ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 лютого 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 743/2060/23

Головуючий у першій інстанції Кравчук М.В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/375/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - судді Мамонової О.Є.,

суддів Висоцької Н.В., Шитченко Н.В.,

із секретарем: Герасименко Ю.О.,

учасники справи:

стягувач: ОСОБА_1 ,

суб`єкт оскарження: головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ющенко Тетяна Павлівна,

боржник: ОСОБА_2 ,-

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 28 грудня 2023 року про залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ющенко Тетяни Павлівни,

У С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 28.12.2023 скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ющенко Тетяни Павлівни залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу районного суду, справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду, посилаючись на необґрунтованість та незаконність ухвали.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 04.07.2023 ВП № 54767231 їй не було відомо, копія постанови їй не надсилалась, представник заявниці дізналась про її існування 25.12.2023 з ухвали Ріпкинського районного суду Чернігівської області.

Заявниця зазначає, що проведення розрахунку аліментів державним виконавцем здійснено з грубим порушенням закону, про такий розрахунок її не повідомлено, на час винесення постанови про закінчення виконавчого провадження існувала заборгованість зі сплати аліментів, а тому державний виконавець не мав права виносити таку постанову.

Указує, що ОСОБА_1 та її син є внутрішньо переміщеними особами, фактичне місце проживання зареєстроване в Закарпатській області, а тому була впевнена, що державний виконавець керується вимогами закону, передбачити незаконність дій з боку ДВС вона не могла, а отже підстав весь час контролювати хід виконавчого провадження в неї не було.

Наголошує, що звернення її до суду безпосередньо стосується порушення прав її сина як дитини, а саме права на належне утримання від батьків та отримання мінімального гарантованого Законом розміру аліментів, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У відзиві на апеляційну скаргу головний державний виконавець Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ющенко Т.П. просить відмовити у її задоволенні в повному обсязі, посилаючись на те, що жодних письмових заяв, скарг за період з 10.11.2022 по 04.07.2023 зі сторони стягувача про причини ненадходження аліментів на її рахунок до Відділу не надходило. Нею надано її особистий мобільний номер телефону ОСОБА_1 , а тому стягувач володіла інформацією по виконавчому провадженню і неодноразово отримувала інформацію, щодо нарахованого розміру індексації за запитуваний місяць.

Зазначає, що 04.07.2023 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено сторонам виконавчого провадження відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» за адресою, що зазначена у відповідній заяві сторони виконавчого провадження, жодних письмових заяв зі сторони стягувача про зміну місця проживання чи перебування або місцезнаходження до Відділу не надходило.

Звертає увагу, що у провадженні Новозаводського районного суду м. Чернігова перебуває справа № 751/5946/23, предметом якої є стягнення аліментів на повнолітню дитину, де сторонами спору є позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з відповідача на підставі рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області стягувались аліменти на його утримання. Тобто позивач на момент подачі позовної заяви (дата надходження 18.07.2023 згідно інформації з сайту судової влади України) володів інформацією, що виконавче провадження № 54767231 закінчене.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника стягувачки адвоката Коваленко А.С., яка підтримала апеляційну скаргу та просила скасувати оскаржувану ухвалу, головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ющенко Т.П., яка просила залишити в силі ухвалу районного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 грудня 2023 року через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, а саме через її окрему підсистему (модуль) «Електронний суд», представник ОСОБА_1 адвокат Коваленко А.С. звернулась до суду зі скаргою на дії органу примусового виконання, в якій просила:

- поновити строк на звернення до суду зі скаргою на дії та бездіяльність головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ющенко Т.П.;

- визнати неправомірними дії та бездіяльність головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ющенко Т.П.;

- скасувати постанову головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ющенко Т.П. від 04.07.2023 про закінчення виконавчого провадження № 54767231;

- зобов`язати головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ющенко Т.П. здійснити розрахунок заборгованості за аліментами у виконавчому провадженні № 54767231 щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням положень абзацу другого частини другої статті 182 СК України, частини першої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження», врахувавши, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за весь період стягнення аліментів.

У скарзі стягувачка посилалась не те, що про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження від 04.07.2023 ВП № 54767231 їй відомо не було, копія постанови їй не надсилалась, про існування постанови дізналась з ухвали Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22.12.2023, яку отримала 25.12.2023.

Судом у справі встановлено, що рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19.08.2017, яке набрало законної сили 08.09.2017, частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів (справа № 743/434/17).

Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 , в розмірі 1000 грн щомісяця, починаючи з 28.03.2017 і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 65-67).

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19.03.2018, яке набрало законної сили 02.05.2018, частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів на утримання дітей.

