Дата документу 15.11.2024
Справа № 203/6617/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача: Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК»

предмет та підстави позову: про визнання недійсним правочину

учасники справи:

представник позивача - ОСОБА_2

представник відповідача - Мовчан О.С. ,

ухвалив рішення про наступне та

В С Т А Н О В И В:

І. Виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

ОСОБА_1 06.11.2023 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» про визнання недійсним правочину, згідно якого просить суд:

- визнати недійсним з моменту його укладення 17.10.2022 договір поруки №К12482/2022/S-2, укладений між громадянином Україіни ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «МТБ БАНК»;

- стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1073,00 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 17.10.2022 між Публічним акціонерним товариством "МТБ Банк" (далі - кредитор, банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фортекс" (далі - боржник) укладенодоговір поруки №К12482/2022/S-3, згідно умов якого поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Фортекс" зобов`язань за кредитним договором № К12482/2022 від 17.10.2022 по поверненню наданого кредиту у вигляді не поновлюваної кредитної лінії на суму 9 000 000,00 грн.

Позивач стверджує, що вказаний договір є недійсним у відповідності до ст.ст.230, 236 ЦК України, тому що був вчинений шляхом обману відповідачем та третіми особами, оскільки:

- вказані сторони навмисно ввели його в оману щодо дійсних наслідків, які можуть наступити в разі, коли кошти ТОВ «ФОРТЕКС» не поверне відповідачу;

- за окремими пунктами договору порушено право позивача на справедливість договору, тощо.

Представник відповідача 12.02.2024 надав до суду відзив на позов (а.с.140-112 т.1), просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що доводи позивача є надуманими.

В судовому засіданні представник позивача просив суд задовольнити позов з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача просив суд відмовити в задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позов.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Протоколом автоматичного розподілу від 06.11.2023 справа розподілена на розгляд судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська (а.с.25 т.1).

Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 09.11.2023 цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» про визнання недійсним правочину передано на розгляд за підсудністю Іллічівському міському суду Одеської області (а.с.29 т.1).

14.11.2023 від ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга на ухвалу судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 09.11.2023 (а.с.32-34 т.1).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19.12.2023 апеляційна скарга ОСОБА_1 залишена без задоволення (а.с.71-72 т.1).

Ухвала Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 09.11.2023 залишена без змін.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу від 23.01.2024, справа розподілена для подальшого розгляду судді Пушкарському Д.В. (а.с.79 т.1).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 24.01.2024 суддя Пушкарський Д.В., в провадженні якого перебувала вказана цивільна справа, відвів себе від розгляду цивільної справи (задовольнив самовідвід) (а.с.80 т.1).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу від 25.01.2024, справа повторно розподілена для подальшого розгляду судді Петрюченко М.І. (а.с.82 т.1).

Ухвалою судді Іллічівського міського суду Одеської області від 30.01.2024 відкрито провадження у справі (а.с.83-84 т.1).

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити повністю.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 14.03.2024 узадоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено повністю (а.с.175-176 т.1).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 16.04.2024 клопотання представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Толкачова Є.В. про витребування доказів повернуто заявнику (а.с.198 т.1).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 25.06.2024 у задоволенні клопотання представника позивача про закриття провадження у справі відмовити (а.с.226-227 т.1).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 25.06.2024 у задоволенні клопотання представника позивача про витребування доказів відмовлено (а.с.228-229 т.1).

IІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 17.10.2022 між Публічним акціонерним товариством "МТБ Банк" (далі - кредитор, банк) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Фортекс" (далі - боржник) укладено кредитний договір № К12482/2022/S-3 (далі - кредитний договір) (а.с.126-129 т.1).

На умовах кредитного договору банк зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у вигляді непоновлюваної кредитної лінії на суму 9 000 000,00 грн. (дев`ять мільйонів гривень 00 копійок) (далі - кредит), а позичальник зобов`язується прийняти, використати за цільовим призначенням та повернути банку кредит, сплатити за користування кредитом 18,0 % річних, з урахуванням умов п.1.1.1 договору, комісії, пені і штрафи та інші платежі, що будуть нараховані відповідно до умов кредитного договору. Видача коштів за кредитом відбувається траншами (частинами) на підставі письмових повідомлень (заявок) позичальника, що є невід`ємною частиною договору. За цим договором позичальник має право отримувати кошти таким чином, щоб загальна сума отриманих коштів (траншів) за кредитом не перевищувала встановленої суми кредитної лінії (пункт 1.1. кредитного договору).

Кредит надається на погашення заборгованості за кредитним договором №К10497/2021 від 14.09.2021 укладеним між банком та позичальником (пункт 1.2 кредитного договору).

