Номер провадження 2/754/4755/24
Справа №754/9920/24
РІШЕННЯ

Іменем України

27 серпня 2024 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Коваленко І.І.

за участю секретаря судового засідання Улезко О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "ДІЯ-АКТИВ", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Фесик Марія Олександрівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

1.09 липня 2024 року позивачка, від імені якої діє адвокат Яресько Т.В, звернулась з цим позовом, просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 15124 від 05.07.2021 року, що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Укрпозика" (змінило назву на ТОВ "Юридична компанія " ДІЯ-АКТИВ").

2.Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що при ознайомлені з матеріалами виконавчого провадження ВП № НОМЕР_2 дізналася, що оспорюваний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом на підставі договору кредитної лінії від 10.03.2020 № UP6758470.

3.Позивачка вважає, що вчинення виконавчого напису на підставі кредитного договору, який не був посвідчений нотаріально, порушує вимоги законодавства. Також позивачка посилається на порушення порядку процедури вчинення оспорюваного виконавчого напису: вона не отримала позасудову вимогу щодо дострокового повернення кредиту чи повідомлення-застереження про те, що відповідач розпочинає процедуру стягнення боргу; не дотримано вимоги безспірності заборгованості, оскільки нотаріус керувався пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

4.Відповідач своїм правом подання відзиву не скористався, копію ухвали про відкриття провадження та судову повістку - повідомлення отримав 30.07.2024, що підтверджується повідомленням про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

5.Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

КЛОПОТАННЯ УЧАСНИКІВ СПРАВИ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

6.Одночасно з позовом позивачка подала заяву про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі зазначеного вище виконавчого напису.

7.Ухвалою суду від 30 липня 2024 року заяву було задоволено, зупинено стягнення на підставі виконавчого напису № 15124 від 05.07.2021, що вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Укрпозика" (змінило назву на ТОВ "Юридична компанія "ДІЯ-АКТИВ").

8.Позивачка у позові просила стягнути з відповідача сплачені витрати на професійну правничу (правову) допомогу в розмірі 10 000,00 грн та сплачений судовий збір в розмірі 1 453,44 грн, а також заявила клопотання про розгляд справи без її участі та без участі представника.

9.30 липня 2024 року відповідач подав клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, в якому просив відмовити позивачу у задоволенні судових витрат на правову допомогу.

10.Також відповідач просив проводити розгляд справи № 754/9920/24 виконанню за відсутності відповідача.

11.Судовий розгляд справи здійснювався без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу через неявку в судове засідання всіх учасників справи та подання ними заяв про розгляд справи без участі (частина друга статті 247 ЦПК України).

ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН

12.05 липня 2021 Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимира Олександровича вчинив виконавчий напис о щодо стягнення з позивачки на користь ТОВ "Укрпозика", яке 05 серпня 2021 року змінило назву на "ТОВ "Юридична компанія "ДІЯ-АКТИВ" заборгованості у розмірі 25 610,00 грн.

13.Оспорюваний виконавчий напис був вчинений на підставі договору кредитної лінії

14.від 10.03.2020 року № UP6758470 (надалі - кредитний договір), який не був посвідчено нотаріально.

15.У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували отримання позивачкою від відповідача позасудову вимогу щодо дострокового повернення кредиту чи повідомлення-застереження про те, що відповідач розпочинає процедуру стягнення боргу за Кредитним договором на підставі виконавчого напису нотаріуса.

16.29 вересня 2021 року Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Ярошенком К.Ю. відкрив виконавче провадження ВП № НОМЕР_2, яке за заявою стягувача було передано на виконання до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик Марії Олексіївни.

ОЦІНКА СУДУ

17.Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

18.Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України "Про нотаріат" та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 цього Закону). Таким актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій).

19.Згідно зі статтею 87 Закону України "Про нотаріат" для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

20.У пунктах 20, 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557цс19) зазначено, що "вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. При цьому безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172".

21.Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухвалених нею постановах від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19) та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18).

22.Пунктом 1 Переліку передбачено, що для одержання виконавчого напису нотаріуса за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього Переліку), подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

23.У постанові від 21.10.2020 у справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19) Верховний Суд зробив висновок, що: "укладений між банком та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника".

