ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/807/377/24 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Камалової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника, адвоката Карпенко В`ячеслава Юрійовича на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2023 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2015 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 84/08 від 14 серпня 2008 року (т.1 а.с.1-3).

В обґрунтування позову зазначено, що 14 серпня 2008 року між АБ «АвтоЗАЗбанк» ( правонаступником якого є ПАТ « Банк Кіпру», правонаступником якого є ПАТ « Неос Банк») та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 84/08, відповідно до умов якого Банк зобов`язується надати ОСОБА_1 кредит у сумі 65000,00 доларів США, а останній зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування у сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором.

Банк (кредитор) свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, відкривши ОСОБА_1 позичковий рахунок № НОМЕР_1 , надавши ОСОБА_1 кредит у сумі 65000,00 доларів США у вигляді кредитної лінії на поточні потреби строком до 13 серпня 2018 року зі сплатою 14,5 % річних.

21 жовтня 2009 року між ВАТ « Банк Кіпру» та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду до кредитного договору № 84/08 від 14 серпня 2008 року, за умовами якої, у зв`язку зі зміною найменування АБ «АвтоЗАЗбанк» на ВАТ «Банк Кіпру», який є правонаступником всіх прав та обов`язків АБ «АвтоЗАЗбанк», кредитний договір № 84/08 від 14 серпня 2008 року зберігає свою силу для ВАТ «БанкКіпру», а також внесено зміни до Кредитного договору та викладено пункти 2.2.3, 2.2.5, 2.2.6, 2.2.8, 2.2.10, 2.3.4, 3.7 і новій редакції.

Відповідно до умов кредитного договору позивач має право вимагати від позичальника (незалежно від настання строку погашення кредиту) сплатити в повному обсязі заборгованість за кредитним договором та процентів за користування ним, а також суму штрафних санкцій, передбачених Кредитним договором, у випадках, що встановлені п. 2.3.4. Кредитного договору, зокрема, якщо Позичальник затримав виконання своїх обов`язків по поверненню частини кредиту згідно графіку та/або сплаті процентів за користування кредитом більше ніж на один календарний місяць.

14 серпня 2008 року між АТ «АвтоЗАЗбанк», (правонаступником якого є ПАТ «Банк Кіпру», правонаступником якого є ПАТ «Неос Банк») та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №84-1/08 згідно з яким ОСОБА_2 зобов`язувалася відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за вищевказаним кредитним договором № 84/08 від 14 серпня 2008 року.

Відповідно до договору поруки ОСОБА_2 , як поручитель, поручається за виконання ОСОБА_1 обов`язків, які виникли на підставі кредитного договору. Відповідно до договору поруки відповідачі відповідають перед позивачем за порушення обов`язків за кредитним договором, як солідарні боржники.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором від 14 серпня 2008 року АТ «АвтоЗАЗбанк» правонаступником якого є ПАТ « Банк Кіпр», правонаступником якого є ПАТ «Неос Банк» та ОСОБА_1 , уклали Іпотечний договір № 107/08 від 14 серпня 2008 року ( надалі за текстом Іпотечний договір), відповідно до якого останній передав Банку в іпотеку наступне майно, а саме: нежиле приміщення, підвалу літ. А-3, загальною площею 104,8 кв. м., що належить Іпотекодавцю ОСОБА_1 на праві власності.

В свою чергу, ОСОБА_1 неналежно виконував взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує умови Кредитного договору, в результаті чого станом на 08 жовтня 2015 року має прострочену заборгованість:

- за кредитом - 16 007,82 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 340 489 грн;.

- по відсотках - 637,78 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 13 565,69 грн.

У зв`язку з систематичним порушенням Боржником своїх обов`язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого Кредитного договору йому була нарахована неустойка: пеня - 28,44 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 604,92 грн.

На виконання умов Договору відповідачам 19 жовтня 2015 року за вих. № 89227 була направлена Вимога про дострокове повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви Вимога не виконана.

21 липня 2014 року між ПАТ «Неос Банк» ( Клієнт), як правонаступником ПАТ «Банк Кіпру», та ПАТ «Альфа-Банк» (Фактор) укладено Договір факторингу № 1, за умовами якого до ПАТ « Альфа Банк» перейшло право вимоги заборгованості боржників, в т. ч. за кредитним договором № 84/08 від 14 серпня 2008 року.

Внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме ПАТ «Альфа-Банк» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором № 84/08 від 14 серпня 2008 року позичальником згідно якого є ОСОБА_1 .

13 травня 2015 року між ПАТ « Альфа Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору від 14 серпня 2008 року № 84/08.

28 липня 2015 року між ПАТ « Альфа Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору від 14 серпня 2008 року № 84/08.

На підставі вищевикладеного Банк просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість у розмірі 354 659,62 грн, а саме: за кредитом - 340 489 грн, по відсотках - 13 565,69 грн, пеня за останній рік - 604,92 грн.

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк», третя особа: Інспекція з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору (т.1 а.с.52-59).

У квітні 2016 року ПАТ «Альфа-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки .

В обґрунтування позовних вимог банк зазначив, що ОСОБА_1 неналежно виконує взяті на себе зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором, чим грубо порушує умови Кредитного договору, в результаті чого станом на 01 квітня 2016 року має прострочену заборгованість: за кредитом - 16 007,82 доларів США, по відсотках - 1 845,56 доларів США.

Відповідно до умов Іпотечного договору, Іпотекодержатель набуває право стягнення на предмет іпотеки:

- у випадку невиконання Боржником основного зобов`язання;

- у випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем умов Іпотечного договору;

- у інших випадках, передбачених законодавством.

У разі порушення Боржником основного Кредитного договору та/або порушення Іпотекодавцем умов Іпотечного договору, Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю та/або Боржнику письмову вимогу про усунення порушення Основного зобов`язання за Кредитним договором та/або зобов`язань, передбачених Іпотечним договором, у тридцяти денний строк, та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до умов Іпотечного договору.

Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, шляхом позасудового врегулювання, яким вважатиметься застереження, що міститься у Іпотечному договорі або на підставі окремого договору, який може бути укладений між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем з урахуванням вимог чинного законодавства України.

На виконання умов договору про іпотечний кредит та Іпотечного договору, Відповідачу (Боржнику) було направлено Вимогу, а саме: «Повідомлення про усунення порушень», але на дату подання позовної заяви Вимога не виконана.

Таким чином, зважаючи на невиконання Відповідачем (Боржником) зобов`язання стосовно умов повернення кредиту, Позивач вправі вимагати стягнення заборгованості по кредиту, за відсотками, за пенею з останнього, за рахунок предмету іпотеки.

Посилаючись на зазначене позивач просив суд:

- в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 84/08 від 14 серпня 2008 року, яка станом на 01 квітня 2016 року становить 17853,38 доларів США та складається з заборгованості: а саме: за кредитом - 16007,82 доларів США.; по відсотках - 1845,56 доларів США,

- звернути стягнення на предмети іпотеки, а саме на: нежиле приміщення, підвалу літ. А-3 загальною площею 104,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підстав оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 25 липня 2016 року цивільну справу №335/11288/15-ц за позовом ПАТ «Альфі-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості об`єднано в одне провадження із цивільною справою №335/9104/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Неос Банк», третя особа: ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання недійсним кредитного договору, присвоєно номер справи №335/11288/15-ц (т.1 а.с. 140).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 січня 2017 року роз`єднано цивільні справи, виділено в окреме провадження цивільну справу за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки та в окреме провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Неос Банк», третя особа: Інспекція з питань захисту прав споживачів у Запорізькій області про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору (т.1 а.с. 183).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 березня 2017 року зупинено провадження у справі до набрання законної сили рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі №335/736/17 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Неос Банк», третя особа: ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання недійсним кредитного договору (т.1 а.с.189).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 16 серпня 2022 року апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» задоволено. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 січня 2022 року в цій справі скасовано та прийнято нову постанову наступного змісту: В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «Неос Банк», третя особа: ТОВ «Кредитні ініціативи» про визнання недійсним кредитного договору відмовлено. Вирішено питання про судові витрати (т.1 а.с.208-219).

Постановою Верховного Суду від 06 січня 2023 року постанову Запорізького апеляційного суду від 16 серпня 2022 року залишено без змін.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 вересня 2022 року поновлено провадження у справі №335/11288/15-ц (т.1 а.с.222).

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2023 року, у зв`язку із зміною АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк» визначено вважати правильним найменування позивача Акціонерне товариство «Сенс Банк» (т.2 а.с.65).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2023 року позовні вимоги позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на корить Акціонерного товариства «Сенс Банк» заборгованість за кредитним договором № 84/08 від 14.08.2008 в розмірі 16 674,04 доларів США, яка складається із заборгованості: за кредитом - 16 007,82 доларів США, по відсотках 637,78 доларів США, пеня 28,44 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 на корить Акціонерного товариства «Сенс Банк» судовий збір у розмірі 2 659 грн. 94 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на корить Акціонерного товариства «Сенс Банк» судовий збір у розмірі 2 659 грн. 94 коп.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 84/08 від 14 серпня 2008 року, яка станом на 08 жовтня 2015 року становить 16 645,60 доларів США та складається з заборгованості: а саме:

- за кредитом - 16007,82 доларів США;

- по відсотках 637,78 доларів США,

звернуто стягнення на предмети іпотеки, а саме на: нежиле приміщення, підвалу літ. А-3 загальною площею 104,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В задоволенні решти позовних вимог про визначення заборгованості станом на 01 квітня 2016 року відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на корить Акціонерного товариства «Сенс Банк» судовий збір у розмірі 5 310,81 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 в особі представника, адвоката Карпенко В`ячеслава Юрійовича подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовів АТ «Сенс-Банк».

