Номер провадження: 22-ц/813/1485/24
Справа № 511/1189/23
Головуючий у першій інстанції Іванова О. В.
Доповідач Лозко Ю. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Лозко Ю.П.,

суддів: Кострицького В.В., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 ,

на ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 03 травня 2023 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

встановив:

У травні 2023 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення вказаного вище позову, шляхом накладення арешту на рухоме майно, що належить ОСОБА_3 , а саме на автомобіль марки MERCEDEC-BENZ ML 270 CDI, 2004 року випуску, зареєстрованого 26 липня 2022 року ТСЦ 51462 та заборони відповідачу здійснювати державну реєстрацію (перереєстрацію) зняття з обліку та постановку на облік у ЄДРТЗ.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу в розмірі 7 750 доларів США.

У вказаній вище заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначив, що ціна поданого ним позову становить 283 406,65 грн.

Позивач вважає, що оскільки відповідач ОСОБА_3 отримав у нього у борг під розписку грошові кошти в розмірі 7750 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 02 грудня 2021 року, але не повернув, ігнорує вимоги позивача щодо повернення суми боргу, то існують ризики відчуження відповідачем рухомого майна, що йому належить, а саме автомобіля марки MERCEDEC-BENZ ML 270 CDI, 2004 року випуску, що зареєстрований 26 липня 2022 року ТСЦ 51462 (номерний знак, VIP номера кузова невідомі) тому є підстави для накладення арешту на вказаний автомобіль, за умови, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, на все нерухоме майно ОСОБА_3 вже накладений арешт.

У заяві про забезпечення позову представник позивача просив також витребувати в порядку ст. 83-84 ЦПК України з ТСЦ МВС № 5146 інформаційну довідку щодо реєстрації за відповідачем будь-яких транспортних засобів та їх вартість.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 03 травня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову та витребування інформаційної довідки щодо належності відповідачу рухомого майна, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим; представником позивача не ідентифіковано майно на яке позивач просить накласти арешт; не підтверджено що існує реальна загроза, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду в частині стягнення суми боргу, або яким чином відсутність арешту буде перешкоджати виконанню судового рішення; не доведено наявність причинного зв`язку між незастосуванням забезпечення позову у виді накладення арешту на майно та наслідком у вигляді потенційної загрози виконанню рішення суду; не доведено що вказане забезпечення є співмірним ціні позову, тому суд дійшов висновку, що заява позивача є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Іванічек О.І., звернувся з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, вважає висновки суду про відмову в задоволенні вимог вказаної заяви з підстав наведених в оскаржуваній ухвалі помилковими, тому просить скасувати ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 03 травня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про забезпечення позову.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції встановив заздалегідь недосяжні стандарти доказування при формулюванні своїх висновків. Скаржник зауважив, що оскільки можливість виконання судового рішення про стягнення заборгованості напряму залежить від наявності у боржника відповідних грошових коштів чи майна на яке може бути звернено стягнення, при цьому ОСОБА_3 має реальну можливість відчужити своє рухоме майно, що унеможливить виконання рішення суду у примусовому порядку.

Скаржник також звертає увагу на хибність висновків суду про відмову у витребуванні доказів, оскільки доходячи таких висновків суд керувався не ст. 83-84 ЦПК України, що визначають вимоги до відповідних клопотань, а ст. 116-118 ЦПК України, які визначають порядок забезпечення доказів.

При цьому відмова у задоволенні наведеного клопотання призвела до відсутності у матеріалах справи ідентифікуючої автомобіль MERCEDEC-BEN ML 270 CDI, 2004 року випуску, зареєстрованого 26 липня 2022 року ТСЦ 5146 інформації, на відсутність якої, зокрема, послався суд, відмовляючи у задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Окрім того у апеляційній скарзі представник скаржника просить витребувати у територіального сервісного центру МВС № 5146 м. Роздільна, вул. Кишинівська, 2 Одеської області інформацію щодо транспортних засобів КРАЗ 1992 року випуску, який зареєстровано 05.10.1999 року ТСЦ 5146; та MERCEDEC-BEN ML 270 CDI, 2004 року випуску, зареєстрованого 26 липня 2022 року ТСЦ 5146; які зареєстровані за ОСОБА_3 , з відомостями про їх ідентифікаційні номера (VIN), ціну (вартість), дату державної реєстрації, державний номерний знак, колір, кількість власників, об`єм (потужність) двигуна.

Учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Колегією суддів відмовлено в задоволенні вказаного клопотання скаржника, оскільки вказане вище рухоме майно не є предметом позову.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду у межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним нормам, виходячи з такого.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 150 ЦПК України).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; належність майна відповідачу на праві власності.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати, наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Так, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу, ціна позову 283 406,68 грн (а.с.2).

ОСОБА_1 подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову та накласти арешт на рухоме майно, що належить ОСОБА_3 , а саме на автомобіль марки MERCEDEC-BENZ ML 270 CDI, 2004 року випуску, зареєстрованого 26 липня 2022 року ТСЦ 51462 та заборонити відповідачу здійснювати державну реєстрацію (перереєстрацію) зняття з обліку та постановку на облік у ЄДРТЗ, посилаючись на те, що невжиття заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки вказана сума є значною.

Статтею 124 Конституції України визначено принцип обов`язковості судових рішень, який з огляду на положення статей 2, 18, 153 ЦПК України поширюється також на ухвалу суду про забезпечення позову. При цьому відповідно до частини третьої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі з метою запобігання потенційним труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Н. проти Нідерландів", ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи "Каіч та інші проти Хорватії" (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Водночас, колегія суддів, погоджуючись із посиланнями скаржника в якості доводів апеляційної скарги щодо встановлення судом першої інстанції заздалегідь недосяжні стандарти доказування при формулюванні своїх висновків, враховує, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Виходячи з наведеного та з урахуванням співмірності заходів забезпечення позову з позовними вимогами, що заявлені позивачем та змісту викладених обставин колегія суддів доходить висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення, оскільки між сторонами виник спір щодо повернення відповідачем взятих у позивача в борг у липні 2021 році грошових коштів, які зобов`язався повернути до грудня 2021 року, однак, за твердженнями позивача, на день звернення до суду з цим позовом не повернув, то невжиття заходів забезпечення позову, може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Підсумовуючи наведене вище, колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для часткового задоволення вимог апеляційної скарги, та скасування оскаржуваної ухвали, і ухвалення нового судового рішення.

Водночас, колегія суддів, вирішуючи питання наявності підстав для накладення арешту у заявлений позивачем спосіб, виснує про їх відсутність, зважаючи на таке.

Так, предметом заявленого ОСОБА_1 позову є стягнення боргу за розпискою у сумі 7 700 доларів США, що еквівалентно 283 406,65 грн, проте у поданій до суду заяві позивач просить, зокрема, накласти арешт на автомобіль марки MERCEDEC-BENZ ML 270 CDI, 2004 року випуску, зареєстрований 26 липня 2022 року ТСЦ 51462, що належить ОСОБА_3 і не є предметом вказаного позову.

Тобто в цьому випадку відсутній зв`язок між обраним позивачем заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги у справі, оскільки накладення арешту на майно має стосуватися майна, яке належить до предмета спору, що колегія суддів вважає неспівмірним та невідповідним заявленим позовним вимогам.

Відповідно до роз`яснень п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

З огляду на наведене та з урахуванням вимог щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, колегія суддів вважає за доцільне заяву ОСОБА_1 задовольнити частково та забезпечити позовні вимоги у цій справі, шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать ОСОБА_3 і знаходяться в нього чи в інших осіб, в межах заявлених позовних вимог на загальну суму 283 407 гривень.

При цьому колегія суддів зауважує, що накладення арешту на майно або грошові кошти в межах суми позовних вимог за своєю правовою конструкцією не може вважатися не співмірним по відношенню до розміру позовних вимог, оскільки арешт буде накладений лише в межах суми, що відповідає ціні позову. Водночас відмова в забезпеченні позову може призвести до ускладнення можливого виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Тож, обраний судом вид забезпечення позову, не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача.

Щодо інших доводів апеляційної скарги колегія суддів зауважує про те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бюрг та інші проти Франції" (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гору проти Греції" №2) [ВП], § 41" (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п.п.1-3 ч.1, абз.1 ч. 2, ч. 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Керуючись ст.ст.367, 374,376, 381-384 ЦПК України

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Ухвалу Роздільнянського районного суду Одеської області від 03 травня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Накласти арешт на майно або грошові кошти, що належать ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) і знаходяться в нього чи в інших осіб, в межах заявлених позовних вимог на загальну суму 283 407 гривень.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Повний текст постанови складено 26 лютого 2024 року.

Головуючий Ю.П. Лозко

Судді: В.В. Кострицький

М.В. Назарова