Єдиний унікальний номер судової справи: 490/1355/24
Номер провадження 22-ц/812/1687/24 Суддя - доповідач апеляційного суду Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , подану в її інтересах,

адвокатом Гусаком Олександром Миколайовичем

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2024 року, ухваленого під головуванням судді - Чаричанського П.О., в приміщенні того ж суду по справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Миколаївська теплоелектроцентраль» (надалі - ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль») до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2024 року ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» відповідно до мети та предмету діяльності є суб`єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам м. Миколаєва.

На ім`я ОСОБА_1 , як відповідального квартиронаймача за адресою АДРЕСА_1 було відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 для розрахунків за надані послуги теплопостачання.

В опалюваних сезонах 2021-2024 роках позивачем здійснювалося постачання теплової енергії до будинку по АДРЕСА_2 , що підтверджується нарядами на підключення будинку до теплових мереж на початку опалюваних сезонів.

31 липня 2023 року ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» було подано до суду заяву про видачу судового наказу про стягнення з відповідача боргу за спожиту теплову енергію в розмірі 28 979,08 грн суми, з урахуванням індексу інфляції, а також 6,18 грн. три відсотки річних та 268,40 грн судового збору, який було видано Центральним районним судом м. Миколаєва 09 серпня 2024 року.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2023 року вищевказаний судовий наказ було скасовано за заявою ОСОБА_1 , в якій останній зазначив, що з 18 вересня 2019 року в його квартирі відсутнє теплопостачання.

У період з 01 листопада 2021 року по 01 січня 2023 року позивачем було надано теплову енергію на суму 32585,34 грн, за яку відповідач не сплатив, отже не виконав своїх зобов`язань в повному обсязі, чим завдано позивачу матеріальну шкоду. Надіслане відповідачу попередження №417-ф17 від 11 липня 2023 року залишилося без задоволення та відповіді.

Посилаючись на викладене позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь 31 481,34 грн боргу за спожиту теплову енергію, три відсотка річних, що становить 6,18 грн., а також 3 028 грн судового збору.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що відповідно до виписки з протоколу №6 засідання постійної діючої комісії адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж ЦО і ГВП від 28 вересня 2017 року постійно діюча комісія з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж ЦО і ГВП, узгодила відключення квартири АДРЕСА_3 та влаштування в ній автономного опалення.

На виконання вказаного рішення ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» ОСОБА_2 були видані технічні умови №54 від 19 жовтня 2017 року на відключення від ЦО квартири. За замовленням ОСОБА_2 були розроблені робочий проект реконструкції системи газопостачання з встановленням котла газового та демонтажем ВПГ у вказаній квартирі та проект переобладнання опалювальної системи по АДРЕСА_1 .

Після виконання робіт з реконструкції системи газопостачання з встановленням котла газового та переобладнання опалювальної системи в квартирі, розташованій за адресою АДРЕСА_1 , вказану квартиру було відокремлено від мереж ЦО та ПГВ, що підтверджується актом від 18 вересня 2019 року про відокремлення квартири від мереж ЦО та ПГВ. А тому відповідач вважає, що з 18 вересня 2019 року квартира АДРЕСА_3 відключена від мереж ЦО та у вказану квартиру не здійснюється постачання теплової енергії і власникам квартири не надаються послуги з централізованого опалення та власники квартири не використовують теплову енергію.

Представник позивача у поясненнях на відзив представника позивача на позов зазначала, що відключення від центрального опалення відповідачем є незаконним.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 31 481, 34 грн боргу за спожиту теплову енергію за адресою АДРЕСА_1 за період з 01 листопада 2021 року по 01 січня 2023 року, 6,18 грн - три відсотки річних за період з 01 січня 2022 року по 31 січня 2022 року та 3 028 грн судового збору.

Рішення суду мотивовано тим, що єдиною законною підставою для відключення квартири від мереж централізованого опалення, на час виникнення спірних правовідносин, є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинне законодавство станом на жовтень 2017 року не передбачало. На момент прийняття рішення Міжвідомчої комісії від 28 вересня 2017 року по відключенню квартири АДРЕСА_3 від ЦО і ГВП, комісія втратила свої повноваження, а прийняті рішення після 27 вересня 2017 року є не чинними.

Новий склад комісії було створено лише 26 лютого 2021 року, що підтверджується Наказом департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради №57 від 26 лютого 2021року. Акт, затверджений Комісією та протоколом Комісії про його затвердження, як передбачено в пунктах 2.6, 2.7 Порядку №4 відповідачем не надано. Відповідачем відключено централізоване теплопостачання в період, коли припинено дію міжвідомчих комісій, ПрАТ «Миколаївська теплоцентраль» не мало повноважень проводити погодження відключення у період коли дія міжвідомчих комісій була припинена. З урахуванням положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», «Правил користування тепловою енергією», затверджених Поставною Кабінетів України від 03 жовтня 22007 року №1198, статей 322, 714, 526,530, 625 Цивільного кодексу України, суд вважав позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах якого діяв адвокат Гусак О.М. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, викладених в рішенні суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовним вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не взято до уваги, що ОСОБА_1 не є споживачем послуг, які надаються ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль», тобто не є споживачем теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки у вказану квартиру фізично не подається теплоносій, що також підтверджується самим позивачем. Крім того, договір про надання житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії не укладався. З 18 вересня 2019 року квартира АДРЕСА_3 є відключеною від мереж централізованого опалення та, відповідно у вказану квартиру не здійснюється постачання теплової енергії і власникам квартири не надаються послуги. Вказує на те, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження відкриття відповідачу особового рахунку № НОМЕР_1 , не зазначено постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, якою затверджені тарифи за якими було нараховано заборгованість. Крім того, вказує на те, що судом не було враховано набуття права власності на квартиру відповідачем лише 30 листопада 2021 року, а заборгованість стягується за період з 01 листопада 2021 року, до того ж розрахунок заборгованості, який додано до позовної заяви підписаний не уповноваженою особою.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача просила залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржуване рішення в повній мірі відповідає.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу 30 листопада 2021 року за реєстровим номером 1594 ОСОБА_1 належить квартира АДРЕСА_3 , право власності зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 6, 53).

На ім`я ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 для розрахунків за надані послуги теплопостачання (а.с.5).

ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» до мети та предмету діяльності є суб`єктом господарської діяльності з постачання теплової енергії споживачам м. Миколаєва (а.с. 13-14).

У період з 01 листопада 2021 року по 01 січня 2023 року згідно нарядів на підключення будинку АДРЕСА_2 до теплових мереж на початку опалювального сезону, ПрАТ «Миколаївська теплоцентраль» здійснювало постачання теплової енергії до належної ОСОБА_1 квартири (а.с.7-9).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість по оплаті за теплову енергію за вказаний період становить 31481,34 грн, крім того, за період з 01 листопада 2022 року по 31 січня 2022 року нараховано 3% річних у розмірі 6,18 грн (а.с.5).

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2023 року по справі №490/7285/23 судовий наказ виданий 09 серпня 2023 року за заявою ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожиту теплову енергію скасовано (а.с.4).

11 липня 2023 року ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» на адресу відповідача була надіслана досудова вимога щодо сплати боргу за особовим рахунком № НОМЕР_1 станом на 11 липня 2023 року, яка залишилася без відповіді (а.с.10-11).

Засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, саме на позивача покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Основного Закону України.

Як на підставу задоволення своїх вимог позивач посилається на те, що у період з 2021-2023 роки надавало теплову енергію до квартири відповідача, який зобов`язаний сплачувати за тарифами, визначеними у постановах Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на неотримання від ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» послуги з надання теплової енергії у квартиру у зв`язку з відключенням належної йому квартири від мереж централізованого опалення з 18 вересня 2019 року, а відтак до квартири не здійснюється постачання теплової енергії.

Задовольнивши позов та стягнувши з відповідача борг за теплову енергію у період з 2021-2023 роки, суд першої інстанції виходив з того, що відключення належної відповідачу квартири здійснено у порушення діючого на той час законодавства. Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №4.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Відповідно до абзацу 6 частини третьої статті 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги № 2189-VIII плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини шостої статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до статті 25 вищезазначеного Закону, у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила), централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Згідно з пунктом 24 Правил споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (пункт 25 Правил).

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 (далі - Порядок), який був чинним до 26 липня 2019 року було визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від цих послуг.

Зокрема, вказаним Порядком було установлено, що для вирішення питання відключення від мережі централізованого опалення, власник (власники) житлового будинку повинні звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж центрального опалення і гарячого водопостачання з письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляються протоколом. У разі незгоди заявника з відмовою спір вирішується в судовому порядку. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Порядок втратив чинність та набув чинності новий Порядок, затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та ЖКГ України від 26 липня 2019 року №169 (надалі - Порядок №169).

Згідно Порядку 169 для відокремлення (відключення) від ЦО та ГВП власник квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку звертається до органу місцевого самоврядування з письмовою заявою в довільній формі із зазначенням причини відокремлення (відключення) та подає інформацію про намір влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) такої квартири чи нежитлового приміщення. Заява про відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення багатоквартирного будинку від ЦО та ГВП передається на розгляд Комісії.

