Справа № 466/5100/21 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/811/2506/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді: Мікуш Ю.Р.,

суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

секретар Салата Я.І.

з участю представника позивачки-адвоката Брони М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №466/5100/21 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Киришко Оксани Вікторівни на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 05 липня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

04.06.2021 року адвокат Брона М.В. звернулася до суду з позовною заявою, яку в подальшому уточнила в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спільним майном подружжя транспортного засобу марки «Ford Escape» 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; грошовий вклад на суму 100 000,00грн. розміщений на ім`я ОСОБА_1 в АТ «Ідея Банк» відповідно до договору строкового банківського вкладу фізичної особи, укладений за допомогою СДО ІБ№DI-0205/181986 від 04.12.2020 року; грошовий вклад на суму 100 000,00грн. розміщений на ім`я ОСОБА_1 в АТ «Ідея Банк» відповідно до договору строкового банківського вкладу фізичної особи, укладений за допомогою СДО ІБ№DI-0205/182275 від 08.12.2020 року; грошовий вклад на суму 239900,00грн. розміщений на ім`я ОСОБА_1 в АТ «Ідея Банк» відповідно до договору строкового банківського вкладу фізичної особи, укладений за допомогою VI-0205/182276 від 08.12.2020 року; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 вартості автомобіля, що становить 159 996 /сто п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто шість гривень 50 копійок/ та 219 950 /двісті дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят гривень 00 копійок/ спільних коштів, які були розміщені на депозитних рахунках.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що сторони перебували у шлюбі з 20 вересня 2003 року, який рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 31.05.2021 розірвано. Під час шлюбу сторонами набуто у спільну власність за спільні кошти транспортний засіб автомобіль «Ford Escape» 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 та грошові кошти. Відповідач добровільно не хоче розділити майно, тому вона змушена звернутися до суду за захистом порушеного її права.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 05 липня 2023 року позовні вимоги задоволено.

Визнано спільним майном подружжя транспортний засіб марки «Ford Escape» 2014 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 24.02.2018 році;

грошовий вклад на суму 100 000,00грн. розміщений на ім`я ОСОБА_1 в АТ «Ідея Банк» відповідно до договору строкового банківського вкладу фізичної особи, укладений за допомогою СДО ІБ№DI-0205/181986 від 04.12.2020 року;

грошовий вклад на суму 100 000,00грн. розміщений на ім`я ОСОБА_1 в АТ «Ідея Банк» відповідно до договору строкового банківського вкладу фізичної особи, укладений за допомогою СДО ІБ№DI-0205/182275 від 08.12.2020 року;

грошовий вклад на суму 239900,00грн. розміщений на ім`я ОСОБА_1 в АТ «Ідея Банк» відповідно до договору строкового банківського вкладу фізичної особи, укладений за допомогою VI-0205/182276 від 08.12.2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1/2 вартості автомобіля, що становить 159 996 /сто п`ятдесят дев`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто шість гривень 50 копійок/ та 219 950 /двісті дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят гривень 00 копійок/ спільних коштів, які були розміщені на депозитних рахунках.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1777 /одна тисяча сімсот сімдесят сім гривень/ судового збору.

Повернуто з державного бюджету ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , 50 відсотків сплаченого судового збору згідно квитанції про сплату №66811 від 03.06.2021 та квитанції про сплату №66732 від 03.03.2021 у розмірі 1777 /одна тисяча сімсот сімдесят сім гривень/.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 12 000 /дванадцять тисяч гривень 00 копійок/ витрат на правову допомогу.

Рішення суду оскаржила представник відповідача -адвокат Киришко О.В. В апеляційній скарзі зазначає, що не погоджується з рішенням, вважає його необгрунтованим та безпідставним. Зазначає, що грошові вклади від 08.12.2020 та від 04.12.2020 року на загальну суму 200000 грн. були взяті у борг в гр. ОСОБА_3 . Факт отримання грошових коштів підтверджується розпискою про отримання грошових коштів в борг від 02 грудня 2020 року, копія якої наявна в матеріалах справи. З метою уникнення вимоги щодо поділу зазначених грошових коштів, які відповідач зобов`язаний був повернути, 07 липня 2021 року вони були зняті та повернуті у власність ОСОБА_4 , що підтверджується розпискою від 07 липня 2021 року. Отже, вказане майно не є власністю ОСОБА_1 , а тому вимога щодо їх поділу є безпідставною.

Щодо грошового вкладу на суму 239000 грн. зазначає, що зазначені кошти були зараховані на банківський рахунок після розірвання шлюбу, а саме: 140000 грн.-17 червня 2021 року; 70000 грн.-22 червня 2021 року та 5000 грн.-23 червня 2021 року, отже зазначені кошти не можуть бути визнані спільним майном подружжя та підлягати поділу, оскільки таке було набуто після розірвання шлюбу та є особистим майном відповідача.

Щодо витрат на правову допомогу зазначає, що такі є завищеними і неспівмірними зі складінстю цієї справи та ціною позову. Звертає увагу, що до матеріалів справи не додано жодних підтверджуючих доказів понесених витрат, а саме розрахунку витрат адвоката Брони М.В., платіжного доручення чи інших банківських документів. Ухвалюючи рішення, суд не врахував висновки Верховного Суду висловлені з приводу стягнення суми витрат на правничу допомогу. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову про визнання грошових вкладів спільним майном подружжя та відмовити у стягненні витрат на правову допомогу.

27 жовтня 2023 року представником позивачки-адвокатом Броною М.В. суду надано відзив на апеляційну скаргу. У відзиві представник позивачки не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає їх надуманими. Просить залишити рішення суду першої інстанції в законній силі.

