ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6886/24 Справа № 211/1159/23 Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д.М. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів Бондар Я.М., Корчистої О.І.,

за участю секретаря судового засідання Лідовської А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу № 211/1159/23 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (до перейменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»), про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором та визнання іпотеки припиненою, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» (до перейменування Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія») на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 квітня 2024 року, ухвалене у складі судді Ніколенко Д.М., -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2023 року позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (після перейменування Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС») про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором та визнання іпотеки припиненою. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що 22 листопада 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір за №0308/1107/88-500. Відповідно до умов договору банк зобов`язувався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 14200 доларів США із розрахунку 11,9% за користування кредитом на строк з 22.11.2007 по 21.11.2017. Крім того, 22 листопада 2007 року було укладено Іпотечний договір №0308/1107/88/-500-Z-1, яким було забезпечено належне виконання позичальником ОСОБА_1 вимог іпотекодержателя, що випливали з Кредитного договору №0308/1107/88-500 від 22 листопада 2007 року. На забезпечення виконання основного зобов`язання іпотекодавці передали в іпотеку іпотекодержателю належне їм на праві власності майно: квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за даним кредитним договором.

У 2013 році ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за Кредитним договором. 14 серпня 2013 року суд виніс рішення у справі №211/2220/13-ц, яким задовольнив позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» та стягнув солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитом - 83 473 грн. 06 коп., заборгованість за відсотками - 7 615 грн., 65 коп., а всього 91 088 грн. 71 коп. та судовий збір по 455 грн. 45 коп. з кожного; та видав виконавчий лист від 14 серпня 2013 року. На підставі виконавчого листа №211/2220/13-ц, виданого 14 серпня 2013 року були відкриті виконавчі провадження №51010641 і №51010850, в яких боржником була ОСОБА_1 , та виконавчі провадження №51010752 і №51010818, в яких боржником був ОСОБА_2 18 січня 2019 року на умовах Договору №115/К купівлі-продажу майнових прав від 18 січня 2019 року та на підставі Протоколу електронного аукціону №UA-EA-2018-10-31-00014-b від 18 грудня 2018 року первісний іпотекодержатель ПАТ «Дельта Банк» передав (відступив) новому іпотекодержателю ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» право вимоги за Іпотечним договором №0308/1107/88-500-Z-1 від 22 листопада 2007 року, з усіма додатками та додатковими угодами, що укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та позивачами у справі. Ухвалою суду від 11 березня 2019 року у справі № 211/2220/13-ц змінено сторону виконавчого провадження стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» щодо солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитом у сумі 83 473,06 грн., заборгованості за відсотками у сумі 7 615,65 грн. та судового збору в сумі 455,45 грн. з кожного. 04 лютого 2020 року рішення суду від 14 серпня 2013 року у справі №211/2220/13-ц про стягнення заборгованості за кредитним договором, позивачами було повністю виконане і сплачено борг у повному обсязі, як наслідок відкриті виконавчі провадження №51010641 і №51010850, в яких боржником була ОСОБА_1 , та виконавчі провадження №51010752 і №51010818, в яких боржником був ОСОБА_2 , були закінчені. Відповідно до пункту 16 Іпотечного договору №0308/1107/88-500-Z-1 від 22 листопада 2007 року цей договір діє до виконання Іпотекодавцями основного зобов`язання. 12 лютого 2020 року після виконання зобов`язань за кредитним договором позивачі звернулись до відповідача із заявою про припинення договору іпотеки та знаття заборони відчуження з нерухомого майна. Відповідач отримав заяву з додатками 18 лютого 2020 року, але відповіді не надав. Тому оскільки зобов`язання з виконання кредитного договору від 22 листопада 2007 року були повністю виконані позичальником, а відтак припинились відповідно до статті 599 ЦК України, припиненою є також іпотека, як похідна від основного зобов`язання.

