Справа № 130/2948/23
Провадження № 22-ц/801/842/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Порощук П. П.
Доповідач :Ковальчук О. В.
УХВАЛА

15 березня 2024 рокуСправа № 130/2948/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді Ковальчука О.В., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 лютого 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Енера Вінниця» про визнання факту відсутності укладення письмового договору,

ВСТАНОВИВ:

14 лютого 2024 року рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області у задоволенні зазначеного позову відмовлено.

06 березня 2024 року, не погодившись із ухваленим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали цієї скарги, апеляційний суд вважає, що її слід залишити без руху з огляду на таке.

З апеляційної скарги вбачається, що за її подання ОСОБА_1 не сплачено судовий збір у розмірі, що відповідає розміру ставок судового збору за звернення до суду з апеляційною скаргою, визначених Законом України «Про судовий збір». Натомість у апеляційній скарзі скаржник заявляє клопотання про звільнення його від сплати судового збору, посилаючись на ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Однак дане клопотання задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Згідно з ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Згідно з ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: 1) при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; 2) при реалізації продукції будь-яким чином порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; 3) при наданні послуги, від якої споживач не може відмовитись, а одержати може лише в одного виконавця, виконавець нав`язує такі умови одержання послуги, які ставлять споживача у нерівне становище порівняно з іншими споживачами та/або виконавцями, не надають споживачеві однакових гарантій відшкодування шкоди, завданої невиконанням (неналежним виконанням) сторонами умов договору; 4) порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; 5) будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; 6) споживачу реалізовано продукцію, яка є небезпечною, неналежної якості, фальсифікованою; 7) ціну продукції визначено неналежним чином; 8) документи, які підтверджують виконання договору, учасником якого є споживач, своєчасно не передано (надано) споживачу.

Спірні правовідносини не стосуються виконання певної роботи у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки п. 21 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що робота - це діяльність виконавця, результатом якої є виготовлення товару або зміна його властивостей за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Крім того, позивач у спірних правовідносинах також не купує, замовляє, використовує або має намір купувати чи замовити послугу у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, згідно з п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Тобто, послуга, за змістом Закону України «Про захист прав споживачів», - це діяльність з надання особі матеріального чи нематеріального блага, яке визначене договором.

Позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке саме право споживача, визначене у ст. 21 зазначеного Закону, є порушеним, надавши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються цим Законом.

Про це наголосив Верховний Суд в ухвалі від 17 травня 2023 року у справі № 522/20418/18.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 просив визнати те, що:

згідно відзиву відповідача від 17 лютого 2023 року іншого договору, ніж письмовий не існує;

він не в змозі був приєднатися до договору від 01 січня 2019 року, починаючи з 04 березня 2019 року, що зафіксовано рішеннями інших судів з 2019 року по 2023 рік, тому що згідно відзиву відповідача від 17 лютого 2023 року та законів «Про захист прав споживачів», «Про ринок електроенергії» між сторонами можливе укладання одного договору;

відповідач намагається оскаржити закони України, на які посилається ОСОБА_1 рішеннями суддів, яких гарант конституції та керівник НАБУ називає цинічно «продажними та корумпованими»;

всі рішення за позовом ОСОБА_1 укладались на підставі рішень по справам №130/2553/19, №130/893/20, в яких досвідчений суддя Порощук П.П. зазначив, що договір від 01 січня 2019 року розміщений на веб-сайті відповідачів.

Усе обґрунтування цього позову зводиться до того, що досвідченим суддею Порощуком П.П. у справі №130/2553/19 зазначено, що ОСОБА_1 не укладав письмового договору між сторонами про постачання електроенергії від 01 січня 2019 року шляхом споживання та сплати за електроенергію, починаючи з 04 березня 2019 року. Відповідач на протязі 4 років підтверджував факт неукладення письмового договору, а в 2023 році зазначив у своєму відзиві іншого договору ніж письмового між сторонами не існує.

З урахуванням наведеного, можна зробити висновок, що ОСОБА_1 у позові заперечує факт укладення між сторонами письмового договору про постачання електроенергії, однак не зазначає те, яке його право як споживача порушене відповідачем, а тому пільга щодо сплати судового збору, передбачена вказаним вище законом, до таких правовідносин не застосовується. Норма закону про звільнення особи від сплати судового збору не поширюється на будь-яку особу, яка вважає, що певними рішеннями, дією чи бездіяльністю надавачем послуг порушені її права як споживача.

Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав у силу закону без заявлення суду відповідного клопотання, а суд може, враховуючи майновий стан сторони, своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі або зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати лише за певних умов, визначених у ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судовий збір». Натомість із пред`явленого ОСОБА_1 позову із викладеними вище обставинами можна зробити висновок, що він не входить до такої категорії осіб, які є звільненими від сплати судового збору у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», а доказів його скрутного матеріального становища, що можуть бути підставою для звільнення від сплати судового збору у відповідності до ст. 8 Закону України «Про судовий збір», ним не надано.

Отже, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення його від сплати судового збору слід відмовити, тому йому необхідно сплатити судовий збір за подання апеляційної скарги на згадане вище рішення суду.

Відповідно до п. п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду встановлено розмір судового збору - 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Згідно з п. п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою розмір судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2023 рік» передбачено, що з 01 січня 2023 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 2 684 грн.

Враховуючи, що ОСОБА_1 звернувся із позовом у жовтні 2023 року, судовий збір, який підлягав сплаті ним при подачі позову з чотирма вимогами немайнового характеру становив 4 294,40 грн. (1 073,60 грн. х 4), а тому судовий збір за подання апеляційної скарги складає 6 441, 60 грн. (4294,40 грн. х 1,5).

Враховуючи викладене, скаржнику слід сплатити суму судового збору за подачу цієї апеляційної скарги у розмірі 6 441,60 грн. за такими платіжними реквізитами (про що надати апеляційному суду оригінал відповідного платіжного документу):

Отримувач коштів ГУК у Він. обл./м.Вінниця/22030101

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37979858

Банк отримувача Казначейство України (ЕАП)

Рахунок отримувача UA0002856

Код класифікації доходів бюджету 22030101

Призначення платежу *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомив про це відповідний орган Міністерства доходів і зборів України і має відповідну відмітку у паспорті);Судовий збір, за позовом ___________ (ПІБ чи назва установи, організації позивача), на рішення від ______ (Дата оскарження справи) по справі _________ (Номер справи), Вінницький апеляційний суд (назва суду, де розглядається справа).

Разом з тим, відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 356 ЦПК України в апеляційній скарзі мають бути зазначені: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб).

Проте в апеляційній скарзі на дане рішення суду першої інстанції скаржником не зазначено повне найменування відповідача, а також його місцезнаходження, зокрема місто.

У п. 7 ч. 2 ст. 356 ЦПК України вказано, що в апеляційній скарзі має бути зазначено клопотання особи, яка подала скаргу.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення;

2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;

3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині;

4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково;

5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;

6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції;

7) скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю;

8) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

Із тексту прохальної частини апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_1 просить оскаржуване рішення повністю визнати нечинним і закрити провадження у справі, однак згідно п. 3 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково лише у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині.

Разом з цим, ОСОБА_1 апеляційній скарзі жодним чином не зазначає обставини, які б слугували підставою для прийняття такого рішення апеляційним судом.

Таким чином скаржнику слід навести підстави для визнання повністю нечинним оскаржуваного рішення і закриття провадження у справі, або викласти прохальну частину апеляційної скарги в новій редакції у відповідності до положень ч. 1 ст. 374 ЦПК України.

Також апеляційний суд звертає увагу, що повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (п. п. 2, 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (п. 1 ч. 2 ст. 43 ЦПК України).

Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (ч. 1 ст. 44 ЦПК України).

Нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ані у заявах по суті справи, заявах з процесуальних питань, інших процесуальних документах, ані у виступах учасників судового процесу та їх представників.

Використання учасниками судового процесу та їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів чи символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом (суддями), з іншими учасниками процесу та їхніми представниками, а також вчинення аналогічних дій є виявом очевидної неповаги до честі, гідності зазначених осіб з боку тих, хто такі дії вчиняє. Ці дії суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства (п. п. 2, 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України), а також його завданню, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини перша та друга вказаної статті). З огляду на це вчинення таких дій суд може визнати зловживанням процесуальними правами та застосувати, зокрема, наслідки, передбачені ч. 3 ст. 44 ЦПК України (правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 199/6713/14-ц).

Однак у тексті апеляційної скарги скаржник використовує лексику, яка не притаманна для написання ділових документів (в тому числі апеляційних скарг), зокрема він зазначає, що : «…суддя стягує з мене судовий збір в 4 294 грн. Це є фактом чому керівники держави розміщують у засобах масової інформації свої висновки про продажність та …. деяких суддів України.», що суперечать основним засадам (принципам) цивільного судочинства (п. п. 2, 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Відповідно ч. 2 ст. 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених ст. 356 цього Кодексу, застосовуються положення ст. 185 цього Кодексу.

Положеннями ч. ч. 1 - 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, що суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити). Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. ст. 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід залишити без руху з наданням особі, яка її подала, строку для усунення недоліків, а саме для: надання доказів сплати судового збору, подання апеляційної скарги у іншій редакції, яка має відповідати вимогам п. 3 ч. 2 ст. 356 ЦПК України, а також зміст якої повинен не суперечити основним засадам (принципам) цивільного судочинства (п. п. 2, 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України), уточнення прохальної частини апеляційної скарги з урахуванням вимог ч. 1 ст. 374 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 185, 354, 356, 357 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання апеляційної скарги відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 14 лютого 2024 року залишити без руху, про що повідомити скаржника і надати йому строк для усунення недоліків, а саме для: надання доказів сплати судового збору, подання апеляційної скарги у іншій редакції, яка має відповідати вимогам п. 3 ч. 2 ст. 356 ЦПК України, а також зміст якої повинен не суперечити основним засадам (принципам) цивільного судочинства (п. п. 2, 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України), уточнення прохальної частини апеляційної скарги з урахуванням вимог ч. 1 ст. 374 ЦПК України, протягом десяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

У випадку невиконання вимог ухвали апеляційна скарга буде вважатись неподаною та повернута особі, яка її подала.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя О. В. Ковальчук