Справа №705/4001/24
2/705/2041/24

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2024 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області, в складі:

головуючої судді Годік Л.С.

секретар судового засідання Давидяк І.О.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Умані цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 10.07.2021 року вони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали між собою договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Дане нерухоме майно належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 20 серпня 1987 року. Іншим співвласником частки спірного нерухомого майна є ОСОБА_3 , оскільки при відчуженні спільної часткової власності у нерухомому майні переважне право на придбання частки, що відчужується належить співвласнику, тому в даному позові вона є відповідачем.

10 липня 2021 року між ними ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений цивільно-правовий правочин (домашня угода) з приводу купівлі 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що між собою вони домовилися про ціну та всі інші істотні умови договору купівлі-продажу, сплатила її повну вартість частини житлового будинку в сумі 5000 (п`ять тисяч) доларів США. На підтвердження правочину ОСОБА_2 видала їй розписку та взяла на себе зобов`язання нотаріально посвідчити укладений між ними договір купівлі-продажу до 10.07.2023 року. Нотаріально договір купівлі-продажу між ними не складався і угода ніде не реєструвалась.

23.04.2024 року вона звернулася з письмовою вимогою до відповідача, яка нею отримана 30.04.2024, станом на день звернення до суду, письмової відповіді від ОСОБА_2 на вищезазначену вимогу не надійшло, зустрічей з нею вона уникає. Вважає, що такі дії відповідача порушують її права у зв`язку із чим вона не має можливості переоформити право власності на житловий будинок на своє ім`я, що й стало підставою для звернення до суду.

На підставі вищевикладеного, позивач просить суд визнати договір купівлі-продажу частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 10.07.2021 року між нею ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виконаним та дійсним; визнати за ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, однак на адресу суду подала заяву, в якій просить суд справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, повідомлялася судом належним чином, про причини неявки до суду не повідомляла.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву в якій просить суд справу розглядати у її відсутність, проти задоволення позову не заперечує.

Дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування 20.08.1987, ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_2 частину жилого будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.8-9).

Згідно технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є власниками по частки вказаного будинку (а.с.10-13).

10 липня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений цивільно-правовий правочин (домашня угода) з приводу купівлі 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому, ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 5000 доларів американських та зобов`язалась виготовити всі необхідні документи для нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу даного нерухомого майна та переоформити право власності на ОСОБА_6 (а.с.14).

23.04.2024 року ОСОБА_1 зверталася з письмовою вимогою до відповідача ОСОБА_2 щодо переоформлення права власності на житловий будинок (а.с.15-17).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав ОСОБА_3 є власником частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування (а.с.18).

Вирішуючи питання про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та наявності підстав для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, суд керується законодавством, чинним на момент виникнення правовідносин між сторонами та виходить з такого.

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власникові (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Частиною 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до роз`яснень, даних в пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено судам, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Проте, якщо права на нерухоме майно підлягають державній реєстрації, то право власності у набувача виникає з дня такої реєстрації відповідно до закону (стаття 334 ЦК) та з урахуванням положення про дію закону в часі на момент виникнення спірних правовідносин (стаття 5 ЦК).

Стаття 210 ЦК України передбачає державну реєстрацію правочинів у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

У постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 754/2339/16-ц зроблено висновок, що «однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним в судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин».

Судом встановлено, що позивач не уклала своєчасно договір купівлі-продажу у відповідності із вимогами ст. 657 ЦК України, оскільки була впевнені, що відповідач виконає свої зобов`язання щодо нотаріального оформлення договору купівлі-продажу, але фактично між позивачем та ОСОБА_2 по справі відбувся договір купівлі-продажу вище вказаного майна, так як позивач сплатила обумовлену вартість майна, що не заперечується учасниками процесу, позивач прийняла майно, почала ним користуватися і розпоряджатися як власник на протязі тривалого часу.

З вищевикладеного в сукупності вбачається, що вимоги позивача про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 141, 200, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 220, 316, 328, 626, 627, 655 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно - задоволити.

Визнати договір купівлі-продажу частки житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 10.07.2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виконаним та дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , право власності на частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Копію рішення направити сторонам по справі.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя Леся Сергіївна Годік