У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2024 року м. Київ

Суддя Подільського районного суду міста Києва Ковбасюк О.О., ознайомившись з матеріалами заяви відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Подільського районного суду міста Києва від 26.01.2015, ухваленого у цивільній справі №758/12511/14-ц, -

В С Т А Н О В И В:

21.08.2024 відповідачка ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення Подільського районного суду міста Києва від 26.01.2015, ухваленого у цивільній справі №758/12511/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину. При цьому відповідачка заявила клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що про таке рішення суду вона дізналася лише 03.11.2023 через свого представника, який звернувся до архіву суду та 10.11.2023 отримав копію заочного рішення по справі №758/12511/14-ц.

Вирішуючи питання про прийняття вищевказаної заяви до провадження, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 3 ст. 284 ЦПК України учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Частиною 4 ст. 284 ЦПК України визначено, що строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Як вбачається з матеріалів справи, сторона відповідача просить переглянути заочне рішення, ухвалене 26.01.2015, подавши заяву про його перегляд лише 17.11.2023, тобто після спливу майже десяти років після постановлення судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, якщо визнає причину його попуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Матеріалами справи підтверджується, що вироком Подільського районного суду м. Києва від 02.07.2014 ОСОБА_1 було визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України. Цивільний позов в межах кримінального провадження не подавався.

Отже, оскільки відповідачка була визнана винною за вказаним вище вироком суду, вона знала або могла б знати, що ПАТ «ПУМБ» може звернутися до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину.

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Практика Європейського Суду з прав людини (зокрема рішення «Пономарьов проти України» від 03.04.2008) наголошує, що «сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження».

26.01.2015 заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва у справі №758/12511/14-ц позов ПАТ «ПУМБ» до ОСОБА_1 задоволено та стягнуто з останньої на користь банку майнову шкоду у розмірі 20 000 доларів США, що еквівалентно 315 841,00 грн.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача звертався до архіву Подільського районного суду м. Києва та 10.11.2023 отримав копію заочного рішення по справі №758/12511/14-ц.

З огляду на наведене, суд вважає безпідставними доводи відповідачки про необхідність поновлення строку на подачу заяви про перегляд заочного рішення, оскільки наявними матеріалами справи не підтверджується, що саме з 03.11.2023 та з яких причин їй стало відомо про існування такого рішення, тобто відсутній причино-наслідковий зв`язок, який би свідчив про поважність пропуску строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, а матеріали справи таких доказів не містять.

При цьому судом також враховується, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду.

В своїх рішеннях ЄСПЛ неодноразово наголошує на тому, що суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Зі змісту пункту 52 рішення «Устименко проти України» випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

Виходячи з принципу змагальності в цивільному процесі, прав та обов`язав сторін у справі, визначених ЦПК України, суд виключно з ініціативи та в межах доводів сторін може поновити строк на звернення до суду за обґрунтованим їх зверненням.

У разі пропущення строку звернення до суду належить обґрунтувати поважність причин пропущення такого строку.

Поважними причинами можуть вважатися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтвердженні належними доказами.

Аналіз практики ЄСПЛ свідчить про те, що у процесі прийняття рішень щодо поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак, у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних, об`єктивних, непереборних, не залежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.

Перелік поважних причин, які враховуються для поновлення пропущеного строку, законом не встановлено, вони визначаються у кожному конкретному випадку, виходячи з певних обставин, які мають юридичне значення. Поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними і пов`язані з дійсними істотними труднощами для вчинення процесуальних дій.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків.

У пункті 47 рішення у справі «Устименко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що рішення про поновлення строку на оскарження може порушити принцип правової визначеності та свобода розсуду судів при вирішенні питання про поновлення не є необмеженою. У кожному випадку суди мають встановлювати, чи виправдовують причини поновлення строку на оскарження втручання у принцип остаточності судового рішення.

Дотримання строків є однією з гарантій додержання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся із скаргою до суду вищої інстанції, відносини стають стабільними.

Верховний Суд у постанові від 25.02.2020 у справі № 755/5323/16-ц та у постанові від 16.12.2019 у справі № 286/1130/13-ц акцентував увагу на тому, що безпідставне поновлення процесуального строку є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Згідно ч.2 ст. 126 ЦПК України документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на встановлені вище обставини справи, суд, дійшовши висновку про відсутність підстав для поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, вважає за необхідне залишити вказану заяву без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.126, 127, 260, 284, 353, 354 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення відмовити.

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Подільського районного суду міста Києва від 26.01.2015, ухваленого у цивільній справі №758/12511/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

СуддяО.О. Ковбасюк