Комісія на найближчому засіданні розглядає заяву про відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП за участю заявника або його уповноваженого представника та надає заявникові рекомендації щодо можливих варіантів влаштування системи індивідуального теплопостачання (опалення та/або гарячого водопостачання) у такій квартирі чи нежитловому приміщенні та щодо збору вихідних даних і технічних умов для виготовлення відповідної проектної документації. Витяг із протоколу Комісії з результатами розгляду звернення надається заявникові протягом десяти робочих днів.

Відповідно п. 8 Розділу ІІІ Порядку 169 Відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП здійснюється у міжопалювальний період не пізніше ніж 01 жовтня у спосіб, що не перешкоджає постачанню теплової енергії та гарячої води до інших квартир та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, приєднаних до ЦО та ГВП.

Виконання робіт із відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП здійснюється виконавцем робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання або постачання гарячої води чи іншим залученим власником суб`єктом господарювання, які у випадках, передбачених законодавством, мають ліцензію на провадження господарської діяльності з будівництва об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми та значними наслідками, з обов`язковим переліком робіт із монтажу внутрішніх інженерних мереж, систем, приладів і засобів вимірювання (п. 9 Розділу ІІІ Порядку 169)

Відповідно до абз. 2 п. 10 Розділу ІІІ Порядку 169 до заяви додається копія витягу з протоколу засідання Комісії про розгляд питання щодо відокремлення (відключення) такої квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП, а також копія проєкту такого відокремлення (відключення).

Пунктом 13 Розділу ІІІ Порядку 169 передбачено, що після завершення робіт із відокремлення (відключення) квартири чи нежитлового приміщення від ЦО та ГВП складається акт про відокремлення (відключення) квартири/нежитлового приміщення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води (додаток 3) - по одному примірнику для власника, представника виконавця комунальної послуги з постачання теплової енергії, представника виконавця комунальної послуги з постачання гарячої води, виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води, а також для іншого суб`єкта господарювання у разі залучення його власником для виконання робіт з відокремлення (відключення) відповідно до пункту 9 цього розділу.

Такий акт підписується присутніми під час відокремлення (відключення) власником квартири чи нежитлового приміщення і представником виконавця комунальної послуги з постачання теплової енергії, представником виконавця комунальної послуги з постачання гарячої води, представником виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем теплопостачання, представником виконавця робіт з обслуговування внутрішньобудинкових систем постачання гарячої води, а також іншим суб`єктом господарювання у разі залучення його власником для виконання робіт з відокремлення (відключення) відповідно до пункту 9 цього розділу. Після підписання акта виконавець відповідної комунальної послуги повідомляє власника про перегляд умов або розірвання договору про надання послуги.

Отже, на час виникнення спірних правовідносин у справі, яка є предметом апеляційного перегляду, відключення споживачів від мережі централізованого опалення в законному порядку мало відбуватись на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, і з дотримання споживачем процедури, визначеної Порядком.

Так, рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 24 липня 2009 року №1571 було надано дозвіл міжвідомчим комісіям адміністрацій районів міста надавати погодження на відключення від систем централізованого опалення та гарячого водопостачання в квартирах житлових будинків, мешканці яких не отримують якісні послуги з теплопостачання та гарячого водозабезпечення, що підтверджено відповідними актами, а також технічними висновками житлово-експлуатаційних служб, тепло-, газо-, енергопостачальних підприємств і організацій про можливість влаштування приладів індивідуального опалення і гарячого водопостачання у квартирі (а.с.90).

Вказане вище рішення, рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 27 вересня 2017 року №821 було визнано таким, що втратило чинність (а.с.91).

Новий склад комісії було створено 26 лютого 2021 року на підставі наказу департаменту житлово-комунального господарства Миколаївської міської ради №57 від 26 лютого 2021 року

На підтвердження правомірності дій з відключення від мережі централізованого опалення та відсутності у своїй квартирі комунікацій з централізованого опалення, ОСОБА_1 було надано до суду заяву ОСОБА_2 попереднього власника квартири АДРЕСА_3 від 21 вересня 2017 року про відключення квартири від системи централізованого опалення та установки автономного опалення, Акт №2345 від 26 вересня 2017 року перевірки та прочищення димових і вентиляційних каналів комунально-побутових об`єктів, житлових та громадських будинків, виписку з протоколу №6 засідання постійної діючої міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж ЦО і ГВП від 28 вересня 20217 року, технічні умови на відключення від централізованого теплопостачання №54 від 19 жовтня 2017 року, робочий проект на реконструкцію системи газопостачання з установою котла газового, демонтаж ВПГ, проект на переобладнання опалювальної системи від 2019 року, заява від ОСОБА_2 про направлення представника ПрАТ «Миколаївська теплоцентраль» для складання Акту про відключення від системи централізованого опалення від 27 серпня 2019 року, (а.с.33-54).