Позивачі просять визнати припиненими зобов`язання за Кредитним договором №0308/1107/88-500 від 22 листопада 2007 року, укладеним між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ; визнати припиненою іпотеку за Іпотечним договором №0308/1107/88-500-Z-1 від 22 листопада 2007 року, укладеним між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , і ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , посвідченим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І. та зареєстрованим у реєстрі за номером 12439, та інші договори про внесення змін та доповнень до цього Іпотечного договору.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 квітня 2024 року позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено - визнано припиненими зобов`язання за Кредитним договором №0308/1107/88-500 від 22 листопада 2007 року, укладеним між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 . Визнано припиненою іпотеку за Іпотечним договором №0308/1107/88-500-Z-1 від 22 листопада 2007 року, укладеним між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченим приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Пахомовою Н.І. та зареєстрованим у реєстрі за номером 12439, та інші договори про внесення змін та доповнень до цього Іпотечного договору.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» в рахунок відшкодування судових витрат на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» в рахунок відшкодування судових витрат на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 1 073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок.

З моменту набрання рішенням законної сили - скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 27 лютого 2023 року, якою накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 , яка відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого, належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на підставі договору купівлі-продажу, ВСХ №904620, виданого 21.06.2006, приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Кульбіда Н.М., зареєстровано в реєстрі за №3436; та заборонено Товариству з обмеженою «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» вчиняти будь-які дії щодо її відчуження, у тому числі шляхом переуступлення права вимоги щодо вказаного нерухомого майна.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати, оскільки, постановлено без повного з`ясування справи, з неправильною оцінкою наданих доказів.

У 2013 році ПАТ «Дельта Банк» у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором звернулось до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка існувала станом на 29.03.2013 року. ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» звертає увагу суду, що строком кредитування за Кредитним договором № 0308/1107/88-500 від 22.11.2007 року по 21 листопада 2017 року.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.08.2013 року у справі № 211/2220/13 ухвалено стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором № 0308/1107/88-500 від 22.11.2007 року у розмірі 91 088 грн. 71 коп., яка існувала станом на 29.03.2013 року.

Тобто, враховуючи вищезазначене суд першої інстанції при ухвалені оскаржуваного рішення дійшов помилкового висновку щодо дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором № 0308/1107/88-500 від 22.11.2007 року.

Станом на дату подачі даної апеляційної скарги наявна заборгованість за кредитним договором у розмірі 394 031,27 грн., а тому висновок суду про припинення кредитного договору № 0308/1107/88-500 від 22.11.2007 року є передчасним.

Від позивачів на адресу суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вважають доводи апеляційної скарги необґрунтованими та надуманими, а рішення суду першої інстанції ухваленим з додержанням норм матеріального та процесуального права.

04.02.2020 року вищевказане рішення позивачами було повністю виконане і боржником сплачено борг у повному обсязі, як наслідок виконавче провадження №51010641 та №51010818, в яких була боржником ОСОБА_1 та виконавчі провадження №51010752 та №51010818, в яких боржником був ОСОБА_2 були закінчені.

Судове рішення про дострокове стягнення з позичальник кредитної заборгованості фактично виконано у лютому 2020 року, виконавче провадження із примусового виконання рішення закінчено 04.02.2020 року, своїм правом нараховувати санкції, передбачені ст.625 ЦК України банк не скористався, а отже, у відповідності до ст.599 ЦК України, кредитні правовідносини сторін припинилися.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивачів ОСОБА_4 заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Позивачі та представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись у встановленому законом порядку.

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачів, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, відзив на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає з наступних підстав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 листопада 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та відповідачем ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір за №0308/1107/88-500. Відповідно до умов цього договору банк надав кредит відповідачу у розмірі 14 200,00 доларів США із розрахунку 11,9% річних за користування кредитом на строк з 22.11.2007 по 21.11.2017 (а.с.13,14 - копія договору, а.с.20, 21 - копія рішення).

Крім того, 22 листопада 2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір №0308/1107/88-500-Z-1 (а.с.15, 16 копія договору).

У забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_1 своїх кредитним зобов`язань, між Банком та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 0308/1107/88-500-Р-1 від 13.11.2009, відповідно до умов якого відповідач ОСОБА_2 поручався перед Банком з виконання ОСОБА_1 кредитних зобов`язань. У випадку невиконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань перед Банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 несуть відповідальність солідарно (а.с.20, 21).

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, ПАТ «Сведбанк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за даним кредитним договором (а.с.20, 21).

