Справа №345/6433/23
Провадження № 2/345/158/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.02.2024 р. м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Юрчака Л.Б., з участю секретаря судового засідання Марецької І.М., ОСОБА_1., її представника - адвоката Коваленко О.В., ОСОБА_2, його представника - адвоката Михайлюка Н.М., представника Служби у справах дітей Калуської міської ради Бідюк Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області №6 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служба у справах дітей Калуської міської ради про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із вищенаведеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 26.10.2021 року на підставі рішення суду розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу вона з відповідачем ще деякий час продовжували проживати разом, коли вона ходила на роботу відповідач залишався з донькою. Вказала, що відповідач протягом двох років здійснював щодо неї насилля у присутності дитини, у зв`язку з чим вона неодноразово викликала поліцію та зверталась до служби у справах дітей Калуської міської ради з проханням притягнути до відповідальності з приводу неправомірної поведінки відповідача. Наслідком неправомірних дій відповідача відносно доньки стало ініційоване Службою у справах дітей питання про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності. Відповідно до рішення Калуського міськрайонного суду від 10.08.2023 р. (справа №345/3784/23) стосовно ОСОБА_2 , видано обмежувальний припис та встановлено заходи тимчасового обмеження прав відповідача по відношенню до неї та їхньої спільної дитини строком на 4 місяці. Вказане рішення 03.10.2023 р. апеляційною інстанцією залишено без змін. Після рішення суду їхня донька проживає з нею. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини 02.11.2023 року було розглянуто питання про доцільність визначення місця проживання дитини з нею. Зазначила, що її колишній чоловік не має стабільного доходу, зловживає спиртними напоями, а також не може надати належного догляду дитині. Позивач працює на роботі, має стабільні доходи та необхідні умови проживання, з нею також буде проживати її мама, яка буде допомагати із дитиною. У зв`язку з цим позивач звернулась до суду із позовом, в якому просить суд визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання її матері ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.12.2023 провадження у даній справі відкрито, а розгляд справи вирішено проводити в порядку загального позовного провадження. При цьому, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

09.01.2024 р. відповідач надав суду клопотання про долучення письмових пояснень по справі, я кому зазначив, що висновок органу опіки та піклування від 06.11.2023 року №01-23/734 прийнятий не компетентним органом, у якого відсутні повноваження для прийняття такого рішення, а також наявні факти перевищення наданих повноважень. Також були порушені права відповідача, як батька дитини, через те, що його думку не враховано, відсутні будь-які відомості такі як акт обстеження житлово-побутових умов відповідача, акт обстеження умов проживання відповідача, проведення бесіди з відповідачем у присутності дитини.

Судом, виконавши вимоги ст. 189 ЦПК України, ухвалою від 24.01.2024 закрито підготовче провадження, а справу за вказаною позовною заявою призначено до судового розгляду.

07.02.2024 р. відповідач надав суду клопотання про долучення письмових доказів та пояснень по справі, у якому вказав, що 01.02.2024 року йому стало відомо, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП за умисне вчинення дій психологічного характеру у відношенні колишнього чоловіка ОСОБА_2 у телефонному режимі, а саме ображенні нецензурними словами, що спричинило емоційну невпевненість та завдало шкоду психологічному здоров`ю потерпілого.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Коваленко О.В. позовні вимоги підтримали та просять задоволити в повному обсязі з підстав наведених в поданому позові та додатків до нього, які містяться в матеріалах цивільної справи.

Відповідач заперечив щодо задоволення позову колишньої дружини, вважає, що в нього кращі умови для проживання дитини.

Представник відповідача - адвоката Михайлюка Н.М. проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечив, просить суд врахувати, що позов є передчасним, оскільки висновок органу опіки та піклування від 06.11.2023 року №01-23/734 прийнятий не компетентним органом, у якого відсутні повноваження для прийняття такого рішення.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Служби у справах дітей Калуської міської ради Бідюк Т.М. просить суд при вирішенні спору врахувати висновок органу опіки та піклування, служби у справах дітей Калуської міської ради та взяти до уваги якнайвищі законні права та інтереси ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також зазначила, що дитина повинна проживати з матір`ю задля її інтересів.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові матеріали справи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, дійшов наступного висновку.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно із ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. А ч. 1 ст. 160 СК України зазначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Частиною 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Верховною Радою України 28.08.1991 року, що набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 3 статті 9 Конвенції про права дитини встановлено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і у всякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_1 від 18.08.2023 року виданого повторно Калуським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 14).

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.10.2021, справа №345/3182/21, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Питання щодо визначення місця проживання дитини суд залишив без розгляду (а.с. 11-13).

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері неповнолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Крім того, сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання неповнолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір`ю.

Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Частиною 3 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає (ч. 4 ст. 29 ЦК України).

Зважаючи на вік малолітньої, для з`ясування її думки щодо доцільності визначення місця проживання з батьком або матір`ю, суд не викликав дитину для участі у судовому засіданні. Відтак, суд вирішив спір на підставі доказів, наданих сторонами.

У справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§100).

При вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б якнайкращим інтересам дитини.

При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Станом на даний час ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади №2023/010101227 від 09.12.2023 р. (а.с. 6) та Витягом з реєстру територіальної громади №2023/010101219 від 09.12.2023 р. (а.с. 7).

