м. Тернопіль
Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:
головуючої судді Марциновської І.В.,
за участю секретаря судового засідання Хавщ Я.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання,
14.08.2024 ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання.
Позивач вказав, що на даний час досягнув повноліття та є студентом 2 курсу медичного факультету спеціальності «Медицина» Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського, державної форми навчання.
У зв`язку із навчанням позивач надалі потребує утримання від батьків, так як не має власних доходів, оскільки навчається на денній формі навчання та не має можливості працювати та забезпечувати себе матеріально. При цьому витрати, пов`язані із навчанням, є значними, зокрема позивач щоденно витрачає кошти на проїзд, харчування, придбання навчально-методичних посібників, підручників та вирішення інших побутових питань. На даний час позивач знаходиться на повному утриманні своєї матері ОСОБА_3 , яка не має можливості у повній мірі матеріально забезпечити позивача, оскільки також має на утриманні неповнолітню дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідач матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина не надає, хоча має таку можливість.
За таких підстав позивач просить стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 грн щомісячно, починаючи стягнення з 14.08.2024 і до закінчення ОСОБА_1 навчання, але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.
15.08.2024 відкрите провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначене судове засідання на 12.09.2024 та наданий сторонам строк для подання заяв по суті справи.
12.09.2024 судове засідання відкладене на 03.10.2024 у зв`язку із неявкою відповідача.
03.10.2024 судове засідання відкладене на 04.11.2024 у зв`язку із неявкою відповідача.
У судове засідання 04.11.2024 позивач ОСОБА_1 , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього засідання, не з`явився. У позовній заяві просив здійснювати розгляд справи без його участі, позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, та просив позов задовольнити повністю. Заперечень проти заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення не висловив.
У судове засідання 04.11.2024 відповідач ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього засідання, повторно не з`явився. Правом подання відзиву відповідач не скористався. Заяви чи клопотання на день розгляду справи від відповідача до суду не надходили.
Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, приймаючи до уваги повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд прийшов до переконання про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів (постановлення заочного рішення).
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Суд установив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є батьками дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Такі обставини підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України (а.с. 9).
25.08.2009 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірваний та ОСОБА_5 змінила прізвище на ОСОБА_6 . Указане підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с. 14) та свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_3 (а.с. 15).
Також, як вбачається з довідки ДП «Фаворит-1» № 210 від 08.08.2024, разом з позивачем за указаною вище адресою зареєстровані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 8).
Згідно з довідкою Тернопільського національного медичного університету імені І.Я. Горбачевського № 05/1-18/692 від 07.08.2024 ОСОБА_1 є студентом 2 курсу медичного факультету спеціальності «Медицина» та навчається на державній основі. Форма навчання денна. Термін навчання до червня 2029 року (а.с. 13).
Указане також підтверджується договором про навчання у Тернопільському національному медичному університеті імені І.Я. Горбачевського № 73 від 05.08.2023 (а.с. 11-12).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Так само і положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. 199, 200, 201 СК України).
Так, ч. 1, 2 ст. 199 СК України визначають, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.
Такий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у справі № 308/4214/18.
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Так, в обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що у зв`язку із навчанням потребує матеріальної допомоги батьків.
При цьому сам позивач у зв`язку з навчанням на денній формі навчання позбавлений можливості працевлаштуватись, отримувати дохід та самостійно забезпечувати усі свої потреби.
Як убачається з довідки № 05/1-18/692 від 07.08.2024 (а.с. 13), про яку суд зазначив вище, навчання ОСОБА_1 здійснюється на денній формі здобуття вищої освіти, яка відповідно до ч. 2 ст. 49 Закону України «Про вищу освіту» є таким способом організації навчання здобувачів вищої освіти, що передбачає проведення навчальних занять та практичної підготовки.
Указані обставини в сукупності дають підстави дійти висновку, що у зв`язку з навчанням на денній формі навчання позивач позбавлений можливості працювати, внаслідок чого потребує матеріальної допомоги від своїх батьків.
Докази про отримання позивачем стипендії чи іншого доходу суду не надані.
Мати позивача позбавлена можливості самостійно забезпечити усі його потреби, що пов`язані з навчанням, оскільки у неї на утриманні перебуває неповнолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому суд враховує, що навіть у разі можливості одного з батьків самостійно задовольняти матеріальні потреби дитини, які пов`язані з її навчанням, законодавець не звільняє другого з батьків від аналогічного обов`язку здійснювати матеріальне забезпечення дитини.
Більше того відповідач правом подання відзиву не скористався та у судове засідання не з`явився. Докази на спростування доводів позивача відповідач суду не надав. Так само суду не доведено, що за станом здоров`я, чи у зв`язку з наявністю на утриманні інших осіб, чи з інших підстав відповідач не може сплачувати аліменти у розмірі, заявленому позивачем.
З урахуванням викладеного суд доходить висновку, що відповідач ОСОБА_2 має фінансову можливість надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини, яка навчається.
При визначенні розміру аліментів суд виходить з такого.
Частиною 1, 2 ст. 200 СК України визначено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Також при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників та інших посібних матеріалів, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, можливість дитини працювати під час навчання тощо.
Крім цього, ч. 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні.
Так, суд встановив, що повнолітній ОСОБА_1 , який продовжує навчання, несе додаткові витрати, які безпосередньо пов`язані з його навчанням в освітньому закладі. Зокрема, ОСОБА_1 витрачає кошти на придбання навчальних посібників, канцелярського приладдя, харчування, проїзд до місця навчання тощо.
Ураховуючи викладене, суд вважає справедливими та фінансово можливими для відповідача і достатніми для забезпечення належного рівня життя ОСОБА_1 , який продовжує навчання, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 грн щомісячно.
За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).
Приймаючи до уваги, що згідно з вимогами Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1211,20 грн.
Керуючись ст. 4, 76-82, 89, 133, 141, 223, 259, 263-265, 280, 282-284, 288, 289, 354, 430 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 6000 (шість тисяч) гривень щомісячно, починаючи стягнення з 14.08.2024 і до закінчення ОСОБА_1 навчання, але не більше, ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Рішення суду в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

СуддяІ. В. Марциновська

Повне судове рішення складене 08.11.2024.