24.Пізніше таку правову позицію підтвердила і Велика Палата Верховного Суду, яка в п.п. 93-95 постанови від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 (провадження № 12-5гс21) вказала, що оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14, укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Зазначене вище дає підстави для визнання спірних виконавчих написів такими, що не підлягають виконанню, у зв`язку із недотриманням приватним нотаріусом під час їх вчинення вимог статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" та Переліку документів. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

25.Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

26.Суд встановив, що кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально. Оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Позивачка оспорює, що сума заборгованості була саме такою, як зазначено у оскаржуваному виконавчому написі нотаріуса, а відповідач не висував свої заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, не надав жодних доказів, які підтверджували отримання позивачкою кредитних коштів та наявність у неї заборгованості. Відсутні також докази, які б підтверджували, що позивачка отримувала від відповідача повідомлення про необхідність сплати боргу.

27.З цих підстав, враховуючи правові висновки Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, суд дійшов висновку, що наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ ПОЗОВНОЇ ЗАЯВИ

28.Суд дійшов висновку, що виконавчий напис, який оскаржує позивачка, слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Відсутність нотаріального посвідчення кредитного договору та недоведеність існування заборгованості є підставами для такого висновку.

Висновки щодо розподілу між сторонами судових витрат

29.Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

щодо судового збору

30.Позивачка подала заяву через підсистему "Електронний суд". Відповідно до частини третьої статті 4 Закону України "Про судовий збір", враховується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору у випадку подання процесуальних документів, передбачених частиною другою статті 4 Закону України "Про судовий збір", в електронній формі.

31.Позивачка сплатила судовий збір у розмірі 968,96 грн за подачу позову у справі, а також 484,48 грн за подачу заяви про вжиття заходів забезпечення позову.

32.З огляду на обґрунтованість і наявність підстав для задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне присудити на користь позивачки понесені нею судові витрати у вигляді судового збору на загальну суму 1453,44 грн за рахунок відповідача.

щодо витрат, пов`язані з правничою допомогою адвоката

33.Пунктом 12 частини третьої статті 2 ЦПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

34.Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:

1)попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 134 ЦПК України);

2)визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 137 ЦПК України): подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; (4) зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;

3)розподіл витрат судом (стаття 141 ЦПК України). Подібний висновок викладено у у пункті 98 постанови Великої Палати Верховного Суду Верховного Суду від 16 листопада 2022 року № 922/1964/21.

35.Чинне процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

36.Зокрема, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини четверта - шоста статті 137 ЦПК України).

37.Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи (частина третя статті 141 ЦПК України).

38.Велика Палата Верховного Суду неодноразово розглядала питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу і сформувала висновок, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони. Натомість під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частиною третьою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу, або ж присудити такі витрати частково (пункт 144 постанови від 26 червня 2024 рок у справі № 686/5757/23; пункт 188 постанови від 22 травня 2024 року у справі № 754/8750/19; пункт 119 постанови 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).

39.Також Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін (постанови від 19 лютого 2022 року № 755/9215/15-ц, від 05 липня 2023 року у справі № 911/3312/21).

40.За висновком Великої Палати Верховного Суду критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовуються з огляду на конкретні обставини справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення (пункт 189 постанови від 22 травня 2024 року у справі № 754/8750/19; пункт 145 постанови від 26 червня 2024 рок у справі № 686/5757/23; пункт 179 постанови від 05 червня 2024 року у справі № 910/14524/22).

41.У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) також зазначено, що:

"127. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

133. Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

135. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, враховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

142. Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

143. Велика Палата Верховного Суду також зауважує, що частина третя статті 126 ГПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

144. Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

145. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

147. Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо".

42.Отже, для того щоб суд визнав судові витрати підлягаючими відшкодуванню, вони повинні відповідати обом критеріям: бути реальними (фактично понесеними) та розумними (пропорційними). Суд, застосовуючи ці критерії, забезпечує справедливий розподіл судових витрат між сторонами і запобігає зловживанням з боку однієї зі сторін.

43.Повертаючись до обставин цієї справи, суд, враховуючи вищевикладені висновки Великої Палати Верховного Суду, встановив, що позивачка довела, що нею понесено витрати на правову допомогу у сумі 10000,00 грн, надавши такі докази:

1)договір про надання правничої допомоги N 24016 від 24 січня 2024 року, укладений з адвокатом Яресько Тарасом Віталійовичем;

2)додаток N 4 до договору про надання правничої допомоги N 24016 від 24 січня 2024, за умовами якого правнича допомога полягає у представництві та захисті інтересів клієнта у суді першої інстанції, вартість послуг складає фіксований гонорар у розмірі 10 000 грн;

3)акт приймання - передачі N 1 від 08.07.2024;

4)розрахункова квитанція від 08.07.2024 про отримання адвокатом гонорару у сумі 10000,00 грн;

5)свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія СК N 8815/10.

