Справа № 639/1328/24
Провадження № 2-н/639/365/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2024 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Труханович В.В. розглянувши матеріали цивільної справи за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання двох малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання заяви до суду, і до повноліття дитини та стягнення витрат на правову допомогу,-

ВСТАНОВИВ:

У березні 2024 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернулась ОСОБА_1 , в особі свого представника адвоката Романченка Володимира Володимировича, з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання малолітніх дітей, згідно якої просить видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання заяви до суду, і до повноліття дитини та стягнення витрат на правову допомогу.

Суд, розглянувши надані матеріали, приходить до висновку про необхідність відмовити у видачі судового наказу, у зв`язку з наступним.

Наказне провадження - це особливий спрощений вид цивільного процесу, спрямований на швидкий та ефективний захист безспірних прав осіб шляхом видачі судового наказу, що одночасно є судовим рішенням та виконавчим документом.

Частиною 1 статті 160 ЦПК України визначено, що судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Статтею 161 ЦПК України визначено випадки в яких може бути видано судовий наказ, зокрема передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб

Відповідно до п.3,4 ч.2 ст. 163 ЦПК України у заяві про видачу судового наказу повинно бути зазначено: вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються; перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

У статті 165 ЦПК України наведений вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 165 ЦПК України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Так, відповідно до ч.5 ст.183 Сімейного Кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Як зазначає представник заявника в заяві про видачу судового наказу про стягнення аліментів, що діти проживають разом з заявником ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 та знаходиться на її утриманні. До заяви про видачу судового наказу надано витяг з реєстру територіальної громади, з якого вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

В свою чергу, доказів того, що малолітні діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , 06 червня 2023 року, проживають разом з заявником за вищевказаною адресою, матеріали заяви про видачу судового наказу не містять.

А отже, до заяви про видачу судового наказу представником заявника в порушення п.4 ч.3 ст.163 ЦПК України не долучено доказів щодо факту проживання заявника разом з дітьми за адресою: АДРЕСА_1 та дана обставина позбавляє суд можливості перевірити наявність у заявника ОСОБА_1 , права вимоги на стягнення аліментів, як у особи, з якою проживають діти.

Крім того, представник заявника просив стягнути на користь заявника з ОСОБА_2 понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3 500,00 грн. За приписами ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. За змістом положень частин 1-3 статті 137 ЦПК України указаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При цьому, відповідно до частини 1 статті 42 ЦПК України сторони є учасниками справи у справах позовного провадження, а саме: позивач і відповідач (ч.1 ст. 48 ЦПК України). У той же час, при розгляді вимог у наказному провадженні учасниками справи є заявник та боржник (ч.2 ст. 42 ЦПК України). Крім того, зі змісту ч.5 ст. 137 ЦПК України вбачається, що суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу. Отже, питання щодо стягнення судових витрат не є безспірним. Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. За приписами ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З аналізу наведених норм процесуального права слідує, що судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів ч.ч. 3, 8 ст. 141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 ст. 141 ЦПК України. Тобто, статтею 141 ЦПК України передбачений поряд розподілу судових витрат під час розгляду справ позовного провадження.

Розгляд справи в наказному провадженні є безспірне вирішення справи, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні. Крім того, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, та за правилами наказного провадження стягувач в справі буде позбавлений можливості довести неспівмірність заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу або погодитися з розміром цих витрат. При цьому, у випадку встановлення судом обставин, які свідчать про необґрунтованість вимог заявника у певній частині мають місце обставини, які свідчать про відсутність безспірності вимог, що є обов`язковою умовою наказного провадження, а отже суд повинен відмовити у видачі наказу з таких підстав.

У відповідності до вимог ч.3 ст.165 ЦПК України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог. У разі якщо заявлені вимоги між собою взаємопов`язані і окремий їх розгляд неможливий, суд відмовляє у видачі судового наказу.

При розгляді вказаної заяви суд враховує правову позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладену у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 607/1219/18, яка полягає в тому, що відшкодування витрат на правничу допомогу можливе лише у справах позовного провадження.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав щодо відмови у видачі судового наказу. Виходячи з положень ч. 2 ст. 161 ЦПК України, особа має право звернутися до суду з вказаними вище вимогами також у спрощеному позовному провадженні. На підставі викладеного та керуючись ст.161, 163, 165,166, 260,261,353, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити заявнику ОСОБА_1 у видачі судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання двох малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дати подання заяви до суду, і до повноліття дитини та стягнення витрат на правову допомогу.

Роз`яснити заявнику про можливість повторного звернення до належного суду з такою заявою в порядку, встановленому розділом ІІ Цивільного процесуального кодексу України, після усунення її недоліків, а також можливість звернення з вказаними вимогами в спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 15.03.2024

Суддя В.В. Труханович