Від представника відповідача ОСОБА_1 -адвоката АО «Ідеаліст» О.Кришко надійшло клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги у зв`язку з її перебуванням у іншому судовому засіданні.

Представник позивачки-адвокат Брона М.В. заперечила проти відкладення розгляду справи.

Заслухавши думку представника позивачки, зважаючи на те, що представником відповідача-адвокатом О.Кришко не додано доказів про інше судове засідання, у якій справі та в якому суді, враховуючи те, що відповідно до ч.2ст.372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів відхилила клопотання про відкладення розгляду справи.

Заслухавши пояснення представника позивачки-адвоката Брони М.В. на заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 вересня 2003 року. (а.с.7 т.1).

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 31.05.2021 року шлюб розірвано.

За час перебування у шлюбі подружжя ОСОБА_5 придбали автомобіль марки «Ford Escape» 2014 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 , який зареєстрований на відповідача ОСОБА_1 (а.с.10).

Матеріалами справи встановлено, що станом на 25.10.2021 року відповідачем ОСОБА_1 було відкрито рахунки в АТ «Ідея Банк», а саме рахунок НОМЕР_4 , який відкритий 28.10.2015 року та рахунок НОМЕР_5 дата відкриття якого 08.12.2020 року (а.с 74).

З інформаційної довідки АТ «Ідея Банк» та виписки з банківського рахунку ОСОБА_1 встановлено, що у нього наявні депозитні вклади згідно договору № ВШ-0205/182275 від 08.12.2020 року на суму 100 000,00 грн., згідно договору DI-0205/181986 від 04.12.2020 на суму 100 000,00 грн., згідно договору № УІ-0205/182276 від 08.12.2020 року на суму 239 900,00 грн., які він 07.07.2021 року достроково повернув, знявши з банківського рахунку грошові кошти на загальну суму 440 036,74 грн. (а.с.75-103, 131).

Задовольняючи позовні вимоги позивачки ОСОБА_2 , суд першої інстанції врахував думку відповідача, що автомобіль марки «Ford Escape» 2014 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 придбаний під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя. Позивачка ОСОБА_2 згідна на отримання компенсації в розмірі вартості спірного автомобіля, що згідно висновку транспортно-товарознавчої експертизи від 09.05.2023 року № 52-Е становить 319 993 грн. (вартість автомобіля становить 159 996,50 грн.) (а.с.5-15т.2).

Щодо грошових коштів, що розміщені на депозитних рахунках в АТ «Ідея Банк» відповідач заперечив щодо визнання таких спільною сумісною власністю, зазначивши як в суді першої інстанції так і в апеляційній скарзі, що такі були вкладені після розірвання шлюбу та надані відповідачу іншою особою для вкладення на рахунок банку.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що грошові кошти у розмірі 140 000,00грн.. зараховано на банківський рахунок відповідно до договору № УІ-0205/182276 від 08.12.2020 року зараховано 17.06.2021 року, кошти у розмірі 70 000,00 гривень та 5000,00 грн. зараховано 22.06.2021 року та 23.06.2021 року відповідно. Шлюб між сторонами розірвано 31.05.2021 року. Зарахування грошових коштів у місячний строк після розірвання шлюбу не свідчить про те, що ці кошти є особистою власністю відповідача, оскільки рішення суду про розірвання шлюбу набрало законної сили 30.06.2021 року.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 12.01.2022 року у справі № 646/7463/16-ц тягар доказування у справах зазначеної категорії покладено на того з подружжя, хто заперечує проти визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Щодо боргових розписок від 02.12.2020 року про отримання ОСОБА_1 200 000,00 грн. від ОСОБА_3 та розписки ОСОБА_3 від 07.12.2021 року про те, що ОСОБА_1 повернуто кошти в розмірі 200 тисяч грн.. згідно боргової розписки від 02.12.2020 року із зазначенням дати в кінці розписки 07.07.2021 року, копії яких було надано представником відповідача ОСОБА_1 -адвокатом Кришко О., колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що на вимогу суду представником не надано оригінали розписок, що свідчить про те, що розписки були неналежним та недостовірним доказом, а відтак судом правомірно не взяті до уваги як належний доказ в розумінні ст.ст.76-80 ЦПК України.

Так як тягар доказування лежить на відповідачу ОСОБА_1 , який заперечив позовні вимоги, однак не надав належних та допустимих доказів, колегія суддів не знаходить підстав для скасування законного рішення суду першої інстанції.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6ст.81 ЦПК).

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуде подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами ч.1ст.60 Сімейного кодексу України (далі по тексту СК) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набути за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За змістом ч.1ст.70 СК у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Враховуючи те, що між сторонами по справі не досягнуто згоди щодо добровільного поділу грошових коштів, які, як встановлено судом, набуті під час шлюбу, суд першої інстанції із врахуванням вищезазначених правових норм, виходив із рівності часток подружжя та ухвалив законне рішення.

Щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 витрат на правову допомогу, судом першої інстанції взято до уваги умови Договору про надання правничої допомоги від 10.02.2021 року між позивачкою ОСОБА_2 та іі представником-адвокатом Броною М.В..

Відповідно до ст..134 ЦПК разом із заявою про стягнення витрат, адвокатом Броною М.В. надано попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла та очікує понести у зв`язку з розглядом справи.

При визначенні суми витрат на правову допомогу, суд виходив з критерію реальності адвокатських витрат, критерію розумності їхнього розміру, фінансового стану сторін, співмірності та конкретних обставин справи.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Відповідно до ст.375 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини прописав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. (Справа «Серявін та інші проти України», рішення від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Киришко Оксани Вікторівни залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 05 липня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк