Справа № 201/8443/13-ц
Провадження № 4-с/201/63/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року Жовтневий районний суд

міста Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Федоріщева С.С.,

при секретарі Максимовій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за скаргою представника ОСОБА_1 на постанову державного виконавця, заінтересовані особи: Соборний відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», -

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 31 травня 2024 року звернувся до суду із указаною скаргою, в якій просить суд визнати постанову державного виконавця Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яворської К.В. ВП № 72104648 від 22 червня 2023 року про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 201/8443/13-ц, виданим Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська 06 листопада 2014 року, протиправною та скасувати. Зобов`язати державного виконавця Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яворську К.В. повернути виконавчий лист № 201/8443/13-ц, виданий Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська 06 листопада 2014 року стягувачу без виконання у зв`язку із тим, що пропущено встановлений законом строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання.

В обґрунтування вимог скаржником зазначено, що рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 20 січня 2014 року було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/151595/3158/73 від 25 липня 2008 року в розмірі 1 377 121,97 грн. 06 листопада 2014 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська стягувачу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було видано виконавчий лист у справі № 201/8443/13-ц та зазначено граничний строк пред`явлення виконавчого листа до виконання 31 січня 2015 року., тобто протягом року з дня набрання рішенням законної сили. Виконавчий лист містить відмітку державного виконавця від 22 грудня 2014 року, відповідно до якої стягувачу було відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку із наявністю інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження. Відомостей про пред`явлення виконавчого листа до виконання у визначений граничний строк до 31 січня 2015 року, виконавчий лист не містить, що свідчить про те, що виконавчий лист не був пред`явлений до виконання у визначений строк. Отже строк на пред`явлення виконавчого документа до виконання стягувачем був пропущений, даних про те, що стягувач звертався до суду із заявою про поновлення пропущеного строку, в реєстрі судових рішень немає. Однак, виконавчий лист містить також відмітку державного виконавця від 28 липня 2016 року, відповідно до якої виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі п. 9 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження». Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 22 лютого 2021 року було замінено стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» у цивільній справі № 201/8443/13-ц. 22 червня 2023 року державним виконавцем Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яворською К.В. було відкрито виконавче провадження № 72104648 за виконавчим листом № 201/8443/13-ц, виданим 06 листопада 2014 року. Заявниця вважає постанову про відкриття виконавчого провадження № 72104648 протиправною та такою, що підлягає скасуванню, з огляду на те, що виконавчий лист був пред`явлений стягувачем до виконання після закінчення визначеного законом строку на його пред`явлення до виконання, із заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа стягувач не звертався, а відтак, державний виконавець не мав підстав для відкриття виконавчого провадження та проведення виконавчих дій і мав повернути виконавчий документ стягувачу без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення відповідно до ч. 4 ст. 4 ЗУ «Про виконавче провадження».

05 листопада 2024 року від державного виконавця Соборного ВДВС у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Яворської К.В. до суду надійшов відзив на скаргу, в якому остання просила суд відмовити у задоволенні скарги та зазначила, що всі дії, проведені державним виконавцем в межах виконавчого провадження № 72104648 є законними. Також, у поданому відзиві виконавець просила суд проводити розгляд скарги без її участі.

05 листопада 2024 року від представника заявника до суду надійшла заява з проханням розглядати скаргу без його участі та задовольнити.

Частиною 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши надані суду докази з увагою на їх належність, допустимість, достатність та взаємний зв`язок між ними, суд виходить з наступного.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що на примусовому виконанні у Соборному відділі державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) перебуває виконавче провадження ВП № 72104648 з примусового виконання виконавчого листа № 201/8443/13-ц виданого 06 листопада 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» суми заборгованості у розмірі 1 377 121,97 грн.

22 червня 2023 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 72104648 згідно Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на момент винесення постанови).

Суд зазначає, що відповідно до статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Так, за правилами статті 447 Цивільного процесуального кодексу України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно частини четвертої та п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Тлумачення частини четвертої та п`ятої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Повернення виконавчого документа без виконання не позбавляє стягувача права на повторне пред`явлення виконавчого документа до виконання в межах строку, встановленого статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Згідно пункту 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (HORNSBY v. GREECE, № 18357/91, § 40, ЄСПЛ, від 19 березня 1997 року).

Також встановлено, що виконавчий лист № 201/8443/13-ц виданий 06 листопада 2014 року містить:

-відмітку державного виконавця від 22 грудня 2014 року, відповідно до якої стягувачу було відмовлено у відкритті виконавчого провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 26 ЗУ «Про виконавче провадження» у зв`язку із наявністю інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження;

-відмітку державного виконавця від 28 липня 2016 року, відповідно до якої виконавчий документ був повернутий стягувачу на підставі п. 9 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла станом на 28 липня 2016 року), відповідно до якого виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення;

-відмітку приватного виконавця Русецької О.О. від 22 червня 2023 року, про повернення виконавчого документу стягувачу відповідно п. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.

Пункт 9 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла станом на 28 липня 2016 року) передбачає встановлення заборони відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року).

