ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 676/2035/24

Провадження № 22-ц/4820/2003/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Грох Л.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю представниці апелянта,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Шевцової Л.М. від 29 серпня 2024 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідача, зазначали, що 30.03.2019 року на залізничному переїзді в селі Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області вантажний потяг № НОМЕР_1 (електровоз ВЛ80т-760) скоїв наїзд на ОСОБА_3 , який намагався перейти залізничні колії. Внаслідок смерті батька та чоловіка позивачі назавжди позбавлені можливості отримувати від нього підтримку та допомогу, як моральну, так і матеріальну. Передчасна смерть ОСОБА_3 стала різкою психотравматичною подією для позивачів, його втрата є непоправною подією. З урахуванням невідновності заподіяної шкоди, тривалості та глибини страждань, позивачі просили стягнути у відшкодування завданої їм моральної шкоди 200 000 грн. для дочки загиблого та 150000 грн. для його дружини.

З цих підстав позивачі просили стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 150000 грн. відшкодування моральної шкоди, на користь ОСОБА_2 - 200000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 серпня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська Залізниця» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська Залізниця» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 100000 грн.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Українська Залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 2422,40 грн.

В апеляційній скарзі АТ «Українська залізниця» просить скасувати рішення суду як незаконне, у задоволенні позову відмовити. На його думку, судом не враховано факт вчинення ОСОБА_3 умисних дій, спрямованих на порушення Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, що звільняє АТ «Укрзалізниця» від будь-якої відповідальності за шкоду, в тому числі моральну, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Травмуванню ОСОБА_3 передувало свідоме та умисне порушення останнім Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, а також його стан алкогольного сп`яніння на момент загибелі. Смерті ОСОБА_3 сприяла його груба необережність, яка полягала у нехтуванні ним пунктами 2.1, 2.2, 2.3, 2.5 та 2.6 Правил. Тому відповідно до ч.5 ст. 1187, ч. 1 ст. 1193 ЦК України, відсутні підстави для стягнення моральної шкоди з АТ «Українська залізниця» на користь позивачів. На думку апелянта, судом не обґрунтовано розмір відшкодування моральної шкоди. Також з доданих до позовної заяви документів неможливо встановити факт родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Суд у рішенні вказав, що ОСОБА_1 є дружиною загиблого від нещасного випадку ОСОБА_3 , не врахувавши, що в свідоцтві про одруження ім`я її чоловіка - ОСОБА_4 .

В засіданні апеляційного суду представниця апелянта підтримала апеляційну скаргу з викладених в ній мотивів.

Інші учасники в суд не з`явилися, будучи повідомленими про розгляд справи.

Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Тарасівка Києво-Святошинського району Київської області на залізничному переїзді вантажний потяг № 2234 скоїв наїзд на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно висновку судового експерта № 220 від 17.04.2019 року смерть ОСОБА_3 наступила внаслідок поєднаної травми голови, грудей та живота, яка відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та знаходиться в прямому причинному зв?язку з настанням смерті. Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупих предметів, якими, враховуючи їх масивність, наявність ознак струсу тіла, могли бути частини потягу, що рухався. При судово-токсикологічному досліджені в крові трупа виявлено етиловий спирт в концентрації - 1,63%, що за життя могло відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння.

З пояснень локомотивної бригади, які є працівниками виробничого підрозділу локомотивне депо Дарниця регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця» вбачається, що слідуючи 30.03.2019 року за поїздом №2234 при електровозі ВЛ80-760 застосовано екстрене гальмування з подачею піску та сигналами великої та малої гучності для попередження наїзду на сторонню людину, яка раптово вийшла на колію та не реагувала на сигнали поїзду.

Згідно даних розшифровки швидкостемірної стрічки на поїзд №2234 при електровозі ВЛ80-760 за 30.03.2019 під управлінням машиніста локомотивного депо Дарниця ОСОБА_5 екстрене гальмування застосовувалось на 876 км при швидкості 72 км/ год. Гальмівний шлях склав 700 метрів.

Відповідно до Акту службового розслідування аварії (п.12) від 02 квітня 2019 року чоловік не відреагував на попереджувальні сигнали та не зійшов з колії на безпечну відстань, при цьому порушив вимоги п.2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України.