18 січня 2019 року ПАТ «Дельта Банк» уклало з ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» Договір №115/К купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого відступлено право грошової вимоги за Кредитним договором №0308/1107/88-500 від 22.11.2007 та Іпотечним договором №0308/1107/88-500-Z-1 від 22.11.2007 (а.с.17-19 копії договорів).

Пунктом 3.2 кредитного договору, сторони погодили, що проценти за користування кредитом нараховуються за період з дати видачі кредиту і до моменту його повернення. Пунктами 3.4, 3.7-3.9 та 6.1.4, 7.1.3 кредитного договору, сторони встановили можливість встановлення дострокового дня повернення кредиту.

Так, пунктами 3.8, 3.9 та 6.1.4 кредитного договору, було передбачено право кредитора змінити строк користування кредитом, а саме: сторони за взаємною згодою домовились без укладання будь-якої додаткової угоди до цього договору встановити наступний порядок змін умов до цього договору з відповідною зміною зобов`язань позичальника щодо строку виконання позичальником зобов`язань за цим договором та відповідних прав банку вимагати від позичальника виконання за цим договором при настанні наступних обставин: якщо позичальник порушує строки платежів, встановлені п.3.3. та/або при невиконанні зобов`язань, передбачених п.п.5.1.7, 5.1.11 цього договору та/або у випадках незгоди позичальника укласти додаткові угоди до договору при настанні обставин, передбачених п.9.2 цього договору.

При порушенні умов, передбачених п.5.1.9 цього договору, та/або у випадках, в яких чинним законодавством (у тому числі у випадках, передбачених Законом України «Про іпотеку») передбачено право дострокової вимоги виконання зобов`язань, забезпечених іпотекою та/або якщо позичальник порушує строки платежів, встановлені п. 3.1 цього договору, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, а позичальник зобов`язаний виконати зобов`язання в порядку, передбаченому цим пунктом цього договору.

У 2013 році ПАТ «Дельта-Банк» звернулося до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовною заявою про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором у порядку статей 1049-1050 ЦК України.

Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 серпня 2013 року вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитом 83 473,06 грн., заборгованість по відсоткам 7 615,65 грн., а всього 91 088,71 грн., вирішено питання про розподіл судових витрат. Рішення суду сторонами оскаржувалось, набрало чинності 19.11.2013 (а.с.20, 21 копія рішення).

07 лютого 2014 року на виконання рішення суду було видано виконавчий лист у справі №211/2220/3-ц. У подальшому представником ПАТ «Дельта Банк» Прокопчук О.Ю. виконавчий лист було пред`явлено до виконання до виконавчої служби (а.с. 23 копія заяви про відкриття виконавчого провадження). В наслідок чого були відкриті виконавчі провадження №51010641 і №51010850, в яких боржником була ОСОБА_1 , та виконавчі провадження №51010752 і №51010818, в яких боржником був ОСОБА_2 18 січня 2019 року на умовах Договору №115/К купівлі-продажу майнових прав від 18 січня 2019 року та на підставі Протоколу електронного аукціону №UA-EA-2018-10-31-00014-b від 18 грудня 2018 року первісний іпотекодержатель ПАТ «Дельта Банк» передав (відступив) новому іпотекодержателю ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» право вимоги за Іпотечним договором №0308/1107/88-500-Z-1 від 22 листопада 2007 року, з усіма додатками та додатковими угодами, що укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та позивачами у справі (а.с.17-19 копії договорів).

Відповідно п.3.1. Договору №115/К купівлі-продажу майнових прав від 18 січня 2019 року сторони домовились, що продаж Майнових прав за цим Договором Покупець сплатив Продавцю грошові кошти у розмірі 81 121,27 грн. (а.с.17 зв.).

Ухвалою суду від 11 березня 2019 року у справі №211/2220/13-ц замінено сторону виконавчого провадження стягувача ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» щодо солідарного стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за кредитом у сумі 83 473,06 грн., заборгованості за відсотками у сумі 7 615,65 грн. та судового збору в сумі 455,45 грн. з кожного (а.с.24, 25).

Як вбачається з матеріалів справи, у період з 14 серпня 2013 року по день звернення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до суду з вказаним позовом (23 лютого 2023 року), ПАТ «Дельта Банк» чи його правонаступник ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» до суду з позовами щодо стягнення іншої суми заборгованості, в тому числі додаткової, не зверталися.

04 лютого 2020 року боржниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було виконано рішення суду від 14 серпня 2013 року, сума заборгованості за кредитним договором, визначена рішенням суду, була сплачена в повному обсязі на користь банку, шляхом сплати грошових коштів через виконавчу службу, що підтверджується постановами державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 04.02.2020 у зв`язку з фактичним виконанням рішення, боржниками сплачено борг у повному обсязі, у тому числі й судові витрати (а.с.26-29).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України.

Апеляційний суд повністю погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як зазначено у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2023 року у справі №0814/6450/2012 (провадження №61-18489св21) «Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154цс18) визначила, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Відповідно до висновку Великої Палати у справі №910/4518/16 від 05 квітня 2023 року, зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку. Тобто позичальник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення строку кредитування чи після пред`явлення кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту, а тому й не повинен сплачувати за нього нові проценти відповідно до статті 1048 ЦК України.

За таких обставин надання кредитодавцю можливості нарахування процентів відповідно до статті 1048 ЦК України поза межами строку кредитування чи після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту вочевидь порушить баланс інтересів сторін на позичальника буде покладений обов`язок, який при цьому не кореспондує жодному праву кредитодавця.

З розрахунку наданого позивачем вбачається, що після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості Банк продовжував нарахування процентів, пені та штрафів після звернення із заявою про стягнення заборгованості у 2013 році. і обліковував заборгованість за тілом кредиту у розмірі 241424,04 грн., хоча вказана сума боргу за тілом кредиту була стягнута судовим рішенням від 14 серпня 2013 року.

Доводи позивача про те, що нарахування відсотків відбувалося у відповідності до вимог ст.625 ЦК України, не ґрунтуються на фактичних обставинах.

За правилами ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтею 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтями 599-609 ЦК України передбачено, що підставами припинення зобов`язання є: припинення зобов`язання виконанням, припинення зобов`язання переданням відступного, припинення зобов`язання зарахуванням, припинення зобов`язання за домовленістю сторін, припинення зобов`язання прощенням боргу, припинення зобов`язання поєднанням боржника і кредитора в одній особі, припинення зобов`язання неможливістю його виконання, припинення зобов`язання смертю фізичної особи та припинення зобов`язання ліквідацією юридичної особи.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» визначені підстави припинення іпотеки.

Так, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Постановою Верховного Суду від 31.08.2022 року по справі №211/1722/20 встановлено, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором у 2013 році ПАТ «Дельта-Банк» звернулось до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

04 лютого 2020 року боржниками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було виконано рішення суду від 14 серпня 2013 року, сума заборгованості за кредитним договором, визначена рішенням суду, була сплачена в повному обсязі на користь банку, шляхом сплати грошових коштів через виконавчу службу, що підтверджується постановами державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 04.02.2020 у зв`язку з фактичним виконанням рішення, боржниками сплачено борг у повному обсязі, у тому числі й судові витрати (а.с.26-29).

За Кредитним договором боржники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , як поручитель, виконали у повному обсязі та належним чином свої зобов`язання, що підтверджується постановами державного виконавця про закінчення виконавчих проваджень. У свою чергу, належне виконання основного зобов`язання припиняє іпотеку й обтяження нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Натомість відповідач не вчинив дій щодо припинення іпотеки у зв`язку з повним погашенням боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою.

Системний аналіз зазначених вище норм матеріального права дає підстави зробити висновок, що після сплати боржником перед банком боргу у повному обсязі, кредитний договір припиняється у зв`язку з виконанням боржником зобов`язання за кредитним договором, а отже і припиняється дія всіх забезпечувальних договорів.

Схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 січня 2022 року у справі №127/26402/20, від 30 листопада 2022 року у справі № 585/2333/21, від 11 вересня 2023 року у справі №645/6370/20 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі №711/4556/16-ц.

Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції, їм надана правильна правова оцінка з якою погоджується суд апеляційної інстанції. Тому дані доводи не впливають на правильність судового рішення, зводяться до переоцінки доказів та не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно із статтею 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, зводяться до переоцінки доказів і правильності висновків суду не спростовують.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» залишити без задоволення.

Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Судді:

Повний текст постанови складено 14.11.2024р.

Головуючий суддя О.В. Агєєв