Провадження № 22-ц/801/102/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гриневич В.С.
Доповідач:Міхасішин І. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 рокуСправа № 127/10203/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.

з участю секретаря судового засідання: Кахно О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця цивільну справу № 127/10203/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Семенюка Івана Васильовича на заочне рішення Вінницького міського суду від 29 вересня 2016 року, ухвалене у складі судді Гриневича В.С.,

встановив:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовано тим, що між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 01 березня 2007 року укладено кредитний договір № VIH0GK02021219, відповідно до умов якого позивач зобов`язався надати відповідачу ОСОБА_1 кредит в розмірі 47200,00 доларів США на термін до 01 березня 2027 року, а відповідач ОСОБА_1 зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку встановленому кредитним договором.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки.

Позивач свій обов`язок по кредитному договору, щодо надання відповідачу кредиту виконав. Однак, відповідачі не виконують належним чином взятих на себе зобов`язань, а тому станом на 05 квітня 2016 року виникла заборгованість в розмірі 38812,67 доларів США, з яких : заборгованість за кредитом 31490,71 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом 3763,33 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом 800 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 901,25 доларів СШ, а також штраф(фіксована частина 9,62 доларів США та 1847,76 доларів США штраф (процентна складова)

Оскільки в добровільному порядку відповідач борг не погашає, позивач звернувся до суду та просить стягнути його в примусовому порядку.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2016 року позов - задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договір № VIH0GK02021219 у розмірі 38717,99 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на день ухвалення судом рішення еквівалентно 1002408,76 гривень, з яких : сума заборгованості за кредитом 31490,71 доларів США, 3763,33 - заборгованості по процентам за користування кредитом, 800,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, 901,25 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань, 1762,70 доларів США штраф (процентна складова).

В решті позову відмовлено.

Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», 14635,40 гривень витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2016 року залишено без задоволення.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2016 року залишено без задоволення.

Не погодившись з ухвалами Вінницького міського суду від 01 листопада 2019 року та від 30 жовтня 2023 року про залишення без задоволення заяв по перегляд заочного рішення та заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2016 року представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Семенюк Іван Васильович подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 листопада 2023 року відмовлено у прийнятті апеляційної скарги представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Семенюка Івана Васильовича на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 01 листопада 2019 року про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду від 29 вересня 2016 року та на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 30 жовтня 2023 року про залишення без задоволення заяви про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду від 29 вересня 2016 року, та повернуто особі, яка її подала.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 01 грудня 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Семенюка Івана Васильовича на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2016 року.

В апеляційній скарзі на заочне рішення представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Семенюк Івана Васильович, зазначив, що заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2016 року ухвалено за не повно з`ясованих обставинах справи, без дослідження належних та допустимих доказів.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом під час ухвалення оскаржуваного рішення було протиправно збільшено основний борг за договором Іпотеки квартири. Також зазначив, що протягом восьми років позивач не повідомляв ОСОБА_2 про наявність заочного рішення, вимог до останньої не пред`являв.

Апелянт звертає увагу апеляційного суду, щодо неналежного позивача, оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» на думку представника відповідача не має права вимог заборгованості за оспорюваним договором кредиту.

Крім того звертає увагу, що рішення суду винесене не належним судом, оскільки суддя Гриневич В.С. лише рішенням від 21 жовтня 2019 року призначено на посаду судді Вінницького міського суду Вінницької області строком на п`ять років, а тому на момент ухвалення рішення 29 вересня 2016 року був без повноважень.

На підставі вище зазначеного представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Семенюк Івана Васильович, просить заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2016 року скасувати та в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

29 грудня 2023 року на адресу Вінницького апеляційного суду від представника позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому зазначено, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене відповідно до норм чинного законодавства, просили в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

27 лютого 2024 року на адресу Вінницького апеляційного суду від представника відповідача адвоката Семенюка І.В. надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи копії договору іпотеки квартири та копію Статуту.

Вказане клопотання про долучення додаткових доказів залишені судом апеляційної інстанції без розгляду, про що постановлено ухвалу, яку занесено до протоколу судового засідання від 27 лютого 2024 року.