44.Позивачка до позовної заяви не надала суду детального опису виконаної адвокатом роботи та її вартості, оскільки у договорі про надання правничої допомоги встановлений фіксований розмір. У такому разі відповідач може доводити неспівмірність фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо (пункт 147 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року в справі №922/1964/21).

45.У заяві про зменшення відповідач виклав свої заперечення щодо витрат на правничу допомогу. Зазначив, що розмір цих витрат не відповідає критеріям співмірності, оскільки позовна заява про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є документом, підготовка якого не потребує багато часу, значних зусиль, особливих навиків та знань, і не може вважатися складною юридичною роботою для адвоката. Судова практика з питань визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у подібних правовідносинах є сталою.

46.Суд бере до уваги, що:

1)предметом спору у зазначеній справі є виконавчий лист на суму 25610 грн;

2)гонорар адвоката становить 40% від суми, що стягнута, за виконавчим написом;

3)справа про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню є справою незначної складності та не потребує для адвоката значної підготовки. У цій категорії спорів сформована стала судова практика. Це свідчить про те, що для її вирішення не потрібні значні додаткові зусилля з боку адвоката;

4)адвокат не брав участь у судовому засіданні, не виконував значний обсяг роботи. Встановити з наданих позивачкою доказів, скільки часу адвокат витратив на ведення справи, неможливо. Фактично правова допомога у цій справі полягала у поданні позову та заяви про вжиття заходів забезпечення позову у справі зі сталою правовою позицією;

5)за результатами аналізу судових у рішень у ЄДРСР у подібних спорах про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконання, з`ясовано, що позивачі понесли витрати на адвоката у такому розмірі: 7 500,00 грн (755/1060/24); 5 000,00 (760/1794/22); 6000,00 грн (756/7605/23); 5 000 грн (760/28659/21); 20000,00 грн (754/13924/23, суд зменшив до 4000,00 грн); 5000,00 грн (760/4369/22); 8500,00 грн (754/772/22). Тобто, середній гонорар адвоката у подібних справах становить близько 5857 грн. Максимальний гонорар, який суд визнав обґрунтованим, - 8500 грн.

47.Отже, виходячи з конкретних обставин справи, загальнодоступних даних щодо середнього розміру витрат на адвоката у подібних справах, зафіксованих у судових рішеннях, які опубліковані в ЄДРСР, та загальних принципів визначення розміру гонорару адвоката, суд дійшов висновку, що заявлена сума витрат на оплату послуг адвоката є завищеною, оскільки суттєво перевищує середній ринковий рівень для подібних справ і не відповідає фактичному обсягу наданої правової допомоги. Розмір витрат неспівмірний із складністю справи та ціною позову.

48.З огляду на викладене, а також беручи до уваги клопотання відповідача, Суд зменшує суму витрат позивачки на адвоката, що підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача, до 6000 грн.

49.Суд зауважує, що з підстав неспівмірності витрат суд має право зменшити розмір цих витрат, а не відмовити у їх задоволенні, як просить відповідач.

Висновки щодо заходів забезпечення позову

50.У разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Якщо протягом вказаного строку за заявою позивача (стягувача) буде відкрито виконавче провадження, вказані заходи забезпечення позову діють до повного виконання судового рішення (частини сьома та восьма статті 158 ЦПК України).

Керуючись статтями 2-13, 76-83, 89, 137, 141, 142, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "ДІЯ-АКТИВ", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Фесик Марія Олександрівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 05.07.2021, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, зареєстрований в реєстрі за номером № 15124, про стягнення з ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "ДІЯ-АКТИВ" (, адреса: 03035, м. Київ, вул. Сурікова, 3а) 25610,00 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Дія-Актив" (, адреса: 03035, м. Київ, вул. Сурікова, 3а) на користь ОСОБА_1 ( адреса АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ):

-1 453 грн 44 коп (одна тисяча чотириста п`ятдесят три гривні сорок чотири копійки) судового збору;

-6 000,00 грн (шість тисяч гривень) витрат на правничу допомогу.

Заходи забезпечення позову, які застосовані згідно з ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30 липня 2024 року продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (частина перша статті 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (частина перша статті 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (пункту 1 частина друга статті 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (частина перша статті 273 ЦПК України). У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (частина друга статті 273 ЦПК України).

Повний текст складено 02 вересня 2024 року.

Суддя Інна КОВАЛЕНКО