Згідно п.2.1 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України затверджені наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 №54 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 24.03.1998 за №193/2633 (далі - Правила) пішоходам дозволяється переходити залізничні колії тільки у встановлених місцях (пішохідні мости, переходи, тунелі, переїзди тощо). На станціях, де немає мостів і тунелів, громадянам належить переходити залізничні колії у місцях, обладнаних спеціальними настилами, біля яких встановлені покажчики «перехід через колії».

Перед тим, як увійти в небезпечну зону (ступити на колію), потрібно впевнитись у відсутності поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо). При наближенні поїзда до перону або платформи громадяни повинні стежити за звуковими сигналами, що подаються з локомотива, моторвагонного рухомого складу та іншого спеціального самохідного рухомого складу, уважно слухати оповіщення, що передаються по гучномовному зв`язку (п.2.2 Правил).

Пунктом 2.3 Правил встановлено, що при наближенні поїзда (або локомотива, вагона, дрезини тощо) треба зупинитись поза межами небезпечної зони, пропустити його і, впевнившись у відсутності рухомого складу, що пересувається по сусідніх коліях, почати перехід. Пішоходам забороняється: ходити по залізничних коліях та наближатися до них на відстань менше п`яти метрів (п.2.5 Правил). Переходити і перебігати через залізничні колії перед поїздом (або локомотивом, вагоном, дрезиною тощо), що наближається, якщо до нього залишилося менше ніж 400 м (п.2.6 Правил).

Постановою начальника слідчого відділу Центрального відділу поліції Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області від 06.11.2020 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001546 від 31.03.2019, за ч.3 ст.276 КК України - закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування та жодній особі не повідомлено про підозру.

Наведене підтверджується матеріалами справи і фактично не оспорюється сторонами.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що смерть ОСОБА_3 настала у зв`язку з його особистою необережністю при русі залізничною колією у стані алкогольного сп`яніння в порушення вимог Правил безпеки громадян на залізничному транспорті, у зв`язку з чим зменшив відшкодування моральної шкоди позивачам (його дружині та доньці) та стягнув відповідно 50000 грн. та 100000 грн. на їх користь.

Доводи апеляційної скарги про помилковість висновку суду є безпідставними, зважаючи на таке.

Згідно з ч.ч. 1-2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Під непереборною силою необхідно розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК України), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого необхідно розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Отже, лише наявність однієї з цих двох обставин (непереборної сили або умислу потерпілого), внаслідок яких було завдано шкоди, виключає відповідальність за завдану шкоду особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц, від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц.

Відповідачем не доведено умисел загиблого ОСОБА_3 , тобто, його усвідомлене бажання заподіяти собі шкоду. Порушення потерпілим Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України не свідчить про його умисел щодо настання таких наслідків, його смерті.

ОСОБА_3 дійсно допустив грубу необережність, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не відреагував на попереджувальні сигнали та не зійшов з колії на безпечну відстань, порушивши вимоги п. 2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України.

Згідно з ч.2 ст. 1193 ЦК якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ч. 3 ст. 1193 ЦК вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Суд першої інстанції правильно констатував, що перебування потерпілого у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху слід розцінювати як грубу необережність ОСОБА_3 , яка сприяла виникненню шкоди, що враховано судом при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди.

Позивачам завдано моральної шкоди, яка пов`язана з хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть чоловіка та батька, порушенням укладу їх життя, погіршенням їх фінансового стану. Факт загибелі чоловіка та батька є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань позивачів, оскільки людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

З урахуванням допущеної грубої необережності самим потерпілим, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув на користь ОСОБА_1 - 50000 грн., на користь дочки ОСОБА_2 100000 грн. моральної шкоди.

У свідоцтві про одруження ОСОБА_1 чоловік позивачки зазначений як ОСОБА_6 , а не ОСОБА_7 .

Водночас згідно свідоцтва про народження ОСОБА_2 її батьками вказано ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що в сукупності цілком підтверджує те, що позивачка ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з загиблим.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 серпня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 листопада 2024 року.

Судді Л.М. Грох

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк