РІШЕННЯ

Іменем України

06.11.2024 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мартьянової С.М.

при секретарі судових засідань Козьмук Д.Б.

за участі:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся представник позивача через систему «Електронний суд» з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, в якому просить суд визнати недійсними договір купівлі-продажу 9/10 ідеальних часток житлового будинку по АДРЕСА_1 (зареєстрованого в реєстрі за №1478) та договір купівлі-продажу 1/10 ідеальної частки зазначеного житлового будинку (зареєстрованого в реєстрі за №1480), що укладені між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , 14.03.2018 р.; Витребувати від ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 житловий будинок АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивачу на праві приватної власності належав в цілому житловий будинок по АДРЕСА_1 .

14.03.2018 року між позивачкою та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу 9/10 ідеальних часток житлового будинку по АДРЕСА_1 .

Цього ж числа, між тими самими сторонами було укладено договір купівлі-продажу 1/10 ідеальної частки зазначеного житлового будинку.

Таким чином, 14.03.2018 року ОСОБА_3 продала ОСОБА_4 цілий житловий будинок, а не його частину.

Позивач зазначає, що між сторонами було укладено договори купівлі продажу часток житлового будинку (хоча насправді мало місце відчуження всього будинку), оскільки ними не було досягнуто згоди щодо купівлі-продажу земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 досягли згоди про те, що між ними буде укладено додатковий договір щодо земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , після того як відповідачка оформить всі необхідні документи на цю земельну ділянку (технічна документація, внесення даних до ДЗК, тощо). При цьому, відчуження такої земельної ділянки повинно було відбутися на окремих умовах та за окрему оплату вартості ділянки (відмінну від вартості будинку). На користь даного твердження свідчить те, що у вартості будинку не врахована вартість земельної ділянки.

З наведеного вбачається, що 14.03.2018 відбулась купівля-продаж цілого будинку, а укладені договори купівлі-продажу його частин були вчинені з метою приховати такий правочин щодо купівлі-продажу цілого будинку. Тобто, зазначені договори, які укладені 14.03.2018 р. є удаваними правочинами, а отже є недійсними.

Таким чином, оскільки при укладенні договору купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у цьому договорі не було зазначено розмір та кадастровий номер земельної ділянки, а такі умови є істотними в силу вимог закону, і сторони не досягли згоди відносно вартості земельної ділянки по АДРЕСА_1 , то такий договір купівлі-продажу цього будинку є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Отже, ОСОБА_4 набув житловий будинок АДРЕСА_1 без достатньої правової підстави.

Позивач зазначає, що договори купівлі-продажу 1/10 та 9/10 частин будинку АДРЕСА_1 є недійсними, адже є удаваними правочинами укладеними з метою приховати правочин з купівлі-продажу цілого будинку. Що стосується договору купівлі-продажу цілого будинку, то такий є неукладеним, адже сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, зокрема щодо розміру та кадастрового номеру земельної ділянки. Оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку є неукладеним, то відповідач зобов`язаний повернути цей будинок позивачу, як такий, що набутий без достатньої правової підстави.

Ухвалою суду від 08.11.2021 року відкрито провадження у справі. Розгляд справи визначено проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання.

12.01.2022 року від представника відповідача надійшов відзив, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог посилаючись на наступні обставини.

Згідно витягу із технічної документації, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 206 013,75 грн.

В силу вимог ст. ст. 208, 657, ч. 1 ст. 635 ЦК України, зважаючи на розмір нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, - попередній договір мав вчинятися в письмовій формі.

В той же час, попередній договір, між сторонами не укладався, позивачем про існування такого договору не повідомлено, доказів укладання такого договору суду не представлено.

Також у договорах купівлі-продажу 9/10 ідеальних часток житлового будинку від 14.03.2018 №1478 та 1/10 ідеальних частки житлового будинку від 14.03.2018 №1480, зокрема у пунктах 6,8,12 зазначено: продавець гарантує, що зокрема, незастережних недоліків, які значно знижують цінність або можливість використання за цільовим призначенням, зазначеної у цьому договорі частки будинку немає; сторони стверджують, що укладання договору відповідає їх інтересам; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовленні у ньому.; Сторони свідчать, що у тексті цього договору зафіксовано усі істотні умови, що стосується купівлі-продажу частки будинку. Будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладання даного договору і не відображені у його тексті, після підписання цього договору не матимуть правового значення.

Підставою для визнання недійсними договорів купівлі-продажу частин нерухомого майна, позивач який є продавцем за цими договорами, зазначила недодержання під час його укладання вимог ч.6 ст. 120 ЗК України та ч.2 ст. 377 ЦК України, а саме не зазначення кадастрового номера та розміру земельної ділянки, на якій розміщена будівля.

Істотними умовами договору купівлі-продажу, за загальним правилом, є умови про предмет та ціну. Інші умови договору купівлі-продажу можуть набувати значення істотних, якщо щодо них є безпосередня вказівка в інших правових нормах.

Вимоги ч.2 ст. 377 ЦК України про вказання розміру та кадастрового номеру земельної ділянки стосуються лише, коли договір передбачає відчуження цілого будинку одночасно; іншого нормами цього Кодексу не передбачено.

У даних правовідносинах мали місце договори купівлі-продажу часток будинку, що не заборонено законом та не передбачає необхідності зазначати в договорі відчуження частини будинку кадастрового номера земельної ділянки.

Нормами чинного законодавства України не передбачено заборони відчуження нерухомого майна, у тому числі відчуження його частинами, без відчуження земельної ділянки, на якій воно розміщене.

Визначення та правові наслідки удаваного правочину встановлені ст.235 ЦК України, а саме: удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили; якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Таким чином, необхідною ознакою удаваного правочину є укладення іншого правочин який сторони насправді вчинили (ч.1 ст. 235 ЦК України).

Проте, у позовній заяві зазначено, що договір купівлі-продажу не укладено, тобто договір не відбувся у зв`язку із не досягненням сторонами істотних умов договору.

Відсутність іншого правочину, який сторони насправді вчинили виключає удаваність правочину.

Доводи позивача про те, що ОСОБА_4 набув житловий будинок АДРЕСА_1 без достатньої правової підстави, а тому зобов`язаний повернути такий будинок позивачці, відповідно до вимог ст.ст. 1212 та 1213 ЦК України, також не ґрунтуються на обставинах справи та суперечать нормам матеріального права.

Проте, норми ст. 1212, ст.1213 ЦК України, застосовуються у таких випадках: зобов`язання між сторонами виникло не на підставі договору; набуття або збереження майна є абсолютною безпідставним; безпідставне збагачення однієї особи через іншу не може бути усунуте за допомогою інших, спеціальних способів захисту.

Окрім цього, позивачем обрано неефективний спосіб захисту, що є окремою підставою для відмови в задоволенні позову.

12.01.2022 року від представника відповідача до суду надійшла заява про застосування строків позовної давності.

13.01.2022 року через систему «Електронний суд» від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій він посилається на наступні обставини.

Так, у Франківському районному суді м. Львова на розгляді перебуває справа № 465/3953/19 (суддя Ванівський Ю.М.) за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання за ним права власності на земельну ділянку 0,0137 га кадастровий №:01:002:0113, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У зазначеному позові ОСОБА_4 стверджує, що 14.03.2018 р. він набув право власності в цілому на житловий будинок АДРЕСА_1 на підставі договорів купівлі-продажу. При цьому ОСОБА_4 зазначає в своєму позові, що одночасно із набуттям права власності на житловий будинок в цілому, він набув право власності і на земельну ділянку на якій цей будинок розташований. Тобто, у своєму позові (що розглядається в справі №465/3953/19) ОСОБА_4 визнає, що 14.03.2018 р. мало місце саме укладення договору купівлі-продажу житлового будинку в цілому, а оформлено такий правочин було двома різними договорами купівлі-продажу частин будинку. Тобто, укладаючи договори купівлі-продажу 1/10 та 9/10 часток будинку сторони діяли з метою приховати правочин щодо купівлі-продажу цілого будинку.

Таким чином, оскільки договори купівлі-продажу 1/10 та 9/10 часток будинку приховували фактично один договір купівлі-продажу цілого будинку, то такі договори купівлі-продажу часток є удаваними правочинами і до них слід застосовувати правила, що стосуються купівлі-продажу цілого будинку (ст. 235 ЦК України).

Відповідно до вимог ч.2 ст. 377 ЦК України та ч.8 ст. 120 ЗК України розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на цей будинок.

Тобто, договори купівлі-продажу 1/10 та 9/10 часток будинку є удаваними правочинами (а це є підставою для визнання їх недійсними) і при їх укладенні необхідно було зазначати розмір та кадастровий номер земельної ділянки на якій цей будинок розміщений. Оскільки цього зроблено не було, то договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 є неукладеним,

Покликання відповідача на судову практику (зокрема постанову Верховного Суду від 24.02.2020 р. у справі №707/16/19) є безпідставним, адже у цій постанові вирішено спір, коли мало місце відчуження лише частини будинку, а не відчуження будинку в цілому.

В даній же ситуації відбулось саме відчуження цілого будинку, хоча й оформлялось таке відчуження двома договорами купівлі-продажу.

