Справа № 489/6125/24
Провадження №2-з/489/45/24
УХВАЛА

про забезпечення позову

20 серпня 2024 м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі: судді Рум`янцевої Н.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя

встановив.

ОСОБА_1 , через свою представницю адвокатку Долгову Л.В., звернулася до суду з позовом, яким просила у порядку поділу майна подружжя визнати за ОСОБА_3 право власності на: частину гаража, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 ; частину земельної ділянки кадастровий номер :02:055:0021, площею 0,0234 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 ; стягнути з відповідача понесені судові витрати.

19 серпня 2024 ОСОБА_1 , через свою представницю адвокатку Долгову Л.В., звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, відповідно до якої просила накласти арешт на: будинок АДРЕСА_3 з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами та земельну ділянку під ним, кадастровий номер :02:055:0021, площею 0,0234 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , які належать на праві власності ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі продажу від 22.11.2019, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Яковлевою Н.П., зареєстрованого в реєстрі за № 1235; гараж по АДРЕСА_4 (гараж № НОМЕР_1 ), який належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі продажу від 22.05.2002, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Яковлевою Н.П., зареєстрованого в реєстрі за № 4030; заборонити відчуження у будь-який спосіб гаражу (будівля) № 30/2, що розташований в авто гаражному кооперативі по експлуатації колективних гаражів «Зоряний» (адреса розташування: АДРЕСА_5 ), що перебуває у користуванні ОСОБА_2 . Посилаючись на те, що сторони на теперішній час не дійшли згоди щодо поділу спільно нажитого майна та виділу частки кожного з них через неприязні відносини, що склалися між ними. Після звернення позивачки до суду з позовом про поділ майна подружжя, відповідач заявив про намір відчуження спірного нерухомого майна, для чого звернувся до ріелторів, які в останній час почали з`являтися до будинку з потенційними покупцями та бажає відчужити спільні гаражі. Невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке є об`єктом спільного майна подружжя, може ускладнити ефективний захист прав позивача ОСОБА_1 у випадку продажу спірного майна до вирішення справи по суті.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого. Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Відповідно до частини 1 статті 149 Цивільного процесуального кодексу України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

За змістом частини 3 статті 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Положеннями частини 1 статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, в тому числі, накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; заборона вчиняти певні дії; заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання, тощо.

Частина 8 статті 153 ЦПК України передбачає, що в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову.

Пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зобов`язує суд, розглядаючи заяву про забезпечення позову з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, тільки пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а також з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача та відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Тобто, вирішуючи дане питання суд повинен враховувати інтереси всіх учасників процесу, в тому числі позивача і відповідача.

Виходячи з вказаних норм, підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення позивача, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів про забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Слід також зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Предметом позову є поділ майна подружжя, а саме: гараж, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , титульним власником якого є ОСОБА_2 ; житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та земельна ділянка кадастровий номер :02:055:0021, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , титульним власником яких є ОСОБА_2 .

Європейський суд з прав людини нагадує, що стаття 13 Конвенції гарантує наявність на національному рівні засобу правового захисту для реалізації прав і свобод, визначених у Конвенції, у якій би формі вони не забезпечувались у національному правовому полі.

Сфера зобов`язань Договірних держав за статтею 13 Конвенції коливається в залежності від природи скарги заявника; проте засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути ефективним, як на практиці, так і за законом (Кудла проти Польщі, N 30210/96, п. 157, ECHR 2000-XI). Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності (див., крім іншого, Міфсуд проти Франції [GC], N 57220/00, ECHR 2002-VIII) (Рішення від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України», заява N 11901/02 Страсбург).

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі (Дорани проти Ірландії) Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

При цьому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Салах Шейх проти Нідерландів» ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними. При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року), Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

З огляду на предмет і підстави позову, суд вважає, самостійним, обґрунтованим та достатнім способом забезпечення позову, арешт нерухомого майна, який автоматично несе в собі заборону вчиняти будь-які дії щодо його відчуження, реєстрації, тощо.

Щодо заборони відчуження у будь-який спосіб гаражу (будівля) № 30/2, що розташований в авто гаражному кооперативі по експлуатації колективних гаражів «Зоряний» (адреса розташування: АДРЕСА_5 ), що перебуває у користуванні ОСОБА_2 , слід задовольнити вказану вимогу, оскільки вказаний гараж забудований під час перебування у шлюбі, членські внески за який були виплачені у шлюбі, проте, право власності на вказаний гараж не зареєстровано за відповідачем.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів позивачки щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог щодо забезпечення позову, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 149-153, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

Накласти арешт на житловий будинок з прилеглими до нього господарськими та побутовими будівлями і спорудами АДРЕСА_3 , який належить на праві власності ОСОБА_2 .

Накласти арешт на земельну ділянку під ним, кадастровий номер :02:055:0021, площею 0,0234 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка належать на праві власності ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі продажу від 22.11.2019, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Яковлевою Н.П., зареєстрованого в реєстрі за № 1235.

Накласти арешт на гараж по АДРЕСА_4 (гараж № НОМЕР_1 ), який належить на праві власності ОСОБА_2 на підставі Договору купівлі продажу від 22.05.2002, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Яковлевою Н.П., зареєстрованого в реєстрі за № 4030.

Заборонити відчуження у будь-який спосіб гаражу (будівля) № 30/2, що розташований в авто гаражному кооперативі по експлуатації колективних гаражів «Зоряний» (адреса розташування: АДРЕСА_5 ), що перебуває у користуванні ОСОБА_2 .

Ухвала підлягає негайному виконанню, оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Ухвала набирає законної сили після її підписання та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи в порядку статті 355 ЦПК України безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua або за веб-адресою Судової влади України: https://court.gov.ua/fair/.

Повний текст судового рішення складено «20» серпня 2024.

Суддя Н.О. Рум`янцева