Житомирський апеляційний суд
Категорія 68 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Григорусь Н.Й., Трояновської Г.С.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 296/10172/21 за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - орган опіки та піклування Житомирської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 червня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Адамовича О.Й. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з даним позовом, в якому просили зобов`язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди у спілкуванні з сином та внуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та зобов`язати ОСОБА_3 надавати їм можливість спілкуватися з дитиною, брати участь у вихованні сина /онука/ та визначити такі способи участі у вихованні дитини і спілкуванні з дитиною:

- ОСОБА_1 : кожний перший та третій тиждень місяця з 10-ї години суботи по 18-ту годину неділі, з можливістю залишення дитини за його місцем проживання у вказаний період; у державні та релігійні святкові дні 2022 року та кожного парного року з 09-ї години по 20-ту годину; у літній період (з метою відпочинку та оздоровлення дитини) - з 01 по 31 серпня щорічно;

- ОСОБА_2 : кожний другий і третій тиждень місяця, з 10-ї години по 18-ту годину неділі, з можливістю залишення дитини за моїм місцем проживання у вказаний період.

Позов мотивували тим, що ОСОБА_1 з відповідачкою перебували у шлюбі, від якого ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_4 . Рішенням Корольовського районного суду міста Житомира від 03.11.2016 шлюб між ними розірвано. ОСОБА_2 є матір`ю позивача ОСОБА_1 та бабусею малолітнього ОСОБА_4 . Дитина постійно проживає з відповідачкою, яка перешкоджає позивачам у спілкуванні з дитиною.

ОСОБА_3 на пропозиції щодо зустрічей батька з сином та бабусі з онуком - повідомляла, що з дитиною бачитись не будуть. ОСОБА_1 звертався до Служби у справах дітей Житомирської міської ради та рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради йому було визначено порядок побачень із сином. Однак, відповідач ігнорує рішення та продовжує перешкоджати в їх зустрічах та побаченнях з дитиною, що підтверджується зверненням позивача ОСОБА_1 до органів поліції. У зв`язку з тим, що з відповідачкою не вдається погодити умови їх участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною добровільно, вони вимушені звернутися до суду.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13 червня 2023 року позов задоволено частково та зобов`язано ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні з сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначено способи участі у вихованні та спілкуванні із дитиною:

-батьку ОСОБА_1 та бабусі ОСОБА_2 у неділю кожного першого та третього тижня місяця з 15 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. без присутності матері дитини;

-батьку дитини ОСОБА_1 у суботу другого та четвертого тижня місяця з 14 год. 00 хв. до 17 год. 00 хв. у присутності матері, на нейтральній території. За бажанням дитини та за домовленістю між її батьком та матір`ю може бути погоджено додатковий час та порядок побачень батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4 . У решті позовних вимог відмовлено та вирішено питання судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просить його в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким визначити наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні із дитиною:

-батьку ОСОБА_1 та бабусі ОСОБА_2 щонеділі з 16:00 до 18:00 години у присутності матері на нейтральній території. А також просила стягнути із позивачів на її користі понесені судові витрати.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судове рішення є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, а висновки суду першої інстанції, викладені в рішенні не відповідають цим обставинам. Вказує, що позивачі не цікавляться життям сина та онука та не приходять на побачення з ним. При цьому ОСОБА_1 додаткової матеріальної допомоги, крім сплати аліментів, не надає, не приймає участі у вихованні дитини, не цікавиться життям та розвитком дитини.Згідно направлення на госпіталізацію до Дитячого центру психічного здоров`я від 24.10.2022 сину ОСОБА_4 необхідно було провести лікування, а для цього необхідно була згода матері та батька. ОСОБА_1 не надавав дозвіл на лікування дитини, що підтверджується заявою від 26.10.2022 та листом виконавчого комітету від 27.10.2022 № 18/3850 про надання згоди на лікування. Вона не чинить ОСОБА_1 перешкоди участі у вихованні дитини, однак ці зустрічі відбуваються переважно біля місця її проживання та тоді коли забажає Відповідач, що негативно впливає на неї та постійно змушує змінювати її плани у повсякденному житті. При цьому, ОСОБА_1 ігнорує рішення виконавчого комітету Житомирської міської ради від 19.08.2020 за № 955 та не завжди з`являється на побачення з дитиною у визначений час і не інформує її про неявку.

Зазначає, що рішенням виконавчого комітету Житомирської міської ради від 19.08.2020 за № 955 визначено порядок побачення ОСОБА_1 із сином, зокрема, щонеділі з 16.00 до 18.00 години у присутності матері на нейтральній території. Дане рішення нею виконується за винятком випадків, які були пов`язані з винятковими обставинами та захистом здоров`я дитини.

Звертає увагу, що суд першої інстанції фактично позбавив її спілкування з дитиною у вихідні дні, так як кожні вихідні вона має забезпечувати спілкування дитини з батьком та бабусею з боку батька. Зважаючи на таке вона фактично не зможе звозити дитину на два вихідних дні в село до іншої бабусі на відпочинок.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

У судовому засіданні позивачі апеляційну скаргу не визнали, просили відмовити в її задоволенні, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник органу опіки та піклування Житомирської міської ради направив клопотання про розгляд справи без їх участі.

Належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи відповідач, її представник та представник третьої особи в судове засідання не з`явились, а тому суд апеляційної інстанції розглянув справу у їх відсутність, що відповідає положенням частини 2 статті 372 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а ОСОБА_2 - його бабусею.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 06 червня 2014 року, який було розірвано рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 03 листопада 2016 року ( а.с. 11. 16-18).

Сімейні відносини між ними припинено, проживають окремо. Син ОСОБА_4 проживає разом із матір`ю - ОСОБА_3 .

Виконавчим комітетом Житомирської міської ради прийнято рішення №695 від 07.09.2022 «Про затвердження висновку щодо визначення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 способу участі у вихованні та спілкуванні із дитиною ОСОБА_4 ».

У висновку виконавчий комітет Житомирської міської ради визначив позивачам наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні із дитиною: щонеділі з 16:00 до 18:00 години без присутності матері дитини; за згодою обох батьків та бабусі ними може бути визначений додатковий порядок побачень батьків і бабусі з дитиною (а.с.130).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18).

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1, 3 статті 9 Конвенції).

Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат.

Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

У статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (частина третя статті 51 Конституції України).

За частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно зі статтею 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватисяз дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Відповідно до частини 1 статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.

Частинами 2, 3 статті 257 СК України передбачено, що батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.

Згідно частини 1 статті 263 СК України встановлено, що спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу.

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм національного законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку чи бабі спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 189/68/20 (провадження № 61-16244св21).

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

У справах зі спорів щодо участі батьків у вихованні та спілкуванні з дитиною узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність спору з цього приводу є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім (фактичним) подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.

У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.

Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро- емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.

Вирішуючи питання про встановлення способу участі у виховання для одного з батьків, який постійно не проживає з дітьми, суди повинні враховувати усю сукупність обставин конкретної справи.

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Установивши, що між сторонами склалися стосунки, які позбавляють позивачів можливості спілкуватися з дитиною, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується апеляційний суд, врахувавши права та бажання батька та баби брати участь у вихованні та спілкуванні з сином (онуком) ОСОБА_4 , недосягнення між сторонами згоди щодо порядку участі у вихованні дитини, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зобов`язання відповідачки не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні та вільному спілкуванні із сином ОСОБА_4 .

У той же час, колегія суддів не повністю погоджується із встановленим способом участі позивачів у вихованні та спілкуванні з дитиною, оскільки відповідачка фактично позбавлена у всі вихідні дні такої можливості протягом тривалого часу, що не відповідає положенням статті 141 СК України та інтересам самої дитини.

Враховуючи обставини справи, конфліктні відносини між сторонами та із врахуванням інтересів малолітньої дитини, колегія суддів визначає наступні способи у вихованні та спілкуванні із дитиною позивачам по справі: - батьку ОСОБА_1 та бабусі ОСОБА_2 у неділю кожного першого тижня місяця з 14 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. без присутності матері дитини; - батьку ОСОБА_1 у суботу кожного четвертого тижня місяця з 14 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. у присутності матері, на нейтральній території. За бажанням дитини та за домовленістю між її батьком та матір`ю може бути погоджено додатковий час та порядок побачень батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4 ».

Також апеляційний суд вважає, що є доцільним проведення зустрічей безпосередньо батька з дитиною у присутності матері, оскільки її відсутність може негативно вплинути на психоемоційний стан малолітньої дитини. Для налагодження довірливих відносин між батьком і дитиною необхідний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування між ними та зникнення в дитини тривожних відчуттів по відношенню до батька.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що визначений апеляційним судом спосіб участі батька та бабусі у вихованні та спілкуванні з дитиною та встановлений графік побачень є справедливим, не порушує принцип рівності прав батьків, бабусі. Згідно з визначеним графіком спілкування позивачів з дитиною не є обмеженим, а часу спілкування достатньо, щоб налагодити необхідний контакт з дитиною, яка з батьком не проживає.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що з урахуванням вікових змін дитини, її розвитку та потреб, ставлення до батька, останній не позбавлений у майбутньому права на зміну встановленого судом способу участі у вихованні малолітнього сина, що буде відповідати, насамперед, якнайкращим інтересам дитини.

Таким чином, апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції у відповідності до положень пункту 3 частини 1 статті 376 ЦПК України зміні у частині визначення способу участі позивачів у вихованні та спілкуванні із дитиною. У решті судове рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права і підстав для його зміни чи скасування не убачається.

Відповідно до частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 13 даної статті передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Приймаючи до уваги, що апеляційна скарга задоволена частково, із позивачів на користь відповідачки підлягають стягненню у рівних частинах 1372 грн витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 червня 2023 року змінити, виклавши третій абзац резолютивної частини рішення у наступній редакції:

«Визначити способи участі у вихованні та спілкуванні із дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

-батьку ОСОБА_1 та бабусі ОСОБА_2 у неділю кожного першого тижня місяця з 14 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. без присутності матері дитини;

-батьку дитини ОСОБА_1 у суботу кожного четвертого тижня місяця з 14 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. у присутності матері, на нейтральній території. За бажанням дитини та за домовленістю між її батьком та матір`ю може бути погоджено додатковий час та порядок побачень батька ОСОБА_1 з сином ОСОБА_4 ».

У решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути на користь ОСОБА_3 із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , з кожного, по 686 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений: 01 березня 2024 року.