно визначено, що позбавлення матері батьківських прав буде на користь дитини.

Крім того, вказаний висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду, який оцінює всі надані докази в сукупності.

Згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру №616710 від 30 травня 2024 року, ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Разом з тим, відповідно довідки служби у справах дітей Ізмаїльської міської ради №01-26/429/24 від 24 червня 2024 року було встановлено, що спеціалістами служби у справах дітей Ізмаїльської міської ради спільно з фахівцями Ізмаїльського міського центру соціальних служб та Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області обстежили умови проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, встановлено що обстеження умов проживання ОСОБА_3 проводилось не за адресою її реєстрації.

Факти зловживання відповідачкою спиртними напоями, судом не встановлені.

Належними і допустимими доказами в передбаченому законом порядку, які б давали беззаперечні підстави для застосування крайнього заходу до матері, як позбавлення батьківських прав, позивач не довів.

При розгляді матеріалів справи, суд враховує вимоги ч. 8, 9 ст. 7 Сімейного Кодексу України про те, що регулювання сімейних відношень має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

У відповідності із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Вирішуючи даний спір, суд також враховує, що відібрання дитини, чи позбавлення батьківських прав відносно дитини за умов недостатності підстав для цього може становити порушення статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Право на повагу до приватного і сімейного життя).

У рішення Європейського суду з прав людини «Савіни проти України» суд звертає увагу, що для батьків та дитини «бути разом» є елементом сімейного життя, та внутрішні засоби, які їм перешкоджають є елемент втручання в право. «…Там, де є очевидні сімейні зв`язки з дитиною, держава повинна діяти так, щоб ці зв`язки розвивались і дотримувались законні гарантії, які б дозволяли дитині бути частиною сім`ї, навіть якщо батьки не проживають разом…».

Також зазначається "що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини."

Позивачем не було надано суду переконливих доказів того, що відповідач повністю та умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків і вирішення даного спору можливе тільки у разі позбавлення її батьківських прав.

Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між дитиною і матір`ю конфлікту чи погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав.

Стаття 171 СК України закріплює, що дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним.

Враховуючи наведені норми закону та обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених частиною першою статті 164 СК України, для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_4 , оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин цієї справи не доведено; належних та допустимих доказів свідомого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, які б були законною підставою для позбавлення його батьківських прав, позивачем не надано.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування Саф`янівської сільської ради Ізмаїльського району Одеської області (місцезнаходження: Одеська область, Ізмаїльський район, с. Саф`яни, вул. Грушевського, 85) про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 відносно неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через суд першої інстанції, з урахуванням положень п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 15 листопада 2024 року.

Суддя: О.Я.Присакар