Між тим, 11 вересня 2019 року ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль» надало відповідь на заяву ОСОБА_2 щодо участі представника для складання Акту з метою подальшого відключення від системи централізованого теплопостачання про те, що роботу міжвідомчих комісій в частині надання дозволу на від єднання окремих приміщень в багатоповерхових будинках від мережі централізованого теплопостачання взагалі припинено (а.с.55).

Наданий відповідачем Акт про відокремлення (відключення) квартири від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води від 18 вересня 2019 року не містить підпису представника виконавця комунальної послуги з постачання теплової енергії (а.с.52).

Інших доказів щодо відключення належної відповідачу квартири від мережі централізованого опалення матеріали справи не містять.

Отже, встановлене свідчить про те, що ОСОБА_2 не дотримано визначеної Порядком № 4 від 22 листопада 2005 року процедури відключення та не надано до суду акту встановленої форми, затвердженого комісією з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж центрального опалення, який є підставою для відключення від мереж, а також відключення здійснено у період припинення дії міжвідомчих комісій.

До того ж, виписка з протоколу №6 засідання постійної діючої міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж ЦО і ГВП від 28 вересня 2017 року, а з 27 вересня 2017 року повноваження комісії припиненні на підставі рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради №821.

За такого суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про самовільне відключення квартири належної відповідачу від мережі централізованого опалення, що не є підставою для припинення нарахування платежів теплопостачальною організацією.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1192цс15, постановах Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 703/69/16-ц (провадження № 61-17067св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 490/11619/15-ц (провадження № 61-23337св18), від 18 червня 2020 року у справі № 643/133/17 (провадження № 61-38460св18), від 22 липня 2020 року у справі № 500/5362/17 (провадження № 61-21125св19), та від 1 грудня 2021 року у справі № 607/25229/18 (провадження № 61-13855св19).

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з відповідачем не позбавляє позивача за первісним позовом обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18), підстав відступу від них колегія суддів не вбачає.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до частини першої, другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Суд першої інстанції, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши обставини справи, обґрунтованого виходив із того, що від`єднання квартири від мереж централізованого опалення здійснено попереднім власником квартири самовільно, без дотримання вимог щодо складання та затвердження акту про відключення квартири від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, закріплених у пунктах 2.6, 2.7 Порядку відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженого наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4.

Встановивши наявність порушеного права ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль», суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у відповідача наявна заборгованість зі сплати послуг з постачання централізованого опалення, а самовільне відключення квартири від мереж центрального опалення не є підставою для припинення нарахування платежів позивачем.

Оскільки правовідносини, які складися між сторонами, є грошовими зобов`язаннями у силу вимог статті 509 ЦК України, суд дійшли обґрунтованого висновку про те, що позивач має право на отримання заборгованості за надані послуги з централізованого опалення із урахуванням 3 % річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги щодо не взяття судом до уваги того, що ОСОБА_1 не є споживачем послуг, які надаються ПрАТ «Миколаївська теплоелектроцентраль», тобто не є споживачем теплової енергії за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки у вказану квартиру фізично не подається теплоносій, а відтак не повинен сплачувати за послугу яку не отримує фактично не заслуговують на увагу з огляду на викладене вище.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, якою затверджені тарифи за якими було нараховано заборгованість також не можуть бути враховані, оскільки вказана інформація щодо тарифів розміщена на офіційному сайті та знаходиться у вільному доступі.

До того ж, відповідачем не спростовано надані теплопостачальною організацією розрахунки заборгованості, з надання послуг теплопостачання за період з 01 листопада 2021 року по 01 січня 2023 року, які виконані бухгалтером відділу збуту енергії.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до відзиву на позов та які були предметом дослідження в суді першої інстанції, яким суд надав відповідну правову оцінку з урахуванням всіх фактичних обставин справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, і з якою погоджується колегія суддів, та не спростовують обґрунтованих висновків суду та не можуть бути підставою для скасування рішення суду з ухваленням у справі нового про відмову у задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, яке ухваленням з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану в її інтересах, адвокатом Гусаком Олександром Миколайовичем - залишити без задоволення.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту у порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Крамаренко

Судді: В.В. Коломієць

Т.В. Серебрякова

Повний текст постанови складено 15 листопада 2024 року.