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував, що кредитний договір №84/08 від 14 серпня 2008 року було укладено між сторонами АТ «АвтоЗАЗбанк» та ОСОБА_1 .. Суд першої інстанції не встановив на якій підставі ПАТ «Неос Банк» став правонаступником ПАТ «Банк Кіпру» та уклав договір факторингу від 21 липня 2014 року з ПАТ «Альфа Банк», чи взагалі відбулося правонаступництво при відсутності в матеріалах справи відповідних доказів. ОСОБА_1 заперечує обставину отримання кредиту у розмірі 65 000 доларів США. за вищезазначеним кредитним договором від АТ «АвтоЗАЗбанк», відсутній будь який підтверджуючий документ про отримання ним від банку цих коштів. Заборгованість перед банком не підтверджена належними та допустимими бухгалтерським документами з підписом ОСОБА_1 щодо видачі кредиту та його погашення, розрахунок заборгованості не містить усі періоди з 14 серпня 2008 року по 08 жовтня 2015 року, у розмірі сум та дат погашення кредиту, розподілення цих сум на зарахування тіла кредиту, відсотків, комісій, штрафів та інших платежів. Суд першої інстанції самоусунувся від його перевірки доказами та його дослідження. Натомість контррозрахунок ОСОБА_1 , який підтверджується двома судово-економічними експертизами №4/04-14 (проведена за його клопотанням) та №72/73-18 (проведена за клопотанням ПАТ «Альфа-Банк») вбачається суми отриманого кредиту, погашеного кредиту, заборгованості 0 доларів США. Судом не враховано рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 вересня 2016 року у справі № 335/2547/16-ц про визнання виконавчого напису №18134 від 14 рудня 2015 року таким, що не підлягає виконанню саме за вищевказаним кредитним договором, тобто Банк-позивач ще раніше скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості, визначивши її, змінивши строк кредитування та припинивши кредитне зобов`язання в день вчинення виконавчого напису. Крім того, судом першої інстанції не досліджувалось питання обставин припинення поруки ОСОБА_1 на підставі ст. 559 ЦК України. Також, наявним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2020 року у справі № 335/12587/19, де оскаржувалось позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто ПАТ «Альфа-Банк» ще 25 вересня 2019 року у рахунок всього нібито наявного боргу за кредитним договором на підставі ст. 37 Закону України «Про іпотеку» звернув стягнення на майно обравши саме такий вид задоволення своїх вимог. Судом розглянуто в одному провадженні два позови при взаємовиключних позовних вимогах, що тягнуть подвійне стягнення, до різних відповідачів, з різними предметами доказуваннями та підставами позовів. Також, судом першої інстанції належним чином не повідомлено відповідачів про час та місце розгляду справи.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Акціонерне Товариство «Сенс Банк» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Учасники справи АТ «Сенс Банк», ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, відповідно до вимог процесуального законодавства (т. 3 а.с. 173-174) до апеляційного суду не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, будь яких клопотань про відкладення розгляду справи не надали.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

При цьому, колегія суддів зауважує, що Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Оскільки вищезазначені учасники справи були належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи АТ «Сенс Банк» реалізував своє право на викладення відповідних аргументів у відзиві на апеляційну скаргу, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги АТ «Сенс Банк», суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором №84/08 від 14 серпня 2008 року належним чином не виконував, а тому на його користь підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 08 жовтня 2015 року та складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 16007, 82 доларів США, заборгованості по відсотках у розмірі 637, 78 доларів США, пені у розмірі 28,44 доларів США. Сума заборгованості за кредитним договором стягнута солідарно з позичальника та поручителя, ураховуючи чинність поруки та пред`явлення позичальником вимоги до поручителя протягом шість місяців ( п. 4.3 договору поруки № 84-1/08 від 14.08.2008), від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконував свої обов`язки за основним зобов`язанням, тому позивач, згідно з вимогами статті 33 Закону України "Про іпотеку", отримав право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості у вказаний в позовній заяві спосіб, однак в межах суми боргу визначеної у розрахунку банку від 08 жовтня 2015 року, та яка становить за кредитом - 16 007,82 доларів США, за відсотками - 637,78 доларів США.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 21 липня 2014 року між Публічним акціонерним товариством «Неос Банк», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Банк Кіпру», та Публічним акціонерним товариством «Альфа-Банк» укладено Договір факторингу № 1 (т.1 а.с. 21-26).

Відповідно до п. п. 2.1, 2.2. Договору Клієнт (ПАТ «Неос Банк») відступає Фактору (ПАТ «Альфа-Банк») свої Права Вимоги Заборгованості по кредитних договорах, укладених з Боржниками, право на вимогу якої належить Клієнту на підставі Документації, а Фактор, шляхом надання фінансової послуги Клієнту, набуває Права Вимоги Заборгованості по кредитних договорах. З моменту відступлення Клієнтом Фактору Прав Вимоги Заборгованості від Боржників, всі гарантії, надані Боржниками щодо Заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважаються наданими йому. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов`язані з ними права, зокрема, права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов`язкових платежів.

Отже, внаслідок укладення вказаного договору відбулася заміна кредитора, а саме ПАТ «Альфа Банк» набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором № 84/08 від 14 серпня 2008 року позичальником згідно якого є ОСОБА_1 ..

Відповідно до Анкети позичальника-фізичної особи від 21 липня 2008 року, ОСОБА_1 звернувся до Банку із заявою про отримання кредиту у розмірі 130 000 доларів США (т.1 а.с.9-10).

14 серпня 2008 року між АБ «АвтоЗАЗбанк», правонаступником якого є ПАТ «Банк Кіпру», правонаступником якого є ПАТ «Неос Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 84/08 (т.1 а.с.5-7).

Відповідно до умов вищевказаного Кредитного договору, Банк зобов`язується надати Відповідачу ОСОБА_1 кредит у сумі 65000,00 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором.

Відповідно до п.1.1 розділу 1 кредитного договору банк відкриває позичальнику кредитну лінію на поточні потреби в сумі 65 000,00 доларів США строком з 14 серпня 2008 року до 13 серпня 2018 року зі сплатою 14,5 % річних.

Відповідно до п.2.1.1 розділу 2 кредитного договору банк зобов`язується відкрити позичальнику рахунок № НОМЕР_1 для надання кредиту.

Відповідно до п.2.2.2 розділу 2 кредитного договору позичальник зобов`язується забезпечити повернення отриманого кредиту та процентів за користування ним іпотечний договір №107/08 від 14 серпня 2008 року) та порукою (Договір поруки №84-01/08 від 17 серпня 2008 року).

Відповідно до п.2.2.5 розділу 2 кредитного договору позичальник зобов`язується забезпечити погашення кредиту не пізніше 13 серпня 2018 року шляхом внесення готівки в касу банку перерахування коштів на позичковий рахунок позичальника за наявним в договорі графіком.

Відповідно до п.2.2.5 розділу 2 кредитного договору позичальник зобов`язується сплачувати за користування кредитом проценти в розмірі 14,5 % річних за строковий кредит та 19,5 % річних у разі порушення строків повернення кредиту за договором. зазначено розрахунковий період.

Відповідно до п.2.2.7 розділу 2 кредитного договору позичальник зобов`язується за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом сплачувати банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення платежу.

Відповідно до Розрахунку сукупної вартості кредиту та абсолютного значення подорожчання кредиту за кредитним договором № 84/08 від 14 серпня 2008 року підписаний АТ «АвтоЗАЗбанк» та ОСОБА_1 визначено графік платежів, розраховані в валюті доларів США на 14 серпня 2008 року 4.844 грн за 1 долар США, з якого вбачається погашення основної суми кредиту (-65000 доларів США), строк погашення кредиту з 14 серпня 2008 року по 13 серпня 2018 року, проценти за користування кредитом, а також одноразові щорічне страхування, послуги нотаріуса та оцінка майна (т.1 а.с.7).

Відповідно до Додаткової угоди до кредитного договору №84/08 від 14 серпня 2008 року, укладеної 21 жовтня 2009 року між ВАТ «Банк Кіпру», правонаступник всіх прав та обов`язків АБ «АвтоЗазбанк» та ОСОБА_1 , останньому було повідомлено про зміну правонаступника за зазначеним кредитним договором внесені зміни щодо дат погашення платежів (т.1 а.с.8).

Банк (кредитор) свої зобов`язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_1 кредит у сумі 65000,00 доларів США.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом у валюті договору загальна заборгованість ОСОБА_1 , перед банком станом на 08 жовтня 2015 року становить 16674,04 доларів США, з них: за кредитом - 16 007,82 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 340 489 грн; по відсотках - 637,78 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 13 565,69 грн (т.1 а.с.18).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитом у валюті договору, у зв`язку з систематичним порушенням ОСОБА_1 своїх обов`язків зі сплати кредиту, відповідно до норм чинного законодавства та діючого Кредитного договору Банк нарахував ОСОБА_1 неустойку: пеня - 28,44 доларів США, що за курсом НБУ на дату розрахунку складає 604,92 грн (т. 1 а. с. 18).

14 серпня 2008 року АБ «АвтоЗАЗ Банк» правонаступником якого є ПАТ «Банк Кіпру» (правонаступником якого є - ПАТ «Неос Банк») та ОСОБА_2 уклали Договір Поруки № 84-1/08 (т.1 а.с.14).

Відповідно до Договору поруки ОСОБА_2 , як поручитель, поручається за виконання ОСОБА_1 обов`язків, які виникли на підставі Договору. Відповідно до Договору поруки відповідачі відповідають перед позивачем за порушення обов`язків за Договором, як солідарні боржники.

Відповідно до умов Договору позивач має право вимагати від позичальника (незалежно від настання строку погашення кредиту) сплатити в повному обсязі заборгованості за кредитним договором та процентів за користування ним, а також суму штрафних санкцій, передбачених Кредитним договором, у випадках, що встановлені п. 2.3.4. Кредитного договору, зокрема, якщо Позичальник затримав виконання своїх обов`язків по поверненню частини кредиту згідно графіку та/або сплаті процентів за користування кредитом більше ніж на один календарний місяць.

Відповідно до Вимоги про дострокове врегулювання спору від 19 жовтня 2015 року за вих. № 89227, ПАТ «Альфа-Банк» направив ОСОБА_1 , ОСОБА_2 дану вимогу щодо дострокового повернення кредиту за кредитним договором №84/08 від 14 серпня 2008 року. Відповідно до вказаної вимоги банк вимагав від позивальника у строк до 30 днів з дати отримання вимоги достроково повернути кредит, сплатити нараховані відсотки за користування кредитом і нараховану неустойку. Станом на 08 жовтня 2015 року заборгованість становить у розмірі 354 659,62 грн, з них: за кредитом 340 489 грн, за відсотками 13 565,69 грн, пеня 604,92 грн (т.1 а.с.19-20).

Дана вимога 20 жовтня 2015 року була направлена банком відповідачам на адресу реєстрацію зазначену в копіях паспортів громадянина України (т.1 а.с.12,16) рекомендованими поштовими відправленнями, що підтверджується поштовим реєстром №816 (т.1 а.с.20).

Крім того, з метою забезпечення належного виконання зобов`язання за Кредитним договором, АТ « АвтоЗАЗБанк» правонаступником якого є ПАТ «Банк Кіпр» та фізична особа - громадянин (ка) України, яким (якою) є - ОСОБА_1 , уклали Іпотечний договір № 107/08 від 14 серпня 2008 року (надалі за текстом - Іпотечний договір), відповідно до якого останній передав Банку в іпотеку наступне майно, а саме: нежиле приміщення, підвалу літ. А-3, загальною площею 104,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить Іпотекодавцю на праві власності (т.2 а.с.12-14).

Позивач звернувся до відповідачів у листопаді 2015 року з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 08.10.2015 року становить: за кредитом - 16 007,82 доларів США, по відсотках - 637,78 доларів США, пеня - 28,44 доларів США (т.1 а.с.18).

Постановою Запорізького апеляційного суду від 16 серпня 2022 року у справі № 335/736/17 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Неос Банк», Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», про визнання недійсним кредитного договору, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задоволено. Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10.01.2022 року в цій справі скасовано та прийнято постанову наступного змісту: в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Неос Банк», Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», про визнання недійсним кредитного договору - відмовити (т.1 а.с.208-219).У постанові Запорізького апеляційного суду у справі № 335/736/17, судом відхилено доводи ОСОБА_1 про те, що банк ввів його в оману щодо права банку на проведення операцій з готівковою іноземною валютою на умовах, вказаних в договорі, оскільки надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.

Зазначена постанова Запорізького апеляційного суду від 16 серпня 2022 року залишена без змін постановою Верховного Суду від 06 січня 2023 року.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 Цивільного кодексу України).

Відповідно до частини першої статті 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У частині першій статті 627 ЦК зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК України).

Спірні правовідносини стосуються виконання зобов`язань за кредитним договором № 84/08 від 14 серпня 2008 року позичальником згідно якого є ОСОБА_1 . Відповідач ОСОБА_1 , заперечуючи проти задоволення позовних вимог позивача/позикодавця про стягнення заборгованості за договором, зазначав, що кредитний договір № 84/08 від 14 серпня 2008 року є недійсним, оскільки грошові кошти в сумі 65000 доларів США ОСОБА_1 за ним не отримував.

У статті 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З урахуванням принципів цивільного права, зокрема, добросовісності, справедливості та розумності, сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) повинні тлумачитися судом на користь його дійсності, чинності та виконуваності. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

Водночас факт відступлення права вимоги до АТ « Альфа Банк», умови укладення кредитного договору, його законність була встановлена під час розгляду справи № 335/736/17 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Неос Банк», АТ «Альфа Банк» про визнання недійсним кредитного договору № 84/08 від 14 серпня 2008 року.

Зокрема, постановою Запорізького апеляційного суду від 15 серпня 2022 року у зазначеній справі, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 06 січня 2023 року було встановлено на ступне: «Встановивши, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мав необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, позивач на час укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо його умов, не відкликав своєї згоди на укладення кредитного договору, протягом тривалого часу не звертався до банку з приводу невиконання умов кредитного договору, натомість звертався до банку із заявами щодо зміни умов кредитного договору, укладав договори про внесення змін і доповнень до кредитного договору, у тому числі з новим кредитором АТ « Альфа-Банк» ( після зміни назви АТ « Сенс Банк»), суд апеляційної інстанції дійшов загалом висновку про відсутність підстав для визнання недійсним спірного договору. Судом апеляційної інстанції також взято до уваги наявність у ОСОБА_1 відкритого поточного банківського рахунку в іноземній валюті (№ НОМЕР_2 ), а також відомості, відображені у виписці по особовому рахунку ОСОБА_1 ( № НОМЕР_1 ). У цьому аспекті колегія судів також звертає увагу на суперечливу поведінку позичальника, який протягом 7 років з дня укладення спірного кредитного договору не заявляв про порушення зобов`язань з боку банку, у зв`язку з погіршенням майнового стану звертався до кредитора із заявами про зміну процентної ставки, реструктуризацію боргу, укладав додаткові угоди до кредитного договору та лише у 2015 році подав позов про визнання кредитного договору недійсним..

Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції надав належну правову характеристику укладеному між сторонами спірному договору та прийшов до висновку, що його зміст не суперечить положенням ЦК України, іншим актами законодавства, є результатом волевиявлення сторін, а правочини спрямовані на реальне настання правових наслідків, які ними обумовлені, у зв`язку із чим відсутні правові підстави для визнання його недійсним».

Отже, доводи апеляційної скарги, що позивач не довів отримання відповідачем коштів, а суд першої інстанції відповідні обставини не мав права встановлювати є безпідставними та спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи, а факт видачі кредиту, так і факт часткового виконання зобов`язань за кредитним договором № 64/08 від 14 серпня 2008 року встановлено судовим рішенням у справі № 335/736/17 за позовом ОСОБА_1 до банку АТ « Альфа Банк».

Щодо вирішення позовних вимог Банку про стягнення заборгованості за кредитним договором № 84/08 від 14 серпня 2008 року, колегія суддів зауважує наступне.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін) (частина перша статті 530 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором обумовлює зміну строку виконання зобов`язання та початок перебігу позовної давності.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 вересня 2021 року у справі № 0308/2429/2012 (провадження № 61-1179св21) зазначено, що: "звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні. Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України".

У пунктах 69-75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) зазначено: "Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України). Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. А пенею - неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини друга та третя цієї статті).

За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.

Судом першої інстанції встановлено факт неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку із чим стягнуто суму заборгованості, яка станом на 08 жовтня 2015 року становить в розмірі 16674, 04 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом 16007, 82 доларів США, по відсотках -637, 78 доларів США, пеня 28,44 доларів США.

Суд першої інстанції врахував, що звертаючись до суду із цим позовом, позивач просив суд стягнути розмір заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителя у солідарному порядку.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 31 серпня 2022 року у справі № 487/4327/16-ц (провадження № 61-1214св22) вказано, що "відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

У пункті 4.2 договору поруки № 84-1/08 від 14 серпня 2008 року зазначено, що договір поруки припиняється з моменту повного виконання боржником або поручителем зобов`язань перед кредитором відповідно до п. 2.1 договору поруки.

У пункті 4.3 договору поруки № 84-1/08 від 14 серпня 2008 року також зазначено, що порука припиняється, коли кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов`язань, згідно до п. 1.1 цього договору, не пред`явить позову до поручителя.

З огляду на зміст другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України можна зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами).

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12).

Отже, в разі реалізації кредитором свого права вимоги на дострокове повернення кредиту відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України строк звернення кредитора до суду з вимогами до поручителя необхідно обраховувати з моменту настання строку дострокового повернення кредиту.

До подібних висновків прийшов Верховний Суд у постанові від 18 жовтня 2023 року у справі № 215/50006/15-ц провадження № 61-9909 св 23

Оскільки у цій справі строк дострокового повернення кредиту настав 19 жовтня 2015 року, а банк звернувся до суду у листопаді 2015 року, то порука ОСОБА_2 за договором поруки № 84-1/08 від 14 серпня 2008 року не є припиненою, а отже, наявні правові підстав для задоволення позовних вимог, пред`явлених банком до поручителя. З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення заборгованості за кредитним договором № 84/98 від 14 серпня 2008 року в розмірі 16674, 04 доларів США солідарно з боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 ..

Отже, доводи апеляційної скарги про припинення поруки є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Відповідно до положень частини першої третьої статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ст.76 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко-і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює наявність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Наявність невиконаних зобов`язань відповідачем щодо повернення кредиту підтверджується розрахунком заборгованості, який додано до матеріалів справи та який не спростовано відповідачем та не надано іншого розрахунку, який би підтверджував відсутність заборгованості останнім перед банком, висновок незалежного експерта у цій справі суду не надано.

Щодо посилання заявника в апеляційній скарзі на висновок експерта, який міститься у справі № 335/736/17, то слід зазначити, «що питання, які були поставлені перед експертом не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки питання, які були поставленні перед експертом стосувалися безпосередньо умов кредитного договору та його відповідності нормам Закону, а не розміру заборгованості за кредитом. В тій частині, що стосується розміру заборгованості за кредитом експерт відповіді на поставленні питання чітко не надав».

Окрім того, висновок експертизи, на який посилається апелянт не спростовує факту отримання кредитних коштів в розмірі 65000, 00 доларів США, та йому було надана відповідна оцінка разом з іншими доказами.

Під час розгляду справи № 335/736/17 про визнання кредитного договору № 84/08 від 14 серпня 2008 року недійсним судом апеляційної інстанції було встановлено, що «посилання експертів на недоведеність банком виключно первинними документами, оформленими відповідно до вимог статті 9 Закону України « Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» факту отримання позивачем кредиту, а також посилання на невідповідність вимогам закону наявних в матеріалах справи первинних документів, відсутність належних доказів видачі кредиту, не є підставою для визнання Кредитного договору недійсним, оскільки вказані доводи спростовуються іншими наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Колегія суддів вважає, що судові експерти у матеріалах судово-економічних експертиз надають правову оцінку належності доказів у матеріалах справи, що виходить за межі компетенції судового експерта. Питання, які були поставлені експертам судом першої інстанції є фактичними обставинами справи та мали встановлюватися саме судом першої інстанції, а не судовим експертом, та підтверджуватися не висновком експерта, а належними письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи. Натомість, суд першої інстанції, визнаючи кредитний договір недійсним, послався лише на висновки судових експертиз та не надав оцінку іншим наявним у матеріалах справи доказами, а також їх сукупності.. Проте, висновок експерта є одним із засобів доказування та для суду не має заздалегідь встановленої сили і повинен оцінюватися судом першої інстанції із іншими доказами за правилами, встановленими статтями 89 цього Кодексу. Ураховуючи викладене, апеляційний суд не може прийняти до уваги висновок експертиз № 4/04-17 та № 72/73- 18 , як належний , допустимий, достатній доказ в обгрунтування позову у цій справі, оскільки останні є неповними, виконані лише в об`ємі наданих на дослідження документів експертам, не узгоджуються з наявними у цій справі належними письмовими доказами у їх сукупності, суперечать останнім».

З огляду на зазначене посилання в апеляційній скарзі на висновки експертиз № 4/04-17 та № 72/73- 18, які були проведенні у вищезазначеній справі не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують наданий позивачем розрахунок заборгованості та не свідчать про її відсутність у розмірі, яка зазначена в розрахунку заборгованості наданого банком до матеріалів справи

Щодо вирішення позовних вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено, що 14 серпня 2008 року між АБ «АвтоЗАЗ банк», правонаступником якого є ПАТ «Банк Кіпру», правонаступником якого є - ПАТ «Неос Банк» та ОСОБА_1 укладено Іпотечний договір № 107/08 відповідно до якого останній передав Банку в іпотеку наступне майно, а саме: нежиле приміщення, підвалу літ. А-3, загальною площею 104,8 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить Іпотекодацю на праві власності (т.2 а.с.12-14).

Сторони оцінили предмет іпотеки в 760848,00 грн.

Відповідно до умов Іпотечного договору, Іпотекодержатель набуває право стягнення на предмет іпотеки:

- у випадку невиконання Боржником основного зобов`язання;

- у випадку невиконання або неналежного виконання Іпотекодавцем умов Іпотечного договору;

- у інших випадках, передбачених законодавством.

У разі порушення Боржником основного Кредитного договору та/або порушення Іпотекодавцем умов Іпотечного договору, Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю та/або Боржнику письмову вимогу про усунення порушення Основного зобов`язання за Кредитним договором та/або зобов`язань, передбачених Іпотечним договором, у тридцяти денний строк, та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до умов Іпотечного договору.

Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, шляхом позасудового врегулювання, яким вважатиметься застереження, що міститься у Іпотечному договорі або на підставі окремого договору, який може бути укладений між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем з урахуванням вимог чинного законодавства України.

На виконання умов договору про іпотечний кредит та Іпотечного договору, ОСОБА_1 (Боржнику та Іпотекодержателю) 11 листопада 2015 року було направлено Вимогу про усунення порушень, про повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором, та у разі невиконання вимоги у тридцятиденний строк попередив про рішення звернути стягнення на предмет іпотеки, яка була направлена на дві адреси зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 а саме: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 цінними листами № 130, № 121, що підтверджується штампом Укрпошти про прийняття для відправки від 11 листопада 2015 року та фіскальними чеками від 11 листопада 2015 року (т.2 а.с.16-18), але на дату подання позовної заяви Вимога не виконана, що свідчить про те, що банк виконав вимоги п. 16 договору іпотеки № 107/08 від 14 серпня 2008 року щодо направлення вимоги про усунення порушення іпотекодавцю та попереджено, що в разі невиконання вимог іпотекодавцем у тридцятиденний строк даної вимоги банком буде звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до вимог ст.572 ЦК України, ст.ст. 1,33 Закону України "Про іпотеку" в силу застави (іпотеки) кредитор має право у разі невиконання боржником зобов`язання, забезпеченого заставою (іпотекою), одержати задоволення за рахунок заставленого майна.

Частиною 5 ст. 3 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено способи звернення стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до положень ст. ст. 33, 35 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення у не менш ніж тридцятиденний строк. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Недотримання цих правил с перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України "Про іпотеку".

Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Вищевказані вимоги щодо направлення іпотекодержателем іпотекодавцю та боржнику письмової вимоги про усунення порушення, передбачено п. 16 договору іпотеки 3 107/08 від 14 серпня 2008 року

Як вбачається з матеріалів справи іпотекодержателем дотримано процедуру звернення на предмет іпотеки, передбаченої ст. 35 Закону України "Про іпотеку" та договору іпотеки, а саме п. 16 , тому АТ « Альфа Банк» яке змінило назву на АТ «Сенс Банк» виконав умови Договору та правомірно звернувся з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки як встановлено судом умови кредитного договору належним чином не виконувалися відповідачем ОСОБА_1 , що підтверджується розрахунком суми боргу, що є порушенням ст. ст. 526-527, 530 ЦК України, і з огляду на вказане суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення вимог позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості у вказаний в позовній заяві спосіб, однак в межах суми боргу визначеної у розрахунку банку від 08.10.2015 року, та яка становить за кредитом -16007, 82 доларів США, за відсотками -637, 78 доларів США.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що оскільки банк звернувся з позовом до суду про стягнення заборгованості за кредитним договором № 84/08 від 14.08.2015 року, тому не мав законних підстав для подання позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки є подвійним стягненням не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Звернення стягнення на предмет іпотеки відбувається в рахунок стягнення заборгованості за основним договором, а отже таке звернення стягнення не є додатковим стягненням, яке могло б розумітися як подвійне стягнення .

Відповідний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 361/7543/17.

Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізація предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди),якщо іпокодержатель не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється: з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку (стаття 17 Закону про іпотеку). Отже, наявність самого судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором за наведеними вище положеннями законодавства не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством (п. п. 37, 38, 41 зазначеної Постанови).

Схожі правові висновки виклав Верховний Суд України у постановах від 03 лютого 2016 року у справі № 22=ц/796/716/2014 та від 09 вересня 2014 року у справі № 922/3658/13 (п. 41 Постанови).

Суди вірно врахували, що позивач звернувся до суду у цій справі в тому числі з вимогою для звернення стягнення на предмет іпотеки у межах забезпечення відповідачем виконання основного зобов`язання, для чого є необхідним судове рішення (п. 44 Постанови).

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не встановив на якій підставі ПАТ «Банк Кіпру» правонаступником якого є ПАТ «Неос Банк» та уклав кредитний договір з ОСОБА_1 і чи взагалі відбулося правонаступництво, при відсутності в матеріалах справи відповідних доказів не заслуговують на увагу, оскільки з матеріалів справи вбачається, що АБ «АвтоЗАЗ банк» уклав з ОСОБА_1 кредитний договір № 84/08 від 14.08.2008 року, правонаступником якого є ПАТ «Банк Кіпру», правонаступником якого є - ПАТ « Альфа Банк», ПАТ « Неос Банк». Водночас факт відступлення права вимоги до АТ « Альфа Банк», умови укладення кредитного договору, його законність була встановлена під час розгляду справи № 335/736/17 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Неос Банк», АТ «Альфа Банк» про визнання недійсним кредитного договору № 84/08 від 14 серпня 2008 року. Зокрема, постановою Запорізького апеляційного суду від 15 серпня 2022 року у зазначеній справі, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 06 січня 2023 року було встановлено, що 14 серпня 2008 року між АБ « АвтоЗАЗ бак» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 84/08.

