головуючий у суді І інстанції Ул`яновська О.В.
провадження № 22-ц/824/5096/2024
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Мостової Г.І.,

суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Оксанича Романа Володимировича на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року

у справі за заявою ОСОБА_1 про скасування судового наказу № 759/13361/23 за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із заявою, у якій просив визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ від 24 липня 2023 року, виданий Святошинським районним судом міста Києва у справі № 759/13361/23 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 19 липня 2023 року, а також зупинити виконання судового наказу у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2.

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у разі видачі судового наказу про стягнення аліментів боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, як це визначено пунктом 7 статті 170 ЦПК України, тому судом першої інстанції відмовлено у прийнятті заяви ОСОБА_1 та роз`яснено його право на звернення до суду із позовом про зменшення розміру стягнення аліментів, або за нововиявленими обставинами.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Оксанич Р.В. подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року, а заяву ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що окрім неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у заявника на утриманні перебувають ще троє неповнолітніх дітей, а саме: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Також постійного матеріального забезпечення потребують батьки-пенсіонери заявника. З 28 жовтня 2022 року ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 та захищає суверенітет, територіальну цілісність України на сході та півдні держави. Грошове забезпечення заявника, до оподаткування, становить 31 971 грн. З урахуванням матеріальної допомоги іншим трьом дітям та батькам пенсіонерам, а також значних витрат особистих коштів на службові потреби (форма, взуття, паливо, медичне забезпечення і т. інше), стягнення 1/4 частини заробітку (доходу) лише на користь неповнолітньої ОСОБА_3 буде порушувати інтереси інших трьох неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків.

Також, апелянт посилається на те, що оспорюваний судовий наказ є таким, що виданий помилково, з порушенням норм процесуального права, а саме: правил підсудності.

Від представника ОСОБА_2 - адвоката Коваленко М.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому вона просить залишити апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Відзив обґрунтовано тим, що пунктом 4 частини 1 статті 161 ЦПК визначено, що у разі незгоди боржника із судовим наказом про стягнення аліментів він має звернутися із позовом про зменшення розміру аліментів.

Вказує, щодо підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто, об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто, випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Проте стягувач вважає, що право на звернення до суду із позовом чи заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів належить особі, з якою проживають діти, та є безумовним, тобто, таким, що не обтяжено необхідністю існування жодної умови чи то дотриманням якогось порядку, тобто, таке право є абсолютним, належить особі, з якою проживає дитина та яка забезпечує умови їх проживання.

Зазначає, що звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, ОСОБА_2 довела наявність у себе такого права, надавши суду копії свідоцтва про народження дитини, посилаючись на те, що дитина проживає разом із нею, що боржником не оспорюється.

Від представника ОСОБА_1 - адвоката Оксанич Р.В. надійшла відповідь на відзив, у якій він посилається на те, що з урахуванням обставин, які викладені в апеляційній скарзі, апелянт вважає, що обрав належний спосіб захисту, шляхом визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги наухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини 1 статті 16 ЦК України, частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

24 липня 2023 року Святошинським районним судом міста Києва у справі № 759/13361/23 видано судовий наказ, яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 19 липня 2023 року (а.с. 17).

09 жовтня 2023 року до суду першої інстанції надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Оксанич Р.В., у якій він просив суд:

визнати таким, що не підлягає виконанню судовий наказ № 759/13361/23, виданий Святошинським районним судом міста Києва 24 липня 2023 року;

зупинити виконання судового наказу у межах виконавчого провадження № НОМЕР_2 (а.с. 24-27).

Правовою підставою для заявлених вимог, представником боржника у вказаній заяві зазначено статті 173, 432, 435 ЦПК України (а.с. 25).

Так, статтею 173 ЦПК України передбачено, що суд може визнати судовий наказ таким, що не підлягає виконанню, у порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Указаними статтями передбачено право боржника на звернення до суду із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, а також визначено підстави, за яких такий виконавчий документ може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Тобто під час розгляду заяви про визнання судового наказу таким, що пі підлягає виконанню, судом зокрема мають бути встановлені наявність підстав, передбачених частиною 2 статті 432 ЦПК України.

Однак, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі відмовив у прийнятті заяви ОСОБА_1 , посилаючись на положення статей 170, 171 ЦПК України, які стосуються подачі заяви про скасування судового наказу.

Також судом першої інстанцій у тексті оскаржуваної постанови помилково зазначено, що боржником подано заяву про скасування судового наказу, у той час, коли вона стосувалася визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Враховуючи викладене, судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про наявність підстав для відмови у прийнятті заяви ОСОБА_1 , у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а ухвалу суду скасувати з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому, оскільки заява ОСОБА_1 про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, не була розглянута судом першої інстанції по суті, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення вимоги апеляційної скарги про задоволення указаної заяви.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Оксанича Романа Володимировича задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 10 жовтня 2023 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді Р.В. Березовенко

О.Ф. Лапчевська