Представник відповідача адвокат Семенюк Івана Васильович в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав, просив суд її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, просив суд залишити рішення суду першої інстанції без змін а апеляційну скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг на рішення суду, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

По справі встановлено, що 01 березня 2007 року між ЗАТ КБ «Приват банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приват банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № VIH0GK02021219 (далі Договір), відповідно умов якого банк (позивач) зобов`язався надати позичальнику (відповідачу 1) кредит в розмірі та на умовах встановлених у п. 7.1 цього договору, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов Договору.

Згідно з пунктом 7.1 Кредитного Договору, банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти, шляхом видачі готівки через касу на строк з 01 березня 2007року по 01 березня 2027рік включно, у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 47200,00 доларів США на наступні цілі: купівлю нерухомості у сумі 40000,00 доларів США, а також 7200,00 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,75% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, 02 %від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного Договору.

Відповідно до пункту 7.2 Кредитного Договору, для виконання даного договору банк відкриває позичальнику рахунок № НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, іншим платежам.

На виконання умов Договору позивач видав, а відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 40000,00 доларів США, що підтверджується особистим підписом відповідача ОСОБА_1 у заяві про видачу готівки від 01 березня 2007 року та виписками по рахунку № НОМЕР_1 з 01 березня 2007 року по14 вересня 2016 року.

Згідно з пунктами 3.1, 3.2 Кредитного Договору, за користування кредитом у період з дати списання коштів із кредитного рахунку до дати погашення кредиту позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки у розмірі, зазначеному в п. 7.1 змінної частини Договору. При порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених пп. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує відсотки за користування кредитом у розмірі, зазначеному у п. 7.4 змінної частини цього договору на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Відповідно до пункту 7.1 Кредитного Договору, щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) в сумі 525,09 доларів США для погашення заборгованості за кредитом, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках та винагороди.

Разом з тим, пунктом 7.4 Кредитного Договору визначено, що згідно ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених пп. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього Договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,46% на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

В той же час, в забезпечення виконання зобов`язань за вказаним вище кредитним договором № VIH0GK02021219, укладеним 01 березня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 01 березня 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договори поруки № VIH0GK02021219/1.

Відповідно до пункту 2 Договорів поруки, поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісій, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Як вбачається з пп. в) п. 2.3.3 Кредитного Договору банк на власний розсуд має право згідно ст. 651 ЦК України здійснити одностороннє розірвання договору з надсиланням позичальникові відповідного повідомлення. У зазначену в повідомленні дату договір вважається розірваним. При цьому, в останній день дії Договору позичальник зобов`язується повернути банку суму кредиту в повному обсязі, винагороду й відсотки за фактичний строк його користування, повністю виконати інші зобов`язання за договором. Одностороння відмова від договору не звільняє позичальника за порушення зобов`язань.

Разом з тим, у випадку невиконання боржником будь-якого зобов`язання, передбаченого п. 1 цього договору, кредитор направляє на адресу поручителя письмову вимогу із зазначенням невиконаного(их) зобов`язань(-ь).Поручитель зобов`язаний виконати зобов`язання, зазначені в письмовій вимозі кредитора, на протязі 5 (п`яти) календарних днів з моменту отримання вимоги (п.п. 5,6 Договору поруки)

13 квітня 2016 року позивачем на адресу відповідачів надіслано повідомлення (вимогу) №30.1.0.0/2-70301VIH0L252 про дострокове виконання порушених зобов`язань за кредитним договором та договорами поруки, однак відповідачами заборгованість за кредитним договором не погашена.

Згідно з пунктом 4 Договорів поруки, у випадку невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, зважаючи на невиконання відповідачами умов кредитного договору та договорів поруки, беручи до уваги розрахунок заборгованості за договором, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів 31490,71 доларів США заборгованості за кредитом та 3763,33 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Також суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідачів 800,00 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, оскільки сплата комісії передбачена пунктами 3.7 та 7.1 кредитного договору від 01 березня 2007 року та пунктом 16 договору поруки від 01 березня 2007 року.

Згідно положень частини 1 статті 546 ЦК України та статті 549 ЦК України, виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою чи іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання.