Зазначений Закон втратив чинність 23 вересня 2021 року із набранням чинності Закону «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1381-ІХ від 13 квітня 2021 року. Набрання чинності відбулось 23 квітня 2021 року. Згідно умов якого: Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (Відомості Верховної Ради України, 2014 р., № 28, ст. 940; 2015 р., № 43, ст. 386; 2020 р., № 38, ст. 279; із змінами, внесеними Законом України від 16 вересня 2020 року № 895-IX) втрачає чинність через п`ять місяців з дня набрання чинності цим Законом. Тобто, мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті - закінчив свою дію 24 вересня 2021 року.

Отже, враховуючи підстави повернення виконавчого документу стягувачу 28 липня 2016 року, трирічний строк пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання розпочався з 24 вересня 2021 року.

Крім того, порядок та строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання регулюються саме Законом України «Про виконавче провадження», як спеціальним нормативно-правовим актом, у даному випадку підлягає застосуванню норма, якою на період воєнного стану на території України встановлено переривання строків, визначених вказаним Законом, до яких, зокрема, належать строки пред`явлення виконавчих документів до примусового виконання.

24 лютого 2022 року строком на 30 діб в Україні було введено воєнний стан відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України» «Про введення воєнного стану в Україні».

В подальшому, відповідно до Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24 лютого 2022 року №65/2022 «Про загальну мобілізацію» неодноразово були внесені зміни щодо продовження строку дії воєнного стану в Україні та проведення мобілізації.

Також пунктом 10.2 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого тимчасово на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, з поміж іншого, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

На даний час строк дії воєнного стану в України продовжено.

Також 26 березня 2022 року набрав чинності Закон від 15 березня 2022 року №2129-IX «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» та 06 травня 2023 року набрав чинності Закон України №3048 ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих особливостей організації примусового виконання судових рішень і рішень інших органів під час дії воєнного стану», якими встановлено що тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, визначені цим Законом строки перериваються та встановлюються з дня припинення або скасування воєнного стану.

Отже, вищенаведене свідчить, що строки пред`явлення виконавчого документа, станом на 26 березня 2022 року, а саме на дату набрання чинності Закону від 15 березня 2022 №2129-IX «Про внесення зміни до розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», перериваються, тобто не пропущені, тому строк повторного пред`явлення виконавчого листа № 201/8443/13-ц, виданого 06 листопада 2014 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська не закінчився, оскільки переривався.

Відповідно до п. 5 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» від 02 квітня 2012 року № 512/5, у разі відсутності підстав для повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття його до виконання виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Враховуючи зазначені вище вимоги закону, суд вважає, що оскільки виконавчий лист перебував на примусовому виконанні і був повернутий стягувачу постановою від 28 липня 2016 року, тому відбулось переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, і з урахуванням частин 4, 5 статті 12, п. 9 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», на підставі частини 5 статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» строк розпочався спочатку - з дня закінчення строку дії відповідної заборони, а саме з 24 вересня 2021 року.

Таким чином, звернувшись у червні 2023 року повторно із заявою про примусове виконання, стягувачем не було пропущено строк пред`явлення виконавчого листа № 201/8443/13-ц до виконання, а винесена державним виконавцем постанова про відкриття виконавчого провадження від 22 червня 2023 року є правомірною.

Конституційний Суд України у своїх рішеннях від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 та від 31 березня 2015 року №1-рп/2015 вказав на те, що складовими принципу верховенства права є, зокрема, правова передбачуваність та правова визначеність, які необхідні для того, щоб учасники відповідних правовідносин мали можливість завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх законних очікуваннях, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано.

Неодмінним елементом принципу верховенства права є юридична визначеність, яка вимагає від законодавця чіткості, зрозумілості, однозначності правових норм, їх передбачуваності (прогнозованості) для забезпечення стабільного правового становища людини. Юридична визначеність дає можливість учасникам суспільних відносин завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх легітимних очікуваннях (legitimate expectations), зокрема у тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право буде реалізоване. Юридичною визначеністю обумовлюється втілення легітимних очікувань, тобто досягнення бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки (Рішення Конституційного Суду України від 05.06.2019 №3-р(І)/2019).

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у рішенні від 24 квітня 1990 року у справі «Круслен проти Франції» та у рішенні від 12 січня 2012 року у справі «Фельдман проти України (№ 2)» зазначив, що згідно з критерієм якості приписи права мають бути доступними для заінтересованої особи, яка могла б передбачати наслідки їх застосування щодо себе, та не суперечити принципові верховенства права.

Відповідно до позиції ЄСПЛ принцип юридичної визначеності є одним з основних складових верховенства права (рішення від 28 жовтня 1999 року у справі «Брумареску проти Румунії»).

Так, дійсно, згідно до п. 27 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

За таких обставин, суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у справі, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що скарга не підлягає задоволенню, так як заявницею за змістом заявлених вимог скарги не доведено та в силу принципу змагальності сторін не спростовано обґрунтованості та законності позиції державного виконавця.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами Закону України «Про виконавче провадження»; ст.ст. 77, 447, 451, 453 ЦПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця, заінтересовані особи: Соборний відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: С.С. Федоріщев