РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/10289/23

Провадження № 22-ц/4815/151/24

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Хилевич С.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди в розмірі 2 000 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2023 року у справі №569/13816/22 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22.12.2022 року у справі №569/13816/22 скасовано та прийнято постанову, якою позов задоволено. Постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №856743, винесену 14.09.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП,- скасовано та закрито провадження у справі.

Вказує, що моральна шкода яку він оцінює у два мільйони грн. полягає у тому, що він постійно нервував, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення державним органом його права на мирне володіння майном (грошовими котами) визначене ст.1 Першого Протоколу Конвенції, якого відповідач хотів позбавити позивача шляхом незаконного присудження штрафних санкцій. Недовіра та розчарування у протиправних діях державного органу завдала відчутної зміни психологічного стану позивача. Також він отримував постійні моральні страждання через зміну звичайного способу життя, що було викликано необхідністю захисту порушених прав у суді, витрачанням багато часу на складання документів для подання до суду.

З наведених підстав просив задовольнити його позов.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2023 року позов ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 1 000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Департаменту патрульної поліції в дохід держави судовий збір в розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) грн. 60 коп.

Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу в якій доводить про його незаконність через порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зазначає, що відповідно до ч.3 ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під судом. Оскільки апелянт перебував під судом протягом п`яти місяців і 24 днів, а саме з дня реєстрації справи в суді 21.09.2022 року по набрання судом рішення про закриття провадження у відповідній справі законної сили 13.03.2023 року, тому з огляду на встановлений ст. 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2023 рік" розмір мінімальної заробітної плати в сумі 6700 гривень мінімальний розмір відшкодування повинен становити 38860,00 гривень. При цьому посилався на те, що згідно з рішенням Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) в справі "Лучанінова проти України" (заява №1634/02) адміністративна відповідальність за ч.1 ст. 121 КУпАП, яка передбачає накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, - є по суті кримінальною і тому підлягає застосуванню ч.3 ст. 13 Закону при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди.

Просив скасувати частково рішення місцевого суду та прийняти нове, яким призначити ОСОБА_1 завдану моральну шкоду у розмірі не менше визначеного державою відшкодування у ч.3 ст. 13 Закону, що складає 38 860,00 гривень.

Відзив до суду не надходив.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 13.03.2023 року у справі №569/13816/22 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22.12.2022 року у справі №569/13816/22 скасовано та прийнято постанову, якою позов задоволено. Постанову про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП18 №856743, винесену 14.09.2022 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП,- скасовано та закрито провадження у справі.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

У постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), зазначено, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Встановивши, що справу про адміністративне правопорушення закрито у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, місцевий суд дійшов правильного висновку про незаконне притягнення позивача до адміністративної відповідальності та наявності підстав для відшкодування моральної шкоди, при цьому, відшкодування у цьому разі здійснюється незалежно від вини органу чи посадової особи державної влади.

З урахуванням тривалості провадження у справі про адміністративне правопорушення, необхідності зміни нормального життєвого стану та витрат часу на відновлення прав, а також з огляду на принципи поміркованості, розумності та справедливості судова колегія погоджується з визначеним судом розміром відшкодування завданої позивачу моральної шкоди.

Не заслуговують на увагу доводи заявника про відшкодування йому моральної шкоди, виходячи з одного мінімального розміру заробітної плати за період, коли було здійснено реєстрацію справи Рівненським міським судом про скасування постанови серії ДП18 №856743 від 14.09.2022 року про притягнення до адміністративної відповідальності та закриття провадження у відповідній справі.

Такий розрахунок проводиться на підставі ч.3 ст. 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" лише в разі перебування особи під слідством чи судом.

За обставинами цієї справи позивач під слідством чи судом не перебував, постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу була складена в день фіксації події, відповідно шкоди позивачу заподіяно внаслідок здійснення щодо нього адміністративного провадження, тому норма цієї статті не підлягає до застосування.

Відхиляючи зазначені доводи, колегія суддів звертає увагу на те, що в справі ЄСПЛ, на яку послався ОСОБА_1 , Суд, відхиляючи заперечення уряду щодо прийнятності заяви ОСОБА_2 , зауважив (пункти 39,40 рішення), що заявницю було визнано винною у вчиненні дрібної крадіжки. Відповідно до частини 1 статті 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення за таке правопорушення передбачалось стягнення у вигляді штрафу або виправних робіт. З огляду на загальний характер законодавчого положення, яке порушила заявниця, а також профілактичну та каральну мету стягнень, передбачених цим положенням, Суд вважав, що провадження, про яке йдеться, є кримінальним для цілей застосування Конвенції (див. рішення у справах «Езтюрк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), від 21 лютого 1984 року, пп. 52-54, Series A № 73; «Лауко проти Словаччини» (Lauko v. Slovakia), 2 вересня 1998 року, пп. 56-59, Reports of Judgments and Decisions 1998-VI; та ухвалу щодо прийнятності у справі «Рибка проти України» (Rybka v. Ukraine), заява № 10544/03, від 17 листопада 2009 року). Той факт, що стягнення, застосоване до заявниці Тростянецьким районним судом,- штраф - було згодом замінено на зауваження, не може позбавити правопорушення, про яке йдеться, притаманного йому кримінального характеру.

Тому Суд дійшов висновку, що стаття 6 Конвенції є застосовною у цій справі та відхилив заперечення уряду у цьому відношенні. Тобто саме в межах застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виключно для вирішення питання щодо прийнятності заяви (скарги) ЄСПЛ відповідне правопорушення мало для цього притаманний кримінальному характер.

Такі висновки ЄСПЛ не змінюють національного законодавства, в розумінні якого позивача було притягнуто лише до адміністративної відповідальності і він не перебував під слідством чи судом, що унеможливлює поширення на спірні правовідносини застосування ч.3 ст. 13 Закону.

До того ж, з метою запобігання порушенням Конвенції, що мають подібну природу до тих, які констатовані у рішенні ЄСПЛ, держава зобов`язана усувати проблеми у внутрішньому правопорядку. Якщо порушення є результатом недоліків конкретних законів або відсутності відповідних законодавчих норм, то у таких випадках, держава на виконання рішення ЄСПЛ повинна внести зміни до існуючих нормативно-правових актів або прийняти відповідні закони. Натомість суд попередньої інстанції вирішив спір відповідно до чинних норм національного права.

Крім того, суд застосовує практику ЄСПЛ як джерело права лише до релевантних відносин. У переглянутій справі "Лучанінова проти України" (Заява № 16347/02) вирішувалося питання про порушення щодо заявника засад Конвенції у зв`язку із відсутністю публічного судового розгляду її справи та ненадання їй можливості підготувати свій захист та ефективно скористатись допомогою захисника.

Спірні правовідносини в цій справі виникли з приводу відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої незаконним рішенням працівника поліції, з`ясування обсягу душевних страждань, визначення розміру грошового відшкодування. В свою чергу, права ОСОБА_1 на справедливий, публічний розгляд справи про притягнення його до адміністративної відповідальності були захищені судом, внаслідок чого реалізовано похідне провадження про відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржене рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, то судовий збір за її подання покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Боймиструк С.В.

Судді: Гордійчук С.О.

Хилевич С.В.