Згідно Акту обстеження умов проживання від 30.10.2023 року встановлено, що умови проживання сім`ї в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 - є задовільними, в квартирі чисто та охайно, зроблений косметичний ремонт; для дитини створено місце для сну, відпочинку та підготовки уроків; у наявності є продукти харчування, одяг і взуття відповідно до сезону; сім`я дотримується християнських традицій, стосунки між членами сім`ї добрі (а.с. 8).

Згідно Висновку служби у справах дітей Калуської міської ради №01-23/734 від 06.11.2023 р., комісія вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 9-10).

Ч. 2 ст. 161 СК України передбачено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У Висновку служби у справах дітей Калуської міської ради №01-23/734 від 06.11.2023 р. вказано, що відповідно до медичних довідок від 04.09.2023 року ОСОБА_1 до лікаря-психолога та лікаря-нарколога за медичною допомогою не зверталася.

Згідно цього ж Висновку вбачається, що згідно Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.05.2023 у справі №345/3784/23 стосовно ОСОБА_2 , видано обмежувальний припис та встановлено заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 по відношенню до ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 4 місяці. Відповідно до постанови Івано-Франківського апеляційного суду від 03.10.2023 року у справі №345/3784/23 рішення Калуського міськрайонного суду від 26.05.2023 року - залишено без змін.

Також у висновку вказано, що відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи (облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ОСОБА_1 не притягалася до адміністративної та кримінальної відповідальності, у розшуку не перебуває.

Відповідно до характеристики начальника цеху №12 ДП «Виробниче об`єднання «Карпати» Романа Фреїшина - ОСОБА_1 працює в ДП «Виробниче об`єднання «Карпати» з 15.10.2019 р. та займає посаду в`язальник схемних джутів, кабелів та шнурів (3 розряду) цеху №12. За час роботи на підприємстві зарекомендувала себе позитивно, спокійна та врівноважена працівниця; до роботи відноситься відповідально, свої обов`язки виконує сумлінно та старанно; в колективі користується повагою; в складних виробничих ситуаціях зажди допомагає колегам, працює над самовдосконаленням; бере активну участь у громадському житті підприємства, самокритична, скромна у побуті.

Згідно довідки про неотримання аліментів від 18.01.2024 р. №19 ОСОБА_1 дійсно не отримувала аліменти від ОСОБА_2 у період з 22.08.2023 р. по 31.12.2023 р., згідно судового наказу №345/4011/18 від 05.10.2018 виданого Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області про стягнення з ОСОБА_2 в її користь аліментів у розмірі частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Щодо твердження відповідача про те, що в нього кращі умови для проживання дитини, суд відзначає наступне: відповідно до розяснень, даних у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишається дитина, суд, виходячи із рівності прав та обовязків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке б відповідало інтересам неповнолітньої дитини. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою. Велике значення мають не матеріальні обставини, а почуття і емоції батьків і дітей.

Також відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, не надав суду жодних доказів щодо створення належних умов для проживання дочки.

Щодо Постанови Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01.02.2024 року №345/232/24, згідно якої позивачку притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП за умисне вчинення дій психологічного характеру у відношенні колишнього чоловіка ОСОБА_2 у телефонному режимі, а саме ображенні нецензурними словами, що спричинило емоційну невпевненість та завдало шкоду психологічному здоров`ю потерпілого, суд зазначає, що дійсно ОСОБА_1 визнано винуватою за ст. 173-2 ч. 1 КУпАП, однак звертає увагу, що згідно ст. 22 КУпАП її звільнено від адміністративної відповідальності і суд обмежився усним зауваженням.

Щодо доводів відповідача та його представника - адвоката Михайлюка Н.М., що позов є передчасним, оскільки висновок органу опіки та піклування від 06.11.2023 року №01-23/734 прийнятий не компетентним органом, у якого відсутні повноваження для прийняття такого рішення, суд відзначає наступне: відповідно до положень ст. 18 Конвеції ООН про права дитини, проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, предметом основного піклування батьків є найкращі інтереси дитини. Вказаний принцип покладений в основу Закону України «Про охорону дитинства», ч. 3 ст. 11 якого встановлює, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності з положеннями ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Згідно ст. 157 СК України хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі "М.С. проти України" наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Таким чином, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а також, що в інтересах дитини є турбота та підтримка саме з боку матері, враховуючи сталість соціальних зв`язків малолітньої дочки з матір`ю, добросовісне виконання позивачем батьківських обов`язків, створення нею для дочки необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення її усім необхідним, відсутність негативного впливу на її виховання і розвиток, а також висновок органу опіки та піклування, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити та визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю - ОСОБА_1 .

Крім того, суд зауважує, що відповідач не обмежений у своєму праві на спілкування з дочкою, прояві турботи відносно дитини, участі у її вихованні та може реалізувати свої права, шляхом домовленості з позивачкою щодо встановлення часу спілкування з дочкою або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

На підставі наведенного та керуючись ст. ст. 7, 157 Сімейного Кодексу України, ст.ст.3, 9 Конвенції про права дитини, ст. ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства» та керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 264 ЦПК України , суд , -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Визначити місцем проживання малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання її матері ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстаенції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Апеляційного суду Івано-Франківської області.

Повний текст судового рішення складено 29.02.2024 року.

Головуючий: