Провадження № 2/161/476/24
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В.П.

при секретарі Швед Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

13.09.2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що 01.03.2021 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договір позики, який оформлений розпискою, відповідно до якого вона передала відповідачу у борг 370000 грн., які останній зобов`язався повернути до 15.09.2021 року. Однак, позичені кошти ОСОБА_2 на даний час не повернув у повному обсязі та станом на дату пред`явлення даного позову у нього існує заборгованість за договором позики від 01.03.2021 року в загальному розмірі 91480 грн. На неодноразові про повернення боргу відповідач не реагує та ухиляється від взятих на себе зобов`язань. Враховуючи наведене, а також положення ч. 2 ст. 625 ЦПК України, просить суд стягнути із ОСОБА_2 на свою користь суму заборгованості в загальному розмірі 128613,58 грн. з яких: 91480 грн. несплачений борг за договором позики, 5428,65 грн. 3 % річних, 31704,88 грн. інфляційні втрати; а також судові витрати по справі.

13.03.2024 року від позивачки надійшла заява відповідно до якої остання зазначає, що станом на 09.03.2024 року сума основного боргу ОСОБА_2 за невиконання умов договору позики від 01.03.2021 року, з врахуванням сум, сплачених відповідачем після звернення до суду, становить 50480 грн. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити з врахуванням добровільно сплаченої відповідачем суми основного боргу. Розгляд справи просить проводити у її відсутності.

До початку судового засідання від представника відповідача надійшло на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке обгрунтоване неможливістю прибуття до суду.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку в разі неявки у судове засідання учасника справи щодо якого немає відомостей про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін або їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні за їх відсутності.

В ході розгляду даної справи судові засідання неодноразово відкладалися за клопотанням сторони відповідача.

Враховуючи строк перебування даного спору в провадженні суду, а також забезпечення стороні відповідача достатньо часу для реалізації свої процесуальних прав, у тому числі й на обгрунтування своїх заперечень з приводу заявлених позовних вимог, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи.

На переконання суду, наявні в матеріалах справи докази є достатніми для всебічної, повної та об`єктивної оцінки правовідносин, які склалися та існують між сторонами даного спору.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно частини 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що також встановлено статтею 12 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 01.03.2021 року між ОСОБА_1 , як позикодавцем, та ОСОБА_2 , як позичальником, було укладено Договір позики, за умовами якого відповідач отримав від позивача в борг 370000 грн., та які зобов`язався повернути останній до 15.09.2021 року. Факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів в якості позики підтверджується Розпискою від 01.03.2021 року, власноруч написаною відповідачем, оригінал якої міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 ані в обумовлені Договором позики від 01.03.2021 року строк, ані на день звернення позивача до суду з даним позовом, ані на день постановлення даного судового рішення, кошти ОСОБА_1 у повному обсязі не повернув.

Із матеріалів справи слідує, що станом на дату подання позову сума заборгованості відповідача за Договором позики від 01.03.2021 року становить 91480 грн.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 станом на 09.03.2024 року сума заборгованості ОСОБА_2 становить 50480 грн.

Крім того, 13.03.2024 року відповідачем було сплачено позивачці за договором позики від 01.03.2021 року 10050 грн.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, а статтею 599 цього Кодексу встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За наведених обставин, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти за договором позики від 01.03.2021 року в загальному розмірі 40430 грн.

У своєму позові ОСОБА_1 зазначає, що вона має право на стягнення з відповідача коштів, які складають три відсотки річних та інфляційні втрати, що передбачено ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається із здійсненого позивачем розрахунку штрафних санкцій, інфляційні втрати за період з жовтня 2021 року по липень 2023 року становлять 31704,88 грн. та розраховані з урахуванням індексу інфляції за кожен місяць вказаного періоду.

У свою чергу, три проценти річні за користування коштами розраховані за формулою: «сума боргу» х «3%» х «дні прострочення 722 днів» / «365 днів», що становить 5428,65 грн.

Розрахунок інфляційних втрат здійснено з урахуванням правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 03.02.2021 року у справі № 910/14761/19, згідно з яким при зменшенні суми боргу внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у тому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів), а подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за середній місяць у тій же послідовності.

Суд вважає вищевказаний розрахунок належним доказом у справі, у свою чергу, відповідачем такий розрахунок жодним чином не спростований.

Крім того варто зауважити, що розрахунок штрафних санкцій здійснений виходячи із суми заборгованості 91480 грн., що відповідає обставинам справи, оскільки погашення відповідачем заборгованості за договором позики від 01.03.2021 року відбулося після кінцевого строку періоду їх розрахунку.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Згідно ст. 141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у розмірі 1286, 14 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі ст. ст. 15, 16, 526, 625, 1046, 1049 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 27, 77-81, 141, 247, 259, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 борг згідно Договору позики, оформленого розпискою від 01.03.2021 року в розмірі 40430 (сорок тисяч чотириста тридцять) грн.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 за прострочення виконання зобов`язань за Договором позики, оформленим розпискою від 01.03.2021 року, три відсотки річних в сумі 5428 (п`ять тисяч чотириста двадцять вісім) грн. 65 коп. та інфляційні втрати в сумі 31704 (тридцять одна тисяча сімсот чотири) грн. 88 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1286 (одна тисяча двісті вісімдесят шість) грн. 14 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: РНОКПП: НОМЕР_1 .

Повний текст рішення складений 14 березня 2024 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області В.П. Пушкарчук