Відповідно до п. 4.1 Кредитного договору, при порушенні позичальником будь-якого зобов`язання, передбачених пп. 2.2.2. та 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобов`язується сплатити пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше однієї гривні за кожен день прострочки. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті , пеня сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати.

Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідачів 901,25 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором суд також вважає обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Разом з тим, позовні вимоги в частині стягнення 9,62 доларів США штрафу у фіксованому розмірі, задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ч. 2 статті 549 ЦК України, штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а відтак не може визначитися у твердому вибірковому розмірі.

Що стосується стягненню штрафу в розмірі 1874, 76 доларів США (процентна складова), то вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню враховуючи наступне.

Відповідно до пункту 5.4 Кредитного Договору, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбаченим кредитним договором більше ніж на 30 днів, у зв`язку з чим банк змушений звернутися до суду, позичальник зобов`язується сплатити банку штраф у розмірі 250 гривень плюс 5% від суми позову

В той же час, як вже зазначалося вище, положеннями 549 ЦК України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання, а не від суми позову.

Таким чином, враховуючи вищезазначене та беручи до уваги те, що розмір простроченого зобов`язання відповідача становить 35254,04 доларів США(31490,71 доларів США (заборгованість за кредитом) + 3763,33 доларів США (заборгованість по процентам за користування кредитом)), 5% штрафу відповідно до п. 5.4 Кредитного договору має обрахуватись з суми простроченого зобов`язання, а не від суми позову, а відтак позовні вимоги в частині стягнення штрафу підлягають задоволенню частково в сумі 1762,70 доларів США штрафу процентної складової (35254,04 грн *5% = 1762,70)

Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до частини 1 статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з пунктом 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК.

Отже, зважаючи на невиконання відповідачами умов кредитного договору, беручи до уваги розрахунок заборгованості за договором, суд вважає вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором у розмірі 38717,99 доларів США, з яких: 31490,71 доларів США - заборгованість за кредитом, 3763,33 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 800,00 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, а також 1762,70 доларів США штрафу (процентна складова), обґрунтованими, доведеними належними доказами та такими, що підлягають задоволенню. В решті позовних вимог слід відмовити.

Поряд з цим, слід зазначити, що в позовній заяві, з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі 38812,67 доларів США в еквіваленті до національної валюти України.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому, згідно з абзацом 2 пункту 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 N14 у разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Таким чином, згідно з офіційним курсом НБУ, станом на день ухвалення судом рішення 38717,99 доларів США еквівалентно 1002408,76 грн. (38717,99 х 25,89 = 1002408,76), а тому, суд вважає необхідним зазначити в резолютивній частині рішення суду еквівалентну заборгованості саме станом на день прийняття рішення (29.09.2016р.).

Зважаючи на вищевикладене, а також враховуючи, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання відповідачами своїх зобов`язань за договором № VIH0GK02021219, укладеного 01 березня 2007 року щодо повернення кредитних коштів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заборгованість з відповідачів на користь позивача підлягає примусовому стягненню.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Що стосується складу суду, яким 29.09.2016 року було ухвалено оскаржуване заочне рішення, то Указом Президента України "Про призначення суддів" від 18 жовтня 2013 року № 570/2013 року ОСОБА_4 було призначено на посаду судді Вінницького міського суду Вінницької області строком на п`ять років, тобто до 18 жовтня 2018 року.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи представника відповідача адвоката Семенюка І.В., щодо тверджень, що кредитний договір укладався з ЗАТ КБ «Приват банк», позов до суду поданий від ПАТ КБ «Приват банк», а на даний час участь в справі бере представник АТ КБ «Приват банк», не надавши при цьому доказів відступлення права вимоги від первинного кредитора, яким він вважає ЗАТ КБ «Приват банк» до ПАТ КБ «Приват банк», а в наступному АТ КБ «Приват банк», оскільки банк є правонаступником всіх прав та обов`язків публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват банк» , яке було правонаступником всіх прав та обов`язків закритого акціонерного товариства з обмеженою відповідальністю комерційний банк «Приват банк».

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

Керуючись 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив :

Апеляційну скаргу представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Семенюка Івана Васильовича залишити без задоволення.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29 вересня 2016 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: І.В. Міхасішин

Судді: М.В. Матківська

В.В. Сопрун