07.03.2024 Єдиний унікальний номер 205/9487/23
Провадження № 2/205/1593/24
07 березня 2024 рік м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Бізяєвої Н.О.
за участю секретаря судового засідання Бородавки А.В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в місті Дніпрі цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
Позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19.10.2023 року відкрито провадження по справі, розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача Кіріченко В.М., що діє на підставі довіреності, у позовній заяві позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу у його відсутність та не заперечував проти винесення судом заочного рішення.
Адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження відповідача знаходиться на тимчасово окупованій території України.
Згідно п. 19 Розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України) особливості судових викликів та повідомлень, направлення копій судових рішень учасникам справи, у разі якщо адреса їх місця проживання (перебування) чи місцезнаходження знаходиться на тимчасово окупованій території України або в районі проведення антитерористичної операції, визначаються законами України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції».
Відповідно до 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.
Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії.
З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Учасники справи, остання відома адреса місця проживання (перебування) чи місцезнаходження яких знаходиться на тимчасово окупованій території і які не мають офіційної електронної адреси, повідомляються про ухвалення відповідного судового рішення шляхом розміщення інформації на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу такого судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень або шляхом розміщення тексту відповідного судового рішення на офіційному веб-порталі судової влади України, з урахуванням вимог, визначених Законом України «Про доступ до судових рішень», у разі обмеження доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень.
З моменту розміщення такої інформації вважається, що особа отримала судове рішення.
Передбачений цією статтею порядок виклику в суд та повідомлення про судове рішення може застосовуватися стосовно інших учасників судового процесу, адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи яких знаходиться на тимчасово окупованій території, якщо від цього залежить реалізація ними своїх процесуальних прав і обов`язків.
Судом здійснено виклики, повідомлення відповідача шляхом розміщення відповідних оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України, а отже відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі, надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують її відзив.
У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, приходить наступного висновку.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст. ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частиною 2 статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).
З положень ч. 1 ст. 634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Згідно ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до положень ст. 611 ЦК України за порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
З наданої позивачем Довідки банку встановлено, що відповідачу 17.01.2021 року була видана картка номер: НОМЕР_1 «Універсальна Gold» терміном дії 11/25.
Згідно із довідкою про зміну умов кредитування, старт кредитного карткового рахунку № НОМЕР_1 почався 17.12.2021 року із встановленням кредитного ліміту який неодноразово збільшувався та зменшувався і станом на 31.01.2023 рік був встановлений на рівні 0,00 грн.
З позиції позивача, підписавши заяву, відповідач погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, та підтвердив, що повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк».
На підтвердження умов кредитування, АТ КБ «ПриватБанк» також надав суду «Паспорт споживчого кредиту» датований 13.12.2022, Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт ««Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, Виписку за договором б/н за період з 17.12.2021 по 23.08.2023 (далі Виписка за договором), Розрахунок заборгованості.
Отже, судом встановлено, матеріалами справи підтверджено існування договірних відносин між сторонами.
При цьому, з Виписки за договором встановлено, що Банк свої зобов`язання виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу у 2021 році можливість розпоряджатись кредитними коштами в межах встановленого кредитного ліміту та позичальник використовував кредитні кошти за стартом карткового рахунку № НОМЕР_1 , а отже, на підставі ч. 2 ст. 530 ЦК України АТ КБ «ПриватБанк» вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Вказана позиція цілком узгоджується з позицією Великої палати Верховного Суду України, викладеної у постанові від 03.07.2019 р. (провадження 14-131цс19).
В обґрунтування вказаних вимог в цій частині, позивач, посилається на витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, Тарифи Банку, як невід`ємні частини кредитного договору.
Дійсно, додані позивачем на підтвердження позовних вимог: Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт ««Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, визначають, у тому числі: обов`язковий щомісячний платіж, процентну ставку, розмір пені, комісії, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін.
Проте, самі Анкети-заяви датовані 27.05.20 року не містять таких відомостей, у тому числі: виду картки, розміру обов`язкового щомісячного платежу, процентної ставки, розміру пені, комісії, тощо. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме з цими, доданими позивачем до матеріалів позову, Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт ««Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»», Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, ОСОБА_1 ознайомився і погодився з ними, підписуючи надані заяви-анкети про приєднання до умов та правил надання банківських послуг ПриватБанку, враховуючи і те, що, як встановлено судом, фактичне користування кредитним грошима почалося у 2021 році, як і старт кредитного карткового рахунку.
Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з умов та правил надання банківських послуг», «Тарифи», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування, враховуючи і те, що Анкети-заяви підписані відповідачем 27.05.2020 року, а фактичний старт кредитного рахунку відбувся 17.12.2021 року.
Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, банку, яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 року (провадження № 6-16цс15), що не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи. А отже, суд вважає недоведеними посилання позивача на те, що «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, щодо умов кредитування, складає між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Також, суд не вбачає підстав для врахування і відомостей зазначених у доданого позивачем до матеріалів позову: «Паспорту споживчого кредиту» датованого 13.01.2022, враховуючи, що, як встановлено вище, між позивачем та відповідачем кредитні зобов`язання виникли на підставі заяви б/н від 27.05.2020 року, на що зазначає сам позивач у позові, яка не містить, у тому числі, посилань на умови зазначені у вказаному документі, як і не зазначено в останньому, що він є складовою Анкети-заяви позичальника від 27.05.2020 року, як і не міться у доданому Паспорті споживчого кредиту від 13.01.2022, що він є складовою Анкети-заяви від 27.05.2020.
Термін «паспорт споживчого кредиту» визначається у Законі України «Про споживче кредитування» в розділі II «Інформаційне забезпечення договору про споживчий кредит та дії, що передують його укладенню» та у Додатку 1 зі стандартизованою формою такого паспорта. Приписи про умови договору про споживчий кредит, його форму, порядок укладення та розірвання визначені у розділі III «Договір про споживчий кредит» цього Закону.
Відповідно до положень ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції чинній на час підписання відповідачем паспорта споживчого кредиту, до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України «Про електронну комерцію») із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (ч. 2).
З наведених положень Закону України «Про споживче кредитування», вбачається, що інформація зазначена у паспорті споживчого кредиту надається до укладання договору про споживчій кредит, і за своєю суттю є довідкою для споживача про умови кредитування, з якими банк зобов`язаний його ознайомити для прийняття споживачем усвідомленого рішення про наступне укладення кредитного договору, що в даному випадку спростовується і даними дати підписання наданого позивачем «Паспорту споживчого кредиту» 31.01.2022, оскільки сам кредитний договір б/н, як встановлено, було укладено з відповідачем 27.05.2020.
У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23.05.2022 року у справі №393/126/20, викладено правову позицію, згідно з якою, ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.
Поряд з цим суд зауважує, що у відповідності до положень ч. 6 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит.
Враховуючи зазначене, інформація викладена в доданому позивачем «Паспорті споживчого кредиту» не може бути взята судом до уваги як доказ підтвердження конкретних умов кредитування запропонованих відповідачу ОСОБА_1 .
Підпису позичальника не містять і витяг з Тарифів та з Умов про те, що він обізнаний про умови користування певною кредитною картою.
За таких обставин, та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, Тарифи, відсутність в Анкетах-заявах домовленості сторін, у тому числі, про сплату відсотків за користування кредитними коштами надані банком Витяг з умов та правил надання банківських послуг, Тарифів, як тих, що які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, так і доданих позивачем до матеріалів справи, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Відповідно до постанови Касаційного Господарського Суду Верховного Суду від 19.12.2023 №904/1538/22 без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позичальнику умови і правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком тарифи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Відповідний правовий висновок викладений також у постанові Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19 та постанові Верховного Суду від 03.03.2021 року у справ № 669/573/18, провадження № 61-6724ск19.
Велика Палата Верховного Суду зазначила: оскільки підписана лише заява-анкета, яка не містить детальних умов договору, а правила надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт не містять підпису боржника, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Як вбачається із розрахунку заборгованості, наданого позивачем до позовної заяви, банк нараховував відсотки за користування кредитними коштами, проте, як зазначено вище, розмір відсотків не був узгоджений сторонами та позивачем до справи не долучено жодних доказів обізнаності відповідача про застосування саме такого розміру відсотків, у випадку несвоєчасного повернення кредитних коштів за договором укладеним 27.05.2020 року.
Суд зауважує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Зважаючи на викладене, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати відсотків (процентів) за користування кредитними коштами.
Отже, у даній справі не можна вважати і додані позивачем: Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт ««Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»», Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, «Паспорт споживчого кредиту» датований 13.01.2022 - складовими частинами укладеного між сторонами договору б/н від 27.05.2020, у зв`язку з чим, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила частини 1 статті 634 ЦК України, які регламентують правові засади договору приєднання.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Проте, позивачем не заявляється до стягнення з відповідача процентів на рівні облікової ставки Національного банку України, що визначено положеннями ч. 1 ст. 1048 ЦК України, як і розміру індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми що визначено ч. 2 ст. 625 ЦК України, і не надається відповідного розрахунку.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями 10, 12, 13, 76-81,141, 223, 263-265, 280-284, 289 ЦПК України, суд
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 2169 (дві тисячі сто шістдесят дев`ять) грн. 78 коп. судового збору.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне судове рішення складено 14 березня 2024 року.
Відомості про сторін:
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Суддя: Н.О. Бізяєва