Банк відкриває позичальнику кредитну лінію з 17.10.2022 по 31.03.2024 включно. Погашення кредиту здійснюється відповідно до графіку погашення, передбаченого п.2.5 договору (пункт 1.3 кредитного договору).

Для надання та обслуговування кредиту банк відкриває позичковий рахунок; рахунок по обліку процентів. Для повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, сплати встановлених цим договором комісій, сплати пені та штрафів банк відкриває транзитний рахунок. Повернення позичальником наданого банком кредиту, сплата нарахованих банком процентів за користування кредитом, сплата встановлених цим договором комісій, сплата штрафних санкцій, здійснюється позичальником виключно на транзитний рахунок вказаний в п.2.2 цього договору (пункт 2.2 кредитного договору).

Видача кредиту відбувається шляхом перерахування грошових коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок позичальника в національній валюті України (у гривні) у банку, код банку 328168, або за погодженням з банком, на інший рахунок, зазначений позичальником у повідомленні (заявці) на транш, яка подається відповідно до п.1.1 даного договору (пункт 2.3 кредитного договору).

Не пізніше ніж за три робочі дні позичальник повинен повідомити банк на паперовому носії або електронним повідомленням iFOBS про необхідну суму кредиту із наданням банку усіх необхідних документів стосовно цільового напрямку використання, оформлених відповідно до чинного законодавства України (пункт 2.4 кредитного договору).

Позичальник зобов`язується повернути банку кредит не пізніше кінцевої дати, зазначеної у п.1.3 кредитного договору (31.03.2024) відповідно до графіку погашення встановленого п.2.5 кредитного договору. У разі непогашення заборгованості за кредитом у передбачені графіком терміни, така заборгованість вважається простроченою (пункт 2.5 кредитного договору).

Сплата нарахованих банком процентів за користування кредитом здійснюється позичальником на транзитний рахунок зазначений у п.2.2 кредитного договору. Нарахування банком процентів за користування кредитом здійснюється щоденно, починаючи з дати виникнення фактичної заборгованості на позичковому рахунку, зазначеному у п.2.2 договору, до дати повного погашення кредиту. Проценти нараховуються на фактичний залишок заборгованості за кредитом, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та 360 днів у році. Проценти сплачуються позичальником щомісяця в останній робочий день поточного місяця за період з останнього робочого дня місяця, що передує поточному, до передостаннього робочого дня поточного місяця включно. В день повного погашення кредиту сплаті підлягають проценти, нараховані за період з останнього робочого дня попереднього місяця по попередній календарний день включно, який передує дню погашення кредиту в останній робочий день поточного місяця, і в день фактичного повного погашення кредиту. У випадку не сплати позичальником процентів у останній робочий день поточного місяця, вони вважаються простроченими у перший наступний за ним календарний день поточного місяця. Після закінчення передбаченого цим договором строку кредитування проценти, нараховані за період прострочення до фактичного погашення кредиту, позичальник сплачує в тому ж розмірі, що визначений п.1.1 цього договору та у тому ж порядку, який визначений цим пунктом. У випадку надходження грошових коштів на погашення процентів у день, відмінний від дня, передбаченого цим пунктом для сплати процентів, вони направляються у повному обсязі на погашення заборгованості за основним боргом за кредитом (пункт 2.6 кредитного договору).

Відповідно до пункту 2.8 кредитного договору при надходженні коштів у рахунок оплати зобов`язань позичальника за цим договором погашення зобов`язань позичальника здійснюється у наступній черговості: 1) сума простроченої заборгованості: 1.1 прострочені проценти (у повному обсязі); 1.2 прострочені реструктуризовані проценти (у повному обсязі); 1.3. прострочені комісії (у повному обсязі); 1.4 прострочені реструктуризовані комісії; 1.5 прострочена заборгованість за основним боргом (в повному обсязі); 2) строкова заборгованість до сплати по графіку в поточному місяці: 2.1 строкова заборгованість за відсотками (щомісячний платіж); 2.2 строкова заборгованість за реструктуризованими відсотками (щомісячний платіж); 2.3 строкова заборгованість за комісіями (щомісячний платіж); 2.4 строкова заборгованість за реструктуризованими комісіями (щомісячний платіж); 2.5 строкова (поточна) заборгованість за основним боргом (щомісячний платіж за графіком погашення); 3) сума неустойки; 4) поточна заборгованість за кредитним договором.

Погашення заборгованості у межах кожної черги відбувається залежно від терміну/строку прострочення. В першу чергу погашаються прострочені платежі, у другу чергу - поточні платежі, третю чергу - сума неустойки, в четверту - часткове або повне погашення поточної заборгованості за кредитним договором, якщо інше не встановлено цим договором.

Банк зобов`язаний надати позичальнику кредит в порядку та на умовах, викладених в договорі; відкрити позичковий та інші рахунки для надання, обліку заборгованості та погашення кредиту відповідно до діючих в банку правил (пункт 3.1 кредитного договору).

Відповідно до пункту 3.2 кредитного договору банк має право, зокрема: 3.2.1 Вимагати від позичальника належного виконання взятих на себе зобов`язань за цим договором; 3.2.4 Відмовити позичальнику у видачі кредиту/зупинити видачу кредиту/вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту у разі: порушення процедури визнання позичальника банкрутом або за наявності інших обставин, які явно свідчать про те, що наданий позичальнику кредит своєчасно не буде повернений; невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов`язань за цим договором або при порушенні інтересів банку за договорами, укладеними в забезпечення зобов`язань позичальника за цим договором.

Виконання позичальником вимоги банку щодо дострокового повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, інших платежів відповідно до умов цього договору повинно бути здійснено позичальником протягом 30-ти (тридцяти) календарних днів з дати одержання повідомлення про таку вимогу банку.

Порядок направлення кореспонденції в рамках кредитного договору врегульовано пунктом 9.7 договору, а саме будь-які повідомлення, які направляються сторонами одна одній, повинні бути здійснені в письмовій формі та будуть вважатись поданими належним чином, якщо вони надіслані рекомендованим листом або доставлені особисто на адресу сторін.

В свою чергу, обов`язком позичальника є виконання належним чином взятих на себе зобов`язань, та використання кредиту на передбачені договором цілі (підпункт 3.3.2 пункту 3.3 кредитного договору).

Кредитний договір набирає сили з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань (пункт 9.1 кредитного договору).

В забезпечення виконання позичальником Товариством з обмеженою відповідальністю "Фортекс" зобов`язань за кредитним договором №12482/2022 від 17.10.2022, 17.10.2022 між Публічним акціонерним товариством "МТБ Банк" та ОСОБА_1 укладено договір поруки №К12482/2022/S-3 (а.с.11-13, 130-131 т.1).

Відповідно до умов договору поруки, поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Фортекс" зобов`язань за кредитним договором №К12482/2022 від 17.10.2022 із всіма додатковими угодами до нього в повному обсязі, в тому числі по поверненню наданого кредиту у вигляді не поновлюваної кредитної лінії на суму 9 000 000,00 грн. (пункт 1.1 договору поруки).

Згідно з пункту 1.2 договору поруки поручитель визнав, що з текстом кредитного договору ознайомлений, умови кредитного договору поручителю зрозумілі.

У випадку порушення боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (пункт 1.3 договору поруки).

Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. За цим договором поручитель поручається перед кредитором за виконання зобов`язань боржника по всіх наданих боржнику траншах за кредитом (пункт 1.4. договору поруки).

В забезпечення виконання позичальником Товариством з обмеженою відповідальністю "Фортекс" зобов`язань за кредитним договором №К12482/2022 від 17.10.2022, 17.10.2022 між Публічним акціонерним товариством "МТБ Банк" та ОСОБА_1 укладено договір поруки №К12482/2022/S-2 (а.с.118-119 т.1).

Відповідно до умов договору поруки, поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником - Товариством з обмеженою відповідальністю "Фортекс" зобов`язань за кредитним договором №К12482/2022 від 17.10.2022 із всіма додатковими угодами до нього в повному обсязі, в тому числі по поверненню наданого кредиту у вигляді не поновлюваної кредитної лінії на суму 9 000 000,00 грн. (дев`ять мільйонів гривень 00 копійок), сплаті процентів, можливих штрафних санкцій (пункт 1.1 договору поруки).

Згідно з пункту 1.2 договору поруки поручитель визнав, що з текстом кредитного договору ознайомлений, умови кредитного договору поручителю зрозумілі.

У випадку порушення боржником зобов`язань за кредитним договором, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (пункт 1.3 договору поруки).

Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. За цим договором поручитель поручається перед кредитором за виконання зобов`язань боржника по всіх наданих боржнику траншах за кредитом (пункт 1.4 договору поруки).

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 20.12.2023 стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "МТБ Банк" 8 475 000 грн. 00 коп. - сума простроченої заборгованості по тілу кредиту; 535 205 грн. 85 коп. - сума прострочених відсотків за користування кредитом (а.с.131-143 т.1).

ІV. Оцінка Суду.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі №355/385/17 міститься висновок, що у статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку; (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду).

Відповідно до статей 16, 203, 215 ЦК України для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 зроблено висновок, що "недійсність договору як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність договору не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим".

У пунктах 31.4, 31.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 зазначено, що "законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин".

У частині першій статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Тлумачення статті 230 ЦК України свідчить, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення. Тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі - вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення (абзац 2 частини першої статті 229 ЦК України).

Обман, що стосується обставин, які мають істотне значення, має доводитися позивачем як стороною, яка діяла під впливом обману. Отже, стороні, яка діяла під впливом обману, необхідно довести: по-перше, обставини, які не відповідають дійсності, але які є істотними для вчиненого нею правочину; по-друге, що їх наявність не відповідає її волі перебувати у відносинах, породжених правочином; по-третє, що невідповідність обставин дійсності викликана умисними діями другої сторони правочину.

Згідно з частиною другою статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", у редакції, чинній на час укладання оспорюваного договору, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статями 15 і 23 цього Закону.

Так, відповідно до частини сьомої статті 15 Закону, у редакції, чинній на час укладання спірного договору встановлено, що у разі коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило: 1) придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, - споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків; 2) неможливість використання придбаної продукції за призначенням - споживач має право вимагати надання у прийнятно короткий, але не більше місяця, строк належної інформації. Якщо інформацію в обумовлений строк не буде надано, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування збитків; 3) заподіяння шкоди життю, здоров`ю або майну споживача - споживач має право пред`явити продавцю (виробнику, виконавцю) вимоги, передбачені статтею 16 цього Закону, а також вимагати відшкодування збитків, завданих природним об`єктам, що перебувають у його володінні на праві власності або на інших підставах, передбачених законом чи договором.

Отже, Законом чітко визначено наслідки надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця), і такими наслідками є виникнення права у споживача розірвати договір та вимагати відшкодування збитків, завданих такими неправомірними діями.

Отже, ненадання чи надання неповної інформації про продукцію, товари, послуги не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки договір як правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, передбачених законом, який визначає наслідки, що виникають у результаті вчинення недійсних правочинів. Правомірність правочину означає, що він є юридичним фактом, який породжує ті правові наслідки, наступу яких бажають сторони і які відповідають вимогам закону. Своєю правомірністю правочини відрізняються від правопорушень (деліктів) - вольових дій, що суперечать вимогам закону та тягнуть за собою правові наслідки, які сторони не бажали отримати. Згідно із законом правочин завжди є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів", у редакції чинній на момент укладення оспорюваного договору, нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Закон України "Про захист прав споживачів" застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Зі змісту оскарженого договору, вбачається, що цим договором чітко передбачені його умови - предмет договору; мета; термін; порядок нарахування та виплата процентів; відповідальність сторін, тощо.

Як вбачається з п.1.2 Договору поруки, копія кредитного договору - є невідємною частиною цього Договору. Поручитель з умовами Кредитного договору ознайомлений, вони йому зрозумілі (а.с.11 т.1).

Підписанням договору ОСОБА_1 підтвердив, що ознайомлений у письмовій формі з умовами Договору поруки та Кредитного договору.

Отже, позичальник був ознайомлений з умовами договору поруки, умовами кредитування, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності і волевиявлення учасників договору було вільним. Докази, які б спростовували дані обставини позивачем не надані.

При цьому під час укладення оскаржуваного договору, жодних заперечень щодо його умов ОСОБА_1 не заявляв, будь-яких претензій щодо не проведення з ним переддоговірної роботи та незгоди з окремими пунктами цього договору, або щодо нерозуміння ним окремих їх частин не зазначив, отже схвалив умови договору.

До моменту пред`явлення банком позову про стягнення заборгованості позивач був згодний з умовами договору поруки, кредитного договору, не здійснював дій щодо відмови від договору, отже знав про свої обов`язки і погоджувався з ними.

Неможливість позичальника оцінити у сукупності умови договору та того що, як вказує у позові позивач, у разі неповернення коштів саме позивач повинен буде повернути відповідачу 9 000 000,00 грн. у розумінні ст.230 ч.1 ЦК України, не є обманом зі сторони Банку.

Отже, позивачем не доведено, що умови укладеного між позичальником та Банком договору є несправедливими.

Позичальник не довів і наявність у діях Банка нечесної підприємницької діяльності.

Позичальник особисто зробив свій вибір свідомо, а тому повинен був усвідомлювати всі можливі у зв`язку з цим фінансові ризики.

Отже, суд доходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Згідно з ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст.2, 5, 10-13, 18, 141, 158, 258-259, 263 Цивільного-процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «МТБ БАНК» про визнання недійсним правочину - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського суду

Одеської області М.І.Петрюченко