Провадження №2/748/120/24
Єдиний унікальний № 748/4702/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"29" лютого 2024 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі :

головуючого судді Хоменко Л.В. ,

секретаря Базарної М.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Завалієвої В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Чернігівської районної державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, у якому просить визнати незаконною та скасувати постанову Чернігівської районної державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 вересня 2023 року № 1532/02- 31, а саме відмову ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, площею 3,1017 га, розташовану на території Михайло - Коцюбинської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_3 , яка за життя склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачу. 28 вересня 2023 року позивач звернулась до Чернігівської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 . Постановою державного нотаріуса Чернігівської районної державної нотаріальної контори Завалієвої В.В. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки при проведенні правового аналізу матеріалів спадкової справи виявлено неспівпадіння площі земельної ділянки зазначеної в Державному акті на право приватної власності на землю (3,32 га) та у Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (3,1017 га). Вважає таку відмову у вчиненні нотаріальної дії протиправною, вчиненою без належних на те підстав, передбачених ст. 49 Закону України " Про нотаріат" та просить її скасувати.

06 грудня 2023 року на адресу суду завідувачем Чернігівської районної держаної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Завалієвою В.В. надіслано відзив на позовну заяву, у якому вона просить у задоволенні позову відмовити, посилається на ст. 46 Закону України " Про нотаріат", згідно якої неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Зазначає, що перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальної дії, передбачений ст. 49 Закону України " Про нотаріат" не є вичерпаним, нотаріус не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у ст. 47 цього Закону. Нотаріусом виявлено неспівпадіння площі земельної ділянки зазначеної в Державному акті на право приватної власності на землю (3,32 га) та у Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (3,1017 га), а тому у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено.

У судовому засіданні представник позивача адвокат Судак Д.Г. підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Вважав, що у даному випадку, встановивши неспівпадіння розміру земельної ділянки нотаріус мала видати Свідоцтво про право на спадщину згідно Витягу на земельну ділянку з Державного земельного кадастру, а не відмовляти у вчиненні нотаріальної дії.

Представник Чернігівської районної державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції державний нотаріус Завалієва В.В. у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позов. Наголосила суду, що встановивши розбіжності у розмірі земельної ділянки, зазначені в Державному акті на землю та у Витягу з ДЗК, вона відмовила у вчиненні саме нотаріальної дії, реєстраційні дії у даному випадку є похідними від нотаріальних дій і вчиняються нотаріусом після вчинення нотаріальних дій.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступних висновків.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.12).

07 грудня 2007 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким яким належну їй на праві особистої власності земельну ділянку, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Жеведської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області та земельну ділянку, надану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Левковицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області заповіла ОСОБА_2 . Заповітом, посвідченим 12 травня 2008 року ОСОБА_3 все своє майно, рухоме та нерухоме, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_2 . (а.с. 14,15).

Позивач 28 вересня 2023 року звернулась до Чернігівської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом встановлено, що постановою державного нотаріуса Чернігівської районної державної нотаріальної контори Завалієвої В.В. від 28 вересня 2023 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тих підстав, що при проведенні правового аналізу матеріалів спадкової справи виявлено неспівпадіння площі земельної ділянки зазначеної в Державному акті на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН № 037037 (3,32га) та у Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (3,1017га) (а.с. 19).

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Згідно частини першої та другої статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право/інтерес позивача підлягає захисту обраним ним способом.

Нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти (статті 50 Закону України «Про нотаріат»).

Тлумачення статті 50 Закону України «Про нотаріат» свідчить, що слід розмежовувати оскарження: 1) нотаріальної дії, 2) відмови у вчиненні нотаріальної дії; 3) нотаріального акта.

Судом встановлено, що постановою державного нотаріуса Чернігівської районної державної нотаріальної контори Завалієвої В.В. від 28 вересня 2023 року ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тих підстав, що при проведенні правового аналізу матеріалів спадкової справи виявлено неспівпадіння площі земельної ділянки, зазначеної в Державному акті на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН № 037037 (3,32га) та у Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (3,1017га) (а.с. 19).

Порядок правового регулювання діяльності органів та посадових осіб нотаріату в Україні визначено Законом України «Про нотаріат».

Частиною 1 ст.1 Законом України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Як наголошується Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ з посиланням на Постанову Пленуму ВССУ «Про узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року, можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій.

У відповідності до п. 10 ч. 1 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Обов`язок нотаріуса та відповідної посадової особи вчиняти нотаріальні дії передбачений ч.3 ст.49 Закону України «Про нотаріат», де встановлено заборону безпідставної відмови в її вчиненні.

Перелік підстав для відмови нотаріусом у вчиненні нотаріальних дій, визначено ст.49 Закону України «Про нотаріат» і він не є вичерпним.

За наявності умов, передбачених ст.49 Закону України «Про нотаріат», на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства.

У відповідності до ч.2 ст.50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії чи акта або відмови у її вчиненні, має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Згідно з п.п.4.12 п.4 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮ України № 296/5 від 22.02.2012 року, свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Згідно ст.68 Закону України «Про нотаріат», нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва та склад спадкового майна.

Таким чином, підставами для визнання нотаріальної дії незаконною є невідповідність здійснення такої дії чинному законодавству та порушення процедури здійснення нотаріальної дії.

Державний нотаріус Чернігівської районної державної нотаріальної контори Завалієва В.В. дослідивши матеріали спадкової справи виявила неспівпадіння площі земельної ділянки, зазначеної в правовстановлюючому документі, що належить спадкодавцю, а саме в Державному акті на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН № 037037, у якому площа земельної ділянки вказана 3,32 га, з площею земельної ділянки, зазначеної у Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 15 липня 2021 року, де площа земельної ділянки вказана - 3,1017 га, а тому відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Безпідставними є посилання позивача на існування формальних неспівпадінь площі земельної ділянки, зазначеної в Державному акті на право приватної власності на землю серії ІІ-ЧН № 037037 (3,32га) та у Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (3,1017га), оскільки нотаріальний процес - це процес оформлення на підставі безспірних документів, в якому не передбачено існування «формальних помилок».

Або документ відповідає вимогам закону, як по формі, так і по змісту, і такий документ приймається для вчинення нотаріальної дії, або, якщо документ не відповідає встановленим законом критеріям, у т.ч. затвердженим формам - він не приймається для вчинення нотаріальної дії.

Згідно пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права.

Тлумачення статті 50 Закону України «Про нотаріат» свідчить, що при задоволенні позову про оспорення постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії суд не може зобов`язати нотаріуса вчиняти нотаріальні дії, оскільки такі дії вчиняються нотаріусом відповідно до Закону України «Про нотаріат» і належать до його компетенції.

За таких обставин, з урахуванням характеру спірних правовідносин, ефективним способом захисту права ОСОБА_2 є вимога про визнання за нею права власності на спірну земельну ділянку, а не оскарження постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки задоволення такої вимоги не відновлює порушеного права позивача.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 473/1878/19 (провадження № 61-20469сво19) зроблено висновок, що «суд не може підміняти орган, до повноважень якого належить прийняття рішення, яке є предметом оскарження, приймати замість нього своє рішення та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта…Тобто суд не може зобов`язувати нотаріуса вчиняти дії щодо вирішення питань, які безпосередньо належать до його компетенції. Дії нотаріуса та оскаржена постанова відповідають вимогам чинного законодавства, тому немає підстав для визнання незаконною та скасування постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 01.09.2021 року у справі № 185/9807/19.

Позивач зазначає, що нотаріусом в повній мірі проігноровано вимоги Закону України «Про нотаріат», Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5.

Однак, як було зазначено вище, державний нотаріус Завалієва В.В. відмовила позивачу у вчиненні нотаріальні дії в межах строків, визначених ст. 50 Закону України «Про нотаріат», тим самим, відповідач вчинила дії, прийняла рішення з дотриманням вимог Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, тому незадоволення позивача з наслідками розгляду її заяви не є наслідком визнання протиправними та незаконними дії відповідача.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії слід відмовити.

Відповідно до приписів статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Аналіз норм цієї статті дає підстави для висновку, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, для захисту своїх прав позивач може звернутись до суду з вимогами про визнання права власності на спірну земельну ділянку.

Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

У разі відмови у задоволенні позовних вимог, відповідно до положень ч.2 ст. 141 ЦПК України понесені позивачем судові витрати відшкодуванню відповідачем не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 17, 76-80, 206, 259, 265, 273, 280-284, 354, суд,-

У Х В А Л И В :

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до Чернігівської районної державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28 вересня 2023 року № 1532/02-31.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , місце реєстрації : АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому не було вручено рішення у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Хоменко Л.В.