Що стосується твердження відповідача щодо того, що норми ст. 1212 ЦК України не можуть бути застосовані, бо зобов`язання між сторонами виникло на підставі договору. То тут слід зазначити, що оскільки укладені між сторонами договори купівлі-продажу є удаваними і не містять істотних умов щодо розміру та кадастрового номеру земельної ділянки, то твердження, що між сторонами мали місце договірні відносини є голослівним. Адже, укладені договори купівлі-продажу часток будинку суперечать вимогам закону і є недійсними, а відповідач набув право власності на житловий будинок без достатньої правової підстави. Тому позивач вправі витребовувати будинок у відповідача на підставі ст. 1212 ЦК України.

Щодо твердження відповідача про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, то з цього приводу слід зазначити, що ОСОБА_3 дізналась про порушення свого права з моменту коли отримала позовну заяву ОСОБА_4 про визнання права власності за ним на земельну ділянку на АДРЕСА_1 . А такий позов поданий ОСОБА_4 12 липня 2019 року, тобто строк позовної давності позивачем не пропущено.

Ухвалою суду від 13.10.2022 року витребувано у приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округ Стефанюк О.І. звіт про оцінку майна, реєстраційний номер 0228-18 (ідентифікатор за базою ФДМУ 2728213_28022018_0228-18), що виготовлений ТОВ «АТЛАНТ-УКРГРУП» посилання на який міститься у договорі купівлі-продажу 9/10 ідеальний часток житлового будинку по АДРЕСА_1 (зареєстровано в реєстрі за №1478) та договір купівлі-продажу 1/10 ідеальної частки зазначеного житлового будинку (зареєстровано в реєстрі за №1480), що укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

02.11.2022 року на адресу суду на виконання ухвали суду від 13.10.2022 року надійшла копія звіту про оцінку майна.

Ухвалою суду від 08.06.2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував у повному обсязі, та просив суд відмовити у їх задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши наявні в матеріалах справи докази та оцінивши їх у сукупності, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 14.03.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу 9/10 ідеальних часток в праві власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І., зареєстровано в реєстрі за №1478.

У п.8 даного договору зазначено, що сторони стверджують, що зокрема, укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому.

Відповідно до п. 12 даного договору, сторони свідчать, що у тексті цього договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу частки будинку. Будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладання даного договору і не відображені у його тексті, після підписання цього договору не матимуть правового значення.

14.03.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу 1/10 ідеальної частки в праві власності на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та який посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І., зареєстровано в реєстрі за №1480.

У п.8 даного договору зазначено, що сторони стверджують, що зокрема, укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому.

Відповідно до п. 12 даного договору, сторони свідчать, що у тексті цього договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу частки будинку. Будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладання даного договору і не відображені у його тексті, після підписання цього договору не матимуть правового значення.

Також, вищевказані обставини підтверджуються витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14.03.2018 року.

З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 21.12.2018 року вбачається, що земельна ділянка має кадастровий номер :01:002:0113, місце розташування: АДРЕСА_1 ; цільове призначення: 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); форма власності: приватна власність; площа: 0,0137 га.

З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.01.2019 року вбачається, що земельна ділянка кадастровий номер :01:002:0113, місце розташування: АДРЕСА_1 , площею 0,0137 га перебуває у спільній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (стосовно цієї особи у витягу є посилання, що особа померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Згідно свідоцтва про право власності на будинок від 22.07.2003 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 дійсно володіють на праві спільної сумісної власності будинком АДРЕСА_2 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.11.2007 року спадкоємцем майна ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 . Спадкове майно складається з: частки цегляного житлового будинку, позначеного в плані літерою А-І разом з відповідною частиною господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 , який в цілому складається з двох житлових кімнат та кухні, житловою площею 35,7 кв.м., загальна площа будинку 124.0 кв.м., площа підвальних приміщень 50,7 кв.м.

З державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №063418 від 11.12.2003 року вбачається, що він виданий ОСОБА_5 на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . Цільове призначення для обслуговування житлового будинку. Співвласниками земельної ділянки зазначені: ОСОБА_5 та ОСОБА_3 . Також зазначено, що згідно договору купівлі-продажу 68/100 ідеальних часток земельної ділянки, посвідченого Гарасиняк І.І. приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 68/100 ідеальних - часток земельної ділянки, які належать ОСОБА_5 та ОСОБА_3 продані ОСОБА_6 28.07.2004 р., реєстровий №2758.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

За положеннями частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (статті 6, 203, 627 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За загальним правилом, визначеним у ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною.

Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору купівлі-продажу.

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

При зверненні до суду з позовом про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, підставою позову позивач вказує, що спірні договори були вчинені з метою приховати такий правочин щодо купівлі-продажу цілого будинку, адже сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, зокрема щодо розміру та кадастрового номеру земельної ділянки. Тому позивач просить визнати недійсними укладені правочини з підстав, передбачених ст. 1212 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України (в ред. яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин), договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

За удаваним правочином сторони умисно оформлюють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину (стаття 235 ЦК України).

Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, який правочин насправді вчинили сторони, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення, в якому встановлює нікчемність цього правочину або визнає його недійсним.

Вказані висновки викладені у постанові ВП/ВС від 23 січня 2019 року у справі № 522/14890/16-ц (провадження № 14-498цс18).

Як роз`яснив Пленум Верховного суду України в своїй постанові п.25 № 9 від 06.11.2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваними правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст.235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Згідно Правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-194цс14 від 17 грудня 2014 року, за змістом частини другої статті 377 ЦК України та частини шостої статті 120 ЗК України кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків). Установивши, що позивач (продавець за договором купівлі-продажу нежилого приміщення) не є власником спірної земельної ділянки та що кадастровий номер земельній ділянці присвоєний не був, а також не встановивши порушення законних прав позивача у зв`язку з відсутністю в указаному договорі купівлі-продажу умови щодо кадастрового номера земельної ділянки, з урахуванням тієї обставини, що вказана істотна умова не впливає на права чи інтереси продавця, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання такого договору недійсним.

Так, на момент укладання договорів купівлі-продажу ідеальних часток в праві власності на житловий будинк від 14.03.2018 позивачем не надано доказів того, шо вона є влаником земельної ділянки на якій розташовано житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 .

Поряд з цим, право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :01:002:0113 ОСОБА_3 , зареєструвала за собою 28.01.2019р. за № 30072955 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача.

Отже, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, позивач має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Такі висновки застосування норм матеріального права викладено у постановах Верховного Суду від 07.11.2018 року у справі № 742/1913/15-ц, від 21.08.2019 року у справі № 303/292/17, від 30.03.2020 року у справі № 524/3188/17.

Також зазначене узгоджується з пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Згідно з положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (статті 80, 81 ЦПК України).

Верховний Суд у постанові від 13.01.2022 по справі №921/591/20 зауважив, що додатково, в контексті обраного способу захисту, розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача у цих правовідносинах, позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (пункт 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19).

Верховний Суд у постанові від 10.11.2021 по справі№910/8060/19 вказав, що під ефективним способом слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Отже, з урахуванням викладеного, посилання позивача на те, що договори купівлі-продажу ідеальних часток житлового будинку від 14.03.2018 були вчинені з метою приховання іншого правочину, а саме купівлі-продажу цілого будинку не знайшли свого підтвердження, оскільки у п.8 спірних договорів сторони зазначили, що вони стверджують, зокрема, укладення договору відповідає їх інтересам; волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає їх внутрішній волі; умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін; договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому.

Дані договори були підписані сторонами та посвідчені приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стефанюк О.І.

Нормами чинного законодавства не заборонено здійснювати угоди щодо купівлі-продажу часток житлового будинку.

Щодо посилання позивача, що спірні договори купівлі-продажу ідеальних часток в праві власності на житловий будинк від 14.03.2018 були вчиненні з порушенням істотних умов договору, оскільки в договорах не зазначено розміру та кадастрового номеру земельної ділянки суд ставиться критично.

Так, відповідно до п. 12 спірних договорів, сторони свідчать, що у тексті цього договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу частки будинку. Будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладання даного договору і не відображені у його тексті, після підписання цього договору не матимуть правового значення.

Окрім того, позивач стверджує, що між сторонами не було досягнуто згоди щодо купівлі-продажу земельної ділянки, та те, що сторони досягли згоди щодо укладання додаткового договору стосовно земельної ділянки, та відчуження земельної ділянки повинно відбутися на окремих умовах та за окрему плату вартості ділянки, проте дане твердження позивача не підтверджується наявними в матеріалах справи доказами (попередній договір, угода тощо).

Як вказано вище, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, заявник має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Проте, судом не встановлено, що укладені спірні договори купівлі-продажу ідеальних часток в праві власності на житловий будинк від 14.03.2018 року були вчиненні з метою приховати інший правочин, а саме купівлю-продаж цілого будинку.

Відчуження частини житлового будинку не заборонено законом, а отже у зв`язку з цим не передбачено необхідності зазначати в договорі відчуження частин будинку кадастрового номеру земельної ділянки.

Отже, нормами чинного законодавства України не передбачено заборони відчуження нерухомого майна, у тому числі відчуження його частинами, без відчуження земельної ділянки, на якій воно розміщене.

Таким чином, враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу слід відмовити.

Представником відповідача заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.

Як роз`яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для нього.

Виходячи з наведеного, позовна давність застосовується лише у випадку обґрунтованості позову. У разі якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю.

За встановлених обставин, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу слід відмовити за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 223, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Повний текст рішення складено 14.11.2024.

Суддя Мартьянова С.М.