Зокрема, зменшено розмір аліментів, які стягуються, на підставі рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19.08.2017, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , а саме з «1000 грн» до «800 грн» та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 800 грн щомісяця, починаючи стягнення від дня набрання вказаним рішенням чинності і до досягнення дитиною повноліття, з обов`язковою індексацією, відповідно до закону, розміру аліментів у твердій сумі (а.с. 68-71).

З 22.09.2017 на виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа №743/434/17, виданого Ріпкинським районним судом Чернігівської області, ВП № 54767231 (а.с. 77).

04.07.2023 головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ющенко Т.П. у порядку пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесено у ВП № 54767231 постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 743/434/17, у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (а.с. 11).

Згідно з супровідним листом № 38150 від 04.07.2023 за підписом головного державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ющенко Т.П. ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та Ріпкинському районному суду Чернігівської області направлялася для виконання та до відома постанова від 04.07.2023, винесена при примусовому виконанні виконавчого листа № 743/434/17, що видав Ріпкинський районний суд Чернігівської області (а.с. 76).

Як свідчить копія розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, по виконавчому листу № 7743/434/17, станом на 31.12.2022 переплата становила 15 330,32 грн, а станом на червень 2023 року переплата становила 8 250,32 грн (а.с. 7).

13.12.2023 ОСОБА_1 отримано від Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відповідь від 06.12.2023 № 87613, де зазначалось, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження №54767231 з примусового виконання виконавчого листа № 743/1469/17 щодо стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Повідомлялось, що у державного виконавця відсутні підстави для перерахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому листу №743/1469/17, у зв`язку з тим, що у резолютивній частині виконавчого документа від 19.03.2018 у справі № 743/1469/17 не зазначено мінімальний гарантований розмір аліментів (а.с. 8).

Ухвалою Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 22.12.2023 відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо відмови у здійсненні перерахунку заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні № 54767231 (а.с. 9 зворот - 10).

Також встановлено, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова (справа № 751/5946/23) від 07.11.2023, яке набрало законної сили 08.12.2023, задоволено частково позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , аліменти у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 28.06.2023 та до закінчення навчання 30.06.2026 включно, але не більше як до досягнення ОСОБА_3 23 років (а.с. 72-75).

Залишаючи без розгляду скаргу ОСОБА_1 суд першої інстанції, керуючись приписами ч. 2 ст. 126 ЦПК України, виходив з відсутності підстав вважати пропущений строк для подання скарги таким, що пропущений з поважних причин, позаяк небажання особи цікавитись ходом виконавчого провадження та вчасно оскаржувати дії, бездіяльність та рішення не створило для скаржника об`єктивних перешкод для звернення до суду у межах процесуально встановленого строку.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до частин першої та другої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.

Частинами першою та другою статті 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

У статті 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист та відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року у справі № 18-рп/2012).

Згідно з частиною першою статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Умови й порядок виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) визначається приписами Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав або свободи. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Частина п`ята статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» також передбачає, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Зміст наведених норм, за порівняльного аналізу змісту термінів «дізнався» та «повинен був дізнатися», що містяться у положеннях статті 449 ЦПК України, дає підстави для висновку про презумпцію обов`язку особи знати про стан своїх прав у виконавчому провадженні, доведення факту, через який сторона не знала про порушення свого права і саме з цієї причини не звернулася за його захистом до суду, недостатньо.

Під час визначення початку перебігу строку звернення до суду із скаргою на дії (бездіяльність) суб`єкта, закріпленого у частині першій статті 449 ЦПК України та частині п`ятій статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», необхідно враховувати поведінку скаржника, чи мав він реальну можливість (повинен був) дізнатися про стверджуване ним порушення його прав, вчинені ним дії, направлені на з`ясування стану виконавчого провадження, тощо.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (стаття 76 ЦПК України).

Згідно статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

При зверненні до суду зі скаргою на дії державного виконавця саме на скаржника покладається обов`язок доведення наявності обставин, які унеможливили його звернення з такою скаргою у строк, встановлений законом.

Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 127 ЦПК України визначено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Системний аналіз вказаних процесуальних норм разом із положеннями пункту «а» частини першої статті 449 ЦПК України, статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» свідчить про те, що перебіг десятиденного строку для оскарження рішення, дій чи бездіяльності виконавця починається з наступного дня після настання події, з якою пов`язано його початок, тобто після фактичної або можливої обізнаності особи про порушення її прав і свобод.

Такий правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 143/950/19 (провадження № 61-21057св19), від 28 грудня 2020 року у справі № 501/3532/18 (провадження № 61-14723св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 2-1441/10 (провадження № 61-17257св20).

У постанові Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі №466/948/19 вказано, що «строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься переліку таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові».

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 920/149/18, даючи оцінку співвідношенню норм ГПК України та положень статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» щодо встановлення строків у календарних та робочих днях виснувала, що «стаття 74 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» є загальною нормою по відношенню до статей 339-341 ГПК України, адже застосовується до більш широкого кола відносин: 1) відносин, які виникають при оскарженні дій щодо виконання будь-якого виконавчого документа, а не тільки рішення суду; 2) відносин, які виникають при оскарженні дій державного виконавця не тільки до суду, але й до органів ДВС.

Під час оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу ДВС або приватного виконавця, на виконанні яких перебуває виконавчий документ господарського суду, слід дотримуватися відповідних положень ГПК України, вміщених у розділі VI «Судовий контроль за виконанням судових рішень», зокрема щодо права на звернення зі скаргою у строк десять календарних днів, визначений пунктом «а» частини першої статті 341 цього Кодексу».

Як убачається з матеріалів справи, з вересня 2017 року на виконанні у Центральному відділі державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувало виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 743/434/17, виданого Ріпкинським районним судом Чернігівської області (ВП № 54767231), яке закінчене постановою державного виконавця від 04.07.2023 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, виконання рішення про стягнення аліментів передбачає щомісячні стягнення аліментів.

Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 19.08.2017 (справа № 743/434/17) аліменти стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 (дата народження сина - ІНФОРМАЦІЯ_1 )є.

Разом із тим із заявою повідомити про стан виконавчого провадження, зокрема про проведення перерахунку заборгованості зі сплати аліментів, ОСОБА_1 звернулась 14.11.2023, тобто через шість років після відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 743/434/17, та через 4 місяці після його закінчення. При цьому за розрахунком державного виконавця станом на червень 2023 року заборгованість зі сплати аліментів відсутня, навпаки наявна переплата у розмірі 8 250,32 грн.

13.12.2023 начальником Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надано відповідь на заяву ОСОБА_1 , де повідомлено, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №743/434/17 перебувало на виконанні у Відділі, після чого ОСОБА_1 20.12.2023 звернулась до суду зі скаргою на бездіяльність Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та питання про поновлення строку не ставила.

Доказів того, що ОСОБА_1 постійно цікавилась станом виконавчого провадження, зверталась до державного виконавця із заявами про стан виконавчого провадження, досліджені у судовому засіданні апеляційного суду матеріали виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №743/434/17 та матеріали цивільної справи, не містять.

Оскільки ОСОБА_1 була стягувачем у виконавчому провадженні, то повинна добросовісно користуватися своїми процесуальними правами та здійснювати свої обов`язки. ОСОБА_1 не надала доказів неможливості ознайомлення нею із матеріалами виконавчого провадження або неможливості подання заяви про повідомлення про розрахунок заборгованості

Висновки щодо презумпції обов`язку особи знати стан своїх прав у виконавчому провадженні, що є сталою та послідовною судовою практикою, викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 14.08.2019 у справі №910/7221/17, від 12.01.2021 у справі № 910/8794/17, від 12.10.2021 у справі №918/333/13-г, від 07.06.2023 у справі № 1622/16530/2012.

Зважаючи на вищевикладене, районний суд, встановивши, що ОСОБА_1 пропустила визначений частиною 1 статті 449 ЦПК України десятиденний строк на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця і не надала належних та достатніх доказів на підтвердження поважності його пропуску, дійшов обґрунтованого висновку про залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що вона та її син є внутрішньо переміщеними особами, фактичне їх місце проживання зареєстроване в Закарпатській області, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки зазначене не перешкоджало заявниці цікавитись станом виконавчого провадження шляхом направлення заяв на адресу виконавчої служби.

При цьому зазначені позивачкою обставини не перешкодили ОСОБА_3 (сину заявниці) відразу по досягненні ним повноліття звернутися до суду з позовом до ОСОБА_2 до Новозаводського районного суду м. Чернігова про стягнення з останнього аліментів на його утримання на період навчання.

Твердження стягувачки про те, що звернення її до суду безпосередньо стосується порушення прав її сина як дитини, а саме права на належне утримання від батьків та отримання мінімального гарантованого Законом розміру аліментів, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, не є слушними з огляду на те, що стосуються суті скарги, за відсутності підстав для поновлення строку на її подання.

Відтак, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 18 грудня 2023 року залишенню без змін, як така, що постановлена з дотриманням норм процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 28 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01 березня 2024 року.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді Н.В. Висоцька

Н.В. Шитченко