21 жовтня 2009 року між ВАТ «Банк Кіпру» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду до кредитного договору №84/08 від 14 серпня 2008 року, за умовами якої, у зв`язку зі зміною найменування АБ «АвтоЗАЗбанк» на ВАТ «Банк Кіпру», який є правонаступником всіх прав та обов`язків зазначеного банку, кредитний договір від 14 серпня 2008 року №84/08, який укладений раніше з АБ «АвтоЗАЗбанк», зберігає свою силу для ВАТ «Банк Кіпру». Сторонами внесено зміни до кредитного договору та викладено пункти 2.2.3, 2.2.5, 2.2.6, 2.2.8, 2.2.10, 2.3.4, 3.7 в новій редакції. 21 липня 2014 року між ПАТ «Неос Банк», як правонаступником ПАТ «Банк Кіпру», та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір факторингу №1, за умовами якого до ПАТ «Альфа-Банк» перейшло право вимоги за кредитним договором від 14 серпня 2008 року № 84/08. 13 травня 2015 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін і доповнень до кредитного договору від 14 серпня 2008 року №84/08. Отже, кредитором за Кредитним договором від 14 серпня 2008 року №84/08 є ПАТ «Альфа-Банк». Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 24 травня 2023 року, у зв`язку із зміною АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк» визначено вважати правильним найменування позивача Акціонерне товариство «Сенс Банк» (т.2 а.с.65).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09 листопада 2020 року у справі № 335/12587/19, де оскаржувалось позасудове звернення стягнення на предмет іпотеки було зафіксовано заборгованість та відсотки за кредитним договором, не заслуговують на увагу, оскільки заборгованість та відсотки за користування кредитними коштами були нараховані станом на 08 жовтня 2015 року, коли банком була пред`явлення вперше вимога про досудове врегулювання спору від 19 жовтня 2015 року за вих. №89227 (т.1 а.с.19), а рішення, на яке посилається апелянт було ухвалено лише через п`ять років, після направлення відповідачам зазначеної вимоги банком.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не був повідомлений своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку про розгляд даної справи не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається зматеріалів справи, дана справа перебувала на розгляді в провадженні Орджонкідзевського районного суду м. Запоріжжя з листопада 2015 року (понад сім років). ОСОБА_1 був повідомлений про перебування на розгляді цієї справи в суді першої інстанції, зокрема подавав до суду зустрічну та уточнену зустрічну позовну заяву (т.1 а.с. 52-59,133-135), клопотання про об`єднання в одне провадження цивільних справ від 14.06.2016 (т.1 а.с.136-137), отримував особисто направлені судом першої інстанції рекомендованим повідомленням судові документи, зокрема судові повістки про призначення судових засідань призначених на 08.12.2015, на 29.12.2015, на 18.01.2017, на 18.07.2016 (т.1 а.с.48,50,179,т.2 а.с.68), також судом направлялась ухвала про поновлення провадження після проведення експертизи від 05.09.2022 із зазначенням наступної дати судового засідання на 17.10.2022, а також направлені судом ОСОБА_1 рекомендованим повідомленням на його останню відому адресу місця реєстрації судові повістки на 22.11.2022, 21.12.2022, 30.01.2023, 24.05.2023, 02.08.2023 (судове засідання в якому ухвалене оскаржуване рішення) повернулася до суду першої інстанції із поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що є відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України є належним повідомленням особи про судове засідання (т.1 а.с.222,225,231, т.3 а.с.2,4,20,61,72). Судові документи ОСОБА_1 направлялися на адресу його місця реєстрації з 10.03.2010 по 05.04.2016 ( АДРЕСА_4 ), яка також була зазначена ним в зустрічній позовній заяві та уточненій зустрічній позовній заяві, а також у клопотання про об`єднання в одне провадження цивільних справ від 14.06.2016 (т.1 а.с. 24,52-59,133-135, 136-137), а також на адресу його місця реєстрації з 05.04.2016 ( АДРЕСА_5 ) (т.3 а.с.50-51). Крім того, інтереси ОСОБА_1 у справі представляє з грудня 2015 року адвокат Карпенко В.Ю. на підставі договору про надання правової допомоги від 09 грудня 2015 року (т.1 а.с.68-69), який надавав заяву про долучення доказів від 17.07.2016 (т.1 а.с.127), заяву про витребування доказів від 13.10.2016 (т.1 а.с.155-157), клопотання про зупинення провадження у справі від 07.03.2017 (т.1 а.с.187-188). Крім того, адвокат особисто приймав участь у судових засіданнях від 25.07.2016, від 06.12.2016, від 18.01.2017 (т.1 а.с. 174, 182, т.3 а.с.140), особисто отримував судові повістки про виклик до суду в судові засідання на 05.10.2016, на 21.10.2016, на 06.12.2016 (т.1 а.с.146,151,169). Адвокатом, також 26.12.2022 була подана до суду заявка на отримання судової повістки про виклик до суду (т.3 а.с.15) на підставі якої суд повідомляв адвоката про судові засідання смс-повідомлення на 30.01.2023, на 15.03.2023, на 17.04.2023, на 24.05.2023, 02.08.2023 (судове засідання в якому ухвалене оскаржуване рішення) (т.3 а.с.16,27,33,57,68). Надав заяву про проведення судового засідання без його участі від 13.10.2016 (т.1 а.с.154). Також про проведення судового засідання на 24.05.2023 адвоката було повідомлено помічником судді засобами телефонного зв`язку (т.3 а.с.52). Таким чином, ОСОБА_1 , як особисто, так і через свого представника був належним чином повідомлений про знаходження на розгляді Орджонікідзеквського районного суду м. Запоріжжя справи №335/11288/15. Останнє судове засідання в якому було ухвалене оскаржуване судове рішення відбулося 02 серпня 2023 року. Про останнє судове засідання був повідомлений ОСОБА_1 та його представник, адвокат Карпенко В.Ю. смс-повідомленням, що підтверджується довідкою відповідальної особи суду про доставку повідомлення у додатках «Viber» (т.3 а.с.69-69), а також судова повістка ОСОБА_2 , ОСОБА_1 направлялася за адресою їх місця реєстрації, а саме: АДРЕСА_5 , що підтверджується Відповіддю з Єдиного державного демографічного реєстру за №34022, №34012 від 17 квітня 2023 року (т.3 а.с.48-51) та до суду повернувся конверт разом з судовою повісткою про виклик до суду з поштовою відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (т.3 а.с.72), що відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України вважається днем вручення судової повістки про судове засідання призначене на 02 серпня 2023 року.

Ураховуючи наведене, суд першої інстанції (у не скасованій після апеляційного загалом правильно визначилися із характером спірних правовідносин, надали належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам виконання зобов`язань за кредитним договором та дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог банку про стягнення заборгованості за кредитним договором та часткового задоволення позову банку про звернення стягнення на предмет іпотеки .

Доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи й зводяться до переоцінки судом доказів, яким судом першої інстанції надана належна оцінка обгрунтовано викладена в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Інші наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі заявник.

З урахуванням вищевикладеного, вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обгрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "РуїсТоріха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 14 лютого 2024 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.