Справа № 302/1129/24
Провадження № 2/302/349/24
Номер рядка звіту 59
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2024 селище Міжгір`я Закарпатської області

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого, судді Пухальського С. В.,

за участю секретаря судового засідання Куруц В. І.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Рішко Сергій Іванович до Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області, третя особа: ОСОБА_2 , про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із вказаною позовною заявою, в обґрунтування вимог якої представник зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки, ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилася спадщина у виді житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (далі Спадковий будинок).

У визначений законом строк, позивачка як спадкоємець першої черги за законом звернулася до державного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини до майна померлого.

Однак, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Спадковий будинок по причині відсутності у спадковій справі та у спадкоємця правовстановлюючих документів на цей будинок та відсутності інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності щодо цього будинку.

Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом, в якому висловлено прохання визнати за позивачкою право власності на Спадковий будинок.

Ухвалою суду від 14.08.2024 по справі відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.

Представник позивачки адвокат Рішко С. І. подав заяву з проханням розглядати справу без його участі та участі його довірительки. Висловив позицію про підтримання заявлених у позовній заяві вимог.

Від Міжгірської селищної ради Хустського району Закарпатської області надійшла заява з проханням розгляду справу без участі представника селищної ради. Висловлено позицію за якою селищна рада визнає вимоги позову.

Третя особа в судове засідання, будучи повідомленою про його дату, час та місце, не з`явилась.

Фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Таким чином, ЦПК допускає ухвалення рішення в підготовчому судовому засіданні і в правовідносинах, що виникли між сторонами відповідач позов визнав, таке визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, отже в даному випадку наявні законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в підготовчому засіданні.

Судом встановлено, що позивачка, ОСОБА_4 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в смт Міжгір`я Міжгірського району Закарпатської області в сім`ї ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 13).

23 вересня 1992 року шлюб між батьками позивачки було розірвано Міжгірським відділом РАЦС Закарпатської області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 47, внаслідок чого мати позивачки змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на дошлюбне « ОСОБА_7 » (а.с. 15).

19 вересня 2009 року виконкомом Лозянської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області було зареєстровано шлюб між позивачкою та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що було зроблено відповідний актовий запис № 16, в результаті чого дружина змінила прізвище з « ОСОБА_6 » на « ОСОБА_9 » (а.с. 14).

Батько позивачки, ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а.с. 16).

За змістом довідки старости Присліпського старостинського округу Міжгірської селищної ради від 07.03.2024 №181, померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 був постійним мешканцем АДРЕСА_1 . Разом із ним на день його смерті в даному будинку проживав та був зареєстрований його родич ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 17).

На випадок смерті ОСОБА_3 заповітів не складав, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 76238292 від 16.03.2024 (а.с. 18).

16 березня 2024 року, у визначений законом строк, позивачка як спадкоємець першої черги за законом звернулася до державного нотаріуса Міжгірської державної нотаріальної контори Хустського району Закарпатської області Дунаєвої О. І. із заявою про прийняття спадщини до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Цього ж дня державним нотаріусом було зареєстровано спадкову справу № 42/2024 (реєстраційний номер у Спадковому реєстрі 72158242) (а.с. 22).

28 березня 2024 року, у визначений законом строк, до державного нотаріуса Міжгірської державної нотаріальної контори Хустського району Закарпатської області Дунаєвої О. І. із заявою про прийняття спадщини до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 звернулася його рідна сестра ОСОБА_2 , як спадкоємець другої черги за законом (а.с. 23).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на цілу частку у праві власності на Спадковий будинок, яку успадкувала позивачка як спадкоємець за законом першої черги.

Постановою від 03.08.2024 № 128/02-31 державний нотаріус Дунаєва О. І., з посиланням на норми Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Мінюсту від 22.02.2012 № 296/5, відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Спадковий будинок по причині відсутності у спадковій справі та у спадкоємця правовстановлюючих документів на цей будинок та відсутності інформації в Державному реєстрі речових прав про зареєстроване право власності щодо цього будинку.

Також нотаріусом встановлено, що позивачка прийняла спадщину за майном свого померлого батька як спадкоємець першої черги за законом шляхом подання заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Ніхто інший із заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини, у встановлений законом строк, не звертався, рішення суду щодо продовження строку для прийняття спадщини за майном померлого ОСОБА_11 до Міжгірської держнотконтори не надходили (а.с. 23).

Згідно статті 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом.

За змістом статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до положень частини першої, третьої та п`ятої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності виявляється у праві: володіння, користування, розпорядження. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (статті 317 ЦК України).

Частиною першою та другою статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Як встановлено статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Стаття 41 Конституції України гарантує кожному захист прав власника на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Цивільні права можуть виникати з рішення суду, як зазначено у частині 5 статті 11 ЦК України, лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Цивільний кодекс України передбачає можливість виникнення права власності на підставі рішення суду у випадках, передбачених статтями 335, 376 та 392 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (частина 2 статті 328 ЦК України).

Пунктом 1 частини 2 статті 16 ЦК України передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

У зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на Спадковий будинок, позивачка позбавлена можливості оформити свої майнові та спадкові права в позасудовому порядку, а тому змушена звертатися до суду за захистом, обираючи передбачений пунктом першим частини 2 статті 16 ЦК України спосіб захисту свого права у вигляді визнання права.

Як свідчить виписка з по-господарської книги № 45, видана 07.03.2024 старостою Присліпського старостинського округу Міжгірської селищної ради Закарпатської області, згідно погосподарської книги померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , був власником Спадкового будинку, який розташований на земельній ділянці площею 0,07 га в АДРЕСА_1 . Спадковий будинок був побудований орієнтовно у 1987 році. Свідоцтво на право власності на Спадковий будинок сільською радою не видавалося (а.с. 24).

Довідкою КП «Міжгірське БТІ» Міжгірської селищної ради від 18.06.2024 № 112 підтверджується, що станом на 31.12.2012 право власності на Спадковий будинок не зареєстровано (а.с. 30).

Згідно Технічного паспорта на будинок садибного типу, виданого 18.06.2024 КП «Міжгірське БТІ» Міжгірської селищної ради, Спадковий будинок був побудований у 1987 році та має загальну площу 212,61 м2 (а.с. 25-29).

Отже, враховуючи встановлені судом обставини, визнання позову відповідачем, те, що прийняттям спадщини позивачкою права інших осіб не порушуються, суд вважає необхідним задовольнити вимоги заявлені в позовній заяві.

Відповідно до вимог статей 141, 142 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Таким чином, позивачці з державного бюджету підлягають поверненню 1768,59 грн, що дорівнює 50-ти відсоткам судового збору, сплаченого нею при поданні позовної заяви (3537,18 х 0,5 = 1768,59).

Керуючись статтями 2, 3, 10-13, 19, 76-81, 200, 206, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України у Міжгірському районі Закарпатської області повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при подачі даного позову на підставі платіжної інструкції № 0.0..1 від 13.08.2024, що становить 1768,59 грн (одна тисяча сімсот шістдесят вісім гривень 59 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо або через Міжгірський районний суд Закарпатської області з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 26 серпня 2024 року.

Суддя Пухальський С. В.