1Справа № 335/5820/23 2-др/335/13/2024
16 лютого 2024 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Стеценка А.В., за участю секретаря судового засідання Резніченко Ю.В., представника позивача Ями Д.М., представника відповідача Балики П.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ями Дмитра Миколайовича та представника відповідача приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлова Кирила Костянтиновича адвоката Балики Павла Олександровича про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат в цивільній справі № 335/5820/23 за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлова Кирила Костянтиновича, Державного підприємства «СЕТАМ», ОСОБА_2 , треті особи: Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Свинаренко Олена Володимирівна, про визнання електронних торгів недійсними, визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з електронних торгів, визнання недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна з чужого незаконного володіння,
У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлова К.К., ДП «СЕТАМ», ОСОБА_3 , треті особи: АТ «Райффайзен Банк», приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Свинаренко О.В., про визнання електронних торгів недійсними, визнання недійсним свідоцтва про придбання майна з електронних торгів, визнання недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, витребування майна з чужого незаконного володіння.
Рішенням суду від 31.01.2024 відмовлено у позові.

Представник відповідача приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлова К.К. адвокат Балика П.В. до закінчення судових дебатів звернувся до суду із заявою про намір подати докази щодо розміру понесених відповідачем витрат на правничу допомогу адвоката протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

02.02.2024 адвокат Балика П.В. подав до суду заяву про розподіл судових витрат, в якій просить стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 63000,00 грн.

05.02.2024 представник позивача адвокат Яма Д.М. звернувся до суду із заявою, в якій просив ухвалити в справі додаткове рішення про стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в сумі 20000,00 грн.

В судовому засіданні представник позивача подання ним заяви про ухвалення додаткового рішення обгрунтував тим, що позивач має намір оскаржити рішення суду від 31.01.2024, яким відмовлено в позові. У разі задоволення його апеляційної скарги суд апеляційної інстанції змінить розподіл судових витрат в справі з урахуванням поданих ним доказів.

Представник відповідача приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлова К.К. підтримав подану ним заяву та просив стягнути з позивача на користь зазначеного відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 63000,00 грн. Проти задоволення заяви представника позивача заперечував, оскілки в ОСОБА_1 відмовлено в позові і понесені ним витрати покладаються на нього в силу приписів ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України.

Інші учасники справи та їх представники, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, до суду не з`явилися, причин неявки суду не повідомили.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи в межах вирішуваного питання, суд доходить наступних висновків.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України). До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно з вимогами частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до частини четвертої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Водночас не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19, зазначила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97, пункти 70-72) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат.

Заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04, пункт 268; рішення ЄСПЛ від 28 липня 1999 року у справі «Ботацці проти Італії», заява № 34884/97, пункт 30).

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі № 755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

З огляду на те, що судом відмовлено в позові, судові витрати, понесені позивачем, розподілу не підлягають. Отже, заява представника позивача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем, задоволенню не підлягає.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, понесених відповідачем приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області Хохловим К.К., суд виходить з наступного.

Розмір витрат, які зазначений відповідач має сплатити своєму представникові за надання правничої допомоги, обсяг наданих представником відповідача послуг, підтверджується копією договору про надання правничої допомоги від 21.08.2023; додатковою угодою № 1 до вищезазначеного договору; звітами про виконання доручення № 1 від 24.11.2023 на загальну суму 17000,00 грн. та № 2 від 02.02.2024 на загальну суму 6000,00 грн., які містять детальний опис наданих представником відповідача послуг. Крім того, в абз. 2 п. 2 додаткової угоди № 1 відповідач ОСОБА_4 та його представник адвокат Балика П.О. узгодили, що у разі відмови в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 , клієнт (відповідач) зобов`язаний виплатити адвокату додаткову винагороду в розмірі 40000,00 грн.

Представник відповідача суду повідомив, що заявлені відповідачем до відшкодування витрати на правничу допомогу наразі ним не понесені. Проте, відповідач зобов`язаний сплатити представникові гонорар та додаткову винагороду не пізніше 10 робочих днів з моменту набрання законної сили рішенням суду в справі.

Представник позивача адвокат Яма Д.М. в судовому засіданні не заперечував проти стягнення з позивача на користь відповідача приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлова К.К. витрат на правничу допомогу адвоката, проте просив суд зменшити їх розмір. В обґрунтування клопотання про зменшення розміру понесених зазначеним відповідачем витрат на оплату правничої допомоги адвоката представник позивача зазначив, що розмір понесених відповідачем витрат не є пропорційним до предмета спору з урахуванням значення справи для зазначеного відповідача. Задоволення судом позову не вплинуло би на репутацію зазначеного відповідача, оскільки позивачем не оспорювалася правомірність дій та рішень відповідача ОСОБА_4 як особи, яка здійснювала примусове виконання рішення суду.

Взявши до уваги характер правовідносин у цій справі, обсяг наданих адвокатом Баликою П.О., значення справи для відповідача, клопотання представника позивача про зменшення розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу, з урахуванням принципу пропорційності, суд доходить висновку про необхідність зменшення розміру витрат відповідача на професійну правничу допомогу до 33000,00 грн. Відшкодування відповідачеві витрат на правничу допомогу в зазначеному розмірі, на переконання суду, відповідатиме критерію реальності наданих адвокатом послуг, розумності їхнього розміру, відповідності конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності.

Отже, заява представника відповідача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 270 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву представника відповідача приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлова Кирила Костянтиновича адвоката Балики Павла Олександровича про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області Хохлова Кирила Костянтиновича витрати на правничу допомогу у розмірі 33000 (тридцять три тисячі) гривень 00 копійок.

Заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ями Дмитра Миколайовича щодо розподілу судових витрат залишити без задоволення.

Додаткове рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне додаткове рішення складене 29 лютого 2024 року.

Суддя А.В. Стеценко