Справа № 639/5642/23
Провадження № 2/639/258/24
РІШЕННЯ

(Заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Яременко В.В.,

представника позивача Буч Р.В., Вождаєвої Н.О.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу № 639/5642/23 за позовною заявою Керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області Купріянова Володимира Борисовича в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, суд

ВСТАНОВИВ:

20 вересня 2023 року до суду з позовом звернувся керівник Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області Купріянова В.Б. в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 09.11.2022 у справі № 639/3272/22, що набрав законної сили 13.12.2022, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 197-1 КК України.

В ході досудового розслідування та судового розгляду зазначеної вище справи встановлено, що ОСОБА_1 з кінця зими 2021 року, точний час в ході досудового розслідування встановлено не було, маючи умисел на самовільне зайняття земельної ділянки в охоронній зоні, з корисливих мотивів, діючи всупереч вимогам ст. ст. 112, 116, 118, 123, 124, 125, 126 Земельного кодексу України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, при відсутності відповідного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування та державної реєстрації про передачу йому у власність чи надання у користування земельної ділянки, а також ст.ст. 60, 61 Земельного Кодексу України, в порушення ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», у порушення ст.ст. 87, 88, 89 Водного кодексу України, якими передбачено правовий порядок користування землями водного фонду та згідно з якими в прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів, самовільно зайняв земельну ділянку в водоохоронній зоні та прибережній захисній смузі водного об`єкту річки Уди, яка розташована в межах Жовтневого гідропарку на території рятувальної станції «Жовтневий гідропарк», за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності територіальній громаді м. Харкова, що відноситься до земель охоронної зони.

Продовжуючи свій злочинний умисел ОСОБА_1 з зими 2021 року, точний час в ході досудового розслідування встановлено не було, усвідомлюючи, що не має права на земельну ділянку, за відсутності відповідного рішення про передачу земельної ділянки у власність або передання у користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо неї та державної реєстрації, усупереч вимогам ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та «Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466, що передбачають загальний порядок видачі органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт, без отримання вказаного дозволу відповідного органу, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, збудував, шляхом найму за грошові кошти осіб, які виконували будівельні роботи, сім споруд з наступними розмірами: альтанка № 1 - 3,7x8,0 м на відстані 35,5 м від дзеркала водойми; альтанка № 2 - 4,48x2,75 м приблизно на відстані 25 м від дзеркала водойми; альтанка № 3 - 4,0x7,0 м на відстані 18 м від дзеркала водойми; альтанка № 4 - 10,0x5,0 м на відстані 18 м від дзеркала водойми; альтанка № 5 - 6,4x3,9 м на відстані 3 м від дзеркала води; альтанка № 6 - 3,0x5,0 м безпосередньо над дзеркалом водойми; альтанка № 7 - 3,0x5,0 м безпосередньо над дзеркалом водойми, в прибережній захисній смузі водного об`єкту річки Уди, що відноситься до земель охоронної зони, яка розташована в межах Жовтневого гідропарку на території рятувальної станції «Жовтневий гідропарк», за адресою: АДРЕСА_1 , які відповідно до висновку експерта №СЕ 19/121-21/18751-БТ від 11.05.2022 Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України є спорудами, з метою надання в оренду альтанок відпочиваючим за грошові кошти, чим порушив вимоги статей 60,61 Земельного кодексу України, ст.ст. 87, 88, 89 Водного кодексу України щодо обмеження у використанні земельних ділянок прибережних захисних смуг навколо водойм, та інших вимог вищевказаних Законів.

Згідно з вимогами ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, що набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

На цей час ОСОБА_1 самовільно зайняту земельну ділянку не звільнив та продовжує використовувати в комерційних цілях на власний розсуд, що завдає шкоди інтересам держави в особі позивача. Зокрема, самовільне зайняття відповідачем земельної ділянки позбавляє позивача права використовувати її за цільовим призначенням, забезпечити їх охорону та захист, а також позбавляє окремих осіб права безоплатно та безперешкодно відвідувати територію водойми.

Водночас, суб`єктом, уповноваженим державою на здійснення відповідних функцій у спірних правовідносинах - Харківською міською радою не вжито заходів цивільно-правого характеру.

Так, Харківська міська рада, у тому числі її службові особи, за наявності повноважень, передбачених ст. ст. 18-1, 26, 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», за захистом інтересів держави із зазначених вище підстав до суду не зверталася.

Про зазначені вище порушення та намір представництва інтересів держави органами прокуратури у суді в порядку ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» Новобаварською окружною прокуратурою міста Харкова повідомлено Харківську міську раду листами від 12.04.2023 за № 52-103-238Івих-23 та від 14.09.2023 за № 52-103-6592вих-23.

Однак, Харківська міська рада не скористалася своїм правом на звернення до суду з відповідним позовом, що свідчить про її бездіяльність та наявність у керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова передбачених ч. З ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» підстав для звернення до суду з даним позовом самостійно.

Керівник Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області звертається до Жовтневого районного суду м. Харкова з даною позовною заявою у зв`язку із порушенням інтересів держави, яке полягає в тому, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 14 Конституції України, ч. 1 ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. У зв`язку з чим, захист інтересів держави у сфері земельних правовідносин є одним із пріоритетних напрямів представницької діяльності прокурорів.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 жовтня 2023 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовною заявою Керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області Купріянова Володимира Борисовича в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 20 грудня 2023 року закрито підготовче провадження у цивільній справі № 639/5642/23 за позовною заявою Керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області Купріянова Володимира Борисовича в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки. Призначено справу до судового розгляду в судові засідання.

Представники Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Буч Р.В. та ОСОБА_2 , які дають на підставі довіреності від 13.12.2023, в судовому засіданні підтримали заявлений позов та дали пояснення про обставини, які викладені у рішенні вище.

Представник особи Харківської міської ради, в інтересах якої прокурор звернувся до суду, в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Також надав письмові пояснення, відповідно до яких заявлений позов підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся, про причину своєї неявки суд не повідомив, відзив на позов не надав. У зв`язку з чим, на підставі вимог ч.4 ст. 223 та ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити по справі заочне рішення, проти чого не заперечував представник позивача.

Суд, вислухавши пояснення представника прокуратури, проголосивши пояснення представника особи, в інтересах якої прокурор звернувся до суду з позовом, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 09 листопада 2022 року у справі № 639/3272/22, який набув чинності Трояна Олексія Сергійовича було визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.197-1 КК України щодо самовільного будівництва споруд на самовільно зайнятій земельній ділянці в охоронній зоні.

Вказаним вироком встановлено, що відповідач, ОСОБА_1 з кінця зими 2021 року, точний час в ході досудового розслідування встановлено не було, маючи умисел на самовільне зайняття земельної ділянки в охоронній зоні, з корисливих мотивів, діючи всупереч вимогам ст. 112, 116, 118, 123, 124, 125, 126 Земельного Кодексу України, які регламентують набуття і реалізацію права на землю, при відсутності відповідного рішення уповноваженого органу місцевого самоврядування та державної реєстрації про передачу йому у власність чи надання у користування земельної ділянки, а також статей 60, 61 Земельного Кодексу України, в порушення ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», у порушення ст.ст. 87, 88, 89 Водного кодексу України, відповідно до яких у прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється: будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів, а також вказаними статями, передбачений правовий порядок користування землями водного фонду, самовільно зайняв земельну ділянку в водоохоронній зоні та прибережній захисній смузі, водного об`єкту річки Уди, яка розташована в межах Жовтневого гідропарку на території рятувальної станції «Жовтневий гідропарк», за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності територіальній громаді м. Харкова, що відноситься до земель охоронної зони.

Продовжуючи свій злочинний умисел ОСОБА_1 , з зими 2021 року, точний час в ході досудового розслідування встановлено не було, усвідомлюючи, що не має права на земельну ділянку, за відсутності відповідного рішення про передачу земельної ділянки у власність або передання у користування (оренду) та за відсутності вчиненого правочину щодо неї та державної реєстрації, в порушення ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та «Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 № 466, що передбачають загальний порядок видачі органом державного архітектурно-будівельного контролю дозволу на виконання будівельних робіт, без отримання вказаного дозволу відповідного органу, ОСОБА_1 , при невстановлених слідством обставинах, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, збудував, шляхом найму за грошові кошти осіб, які виконували будівельні роботи, сім споруд з наступними розмірами: альтанка № 1 - 3,7х8,0 м на відстані 35,5 м від дзеркала водойми; альтанка № 2 4,48х2,75 м приблизно на відстані 25 м від дзеркала водойми; альтанка № 3 4,0х7,0 м на відстані 18 м від дзеркала водойми; альтанка № 4 10,0х5,0 м на відстані 18 м від дзеркала водойми; альтанка № 5 6,4х3,9 м на відстані 3 м від дзеркала водойми; альтанка № 6 3,0х5,0 м безпосередньо над дзеркалом водойми; альтанка № 7 3,0х5,0 м безпосередньо над дзеркалом водойми, в прибережній захисній смузі водного об`єкту річки Уди, що відноситься до земель охоронної зони, яка розташована в межах Жовтневого гідропарку на території рятувальної станції «Жовтневий гідропарк», за адресою: АДРЕСА_1 , які відповідно до висновку експерта Харківського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України №СЕ 19/121-21/18751-БТ від 11.05.2022 є спорудами, з метою надання в оренду альтанок відпочиваючим за грошові кошти, чим порушив вимоги статей 60, 61 Земельного кодексу України, ст.ст. 87, 88, 89 Водного кодексу України щодо обмеження у використанні земельних ділянок прибережних захисних смуг навколо водойм, та інших вимог вищевказаних Законів. ( а.с. 21-23; 28-39)

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Оскільки в даній справі розглядаються питання правових наслідків дій відповідача щодо самовільного зайняття земельної ділянки та використання її в комерційних цілях на власний розсуд, а також самовільне будівництво альтанок, то викладені як у вироку суду, так у відповідній експертизі питання судом приймаються як доказ позиції позивача, щодо порушення відповідачем вимог діючого законодавства при самовільному будівництві.

Таким чином, судом встановлено факт самовільного зайняття ОСОБА_1 земельної ділянки та продовження використання її в комерційних цілях на власний розсуд до теперішнього часу, що завдає шкоди інтересам держави в особі Харківської міської ради, що позбавляє останнього права використання її за цільовим призначенням, забезпечити їх охорону та захист, а також позбавляє окремих осіб права безоплатно та безперешкодно відвідувати територію водойми.

Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Право власності на землю набувається та реалізується в порядку та на підставах, визначених Конституцією України, ЗК України (ст. ст. 12, 78, 80, 83, 116, 122, 128, 132), а також іншими законами, що видаються відповідно до них.

Так, згідно з приписами ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають, зокрема, усі землі в межах населених пунктів, крім ділянок приватної та державної власності.

Відповідно до вимог ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Статтею 12 Земельного кодексу України встановлено, що розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності належить до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад.

Отже, вимогами чинного законодавства передбачено, що обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, яка її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Статтею 125 Земельного кодексу України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до ст. 87 Водного кодексу України для створення сприятливого режиму водних об`єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколо водних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм встановлюються водоохоронні зони.

Статтею 88 Водного кодексу України передбачено, що з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Згідно з ч. 1 ст. 89 Водного кодексу України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

Пунктом 4 частини 2 зазначеної статті визначено, що в прибережних захисних смугах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється будівництво будь-яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікацій), у тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів.

Стаття 153 Земельного кодексу України гарантує недоторканість права власності на земельну ділянку.

Відповідно до п. б ч. З ст. 152 Земельного кодексу України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Згідно ст. 212 Земельного кодексу України повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюються за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Судом підтверджено право прокурора звернутися до суду в інтересах держави в особі Харківської міської, оскільки належним чином повідомлення з боку прокурора від 12.04.2023 та від 14.09.2023 не було оформлено позовною заявою вказаним органом місцевого самоврядування, хоча проти її вимог заперечень не було. ( а.с. 72-73; 75-56)

Відповідно до статті 131-1 Конституції України на органи прокуратури України покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

За приписами частин третьої та четвертої статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу.

Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. v. France) від 31 березня 2005 року, заява 61517/00, пункт 27).

Водночас, існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі «Менчинська проти Російської Федерації» (рішення від 15 січня 2009 року, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): «Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі, право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави».

При цьому, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, Суд вирішує - наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах, не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України).

Положення пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до частини 3 статті 23 цього Закону, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Аналіз частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді у випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак, підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

За приписами статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування», місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

В силу частин 3, 5 статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Відповідно до положень Конституції України право комунальної власності територіальної громади захищається державою на рівних умовах з правом власності інших суб`єктів. Кожне порушення закону під час використання земельної ділянки є порушенням інтересів держави.

У рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року № 1-1/99 визначено, що прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні повноваження» визначено, як орган державної влади або орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Враховуючи наведене вище, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також у захисті прав та свобод органів місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування у визначених законом випадках є рівними за статусом носіями державної влади як і державні органи.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 02 жовтня 2018 року, справа № 4/166"Б".

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (постанова ВСУ від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц).

У справах за позовами прокурорів, заявлених в інтересах держави в особі уповноважених органів, позивачами є відповідні уповноважені органи, а прокурор у таких справах здійснює представництво їх інтересів в суді. Статус позивача прокурор набуває лише у випадках, коли звертається з позовом в інтересах держави у разі відсутності уповноваженого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду (постанова ВСУ від 21.02.2018 у справі №553/3280/16-а).

Листами від 12.04.2023 та від 14.09.2023 окружною прокуратурою повідомлено Харківську міську раду про наявність порушень інтересів держави з боку дій відповідача ОСОБА_1 щодо порушення вимог Земельного кодексу України та Водного кодексу України, однак на сайті «Судова влада України» та в Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутні відомості про звернення Харківської міської ради до суду з відповідним позовом до відповідача.

Отже, Харківською міською радою самостійно захист порушених інтересів не здійснюється.

Підставою представництва прокурором у суді інтересів держави в особі Харківської міської ради є наявність порушення державних інтересів у сфері земельних відносин, яке виявилось у самовільному використанні земельної ділянки відповідачем.

Таким чином, суд приходить до висновку, що звертаючись до суду з даним позовом в інтересах держави, прокурор діє в рамках закону та в межах наданих йому повноважень.

Суд також погоджується з обраним позивачем способом захисту права, оскільки він є релевантним до виниклих правовідносин та відповідає вимогам п.4 ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог та необхідність їх задоволення у повному обсязі.

Враховуючи задоволення позову у повному обсязі відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь Харківської обласної прокуратури як суб`єкта сплати судового збору слід стягнути сплачений по справі судовий збір.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 141, 142, 259, 263-265, 268, 280-282, 351-352, 354 ЦПК України, ст.212 ЗК України, ст. ст. 16, 391 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги заступника керівника Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку в водоохоронній зоні та прибережній захисній смузі водного об`єкту річки Уди, яка розташована в межах Жовтневого гідропарку на території рятувальної станції «Жовтневий гідропарк», за адресою: м. Харків, пров. Керченський, 7А, із приведенням її до придатного для використання стану, шляхом знесення самовільно побудованих споруд, а саме: альтанки № 1 - 3,7х8,0 м на відстані 35,5 м від дзеркала водойми; альтанка № 2 4,48х2,75 м приблизно на відстані 25 м від дзеркала водойми; альтанка № 3 4,0х7,0 м на відстані 18 м від дзеркала водойми; альтанка № 4 10,0х5,0 м на відстані 18 м від дзеркала водойми; альтанка № 5 6,4х3,9 м на відстані 3 м від дзеркала водойми; альтанка № 6 3,0х5,0 м безпосередньо над дзеркалом водойми; альтанка № 7 3,0х5,0 м безпосередньо над дзеркалом водойми.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської обласної прокуратури (код ЄДРПОУ - 02910108, розрахунковий рахунок - UA 0007171, банк одержувача - державна казначейська служба України, КЕКВ - 2800) судові витрати по справі, які складаються зі сплаченого судового збору за розгляд справи у суді у розмірі 2684,00 грн. (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири грн. 00 коп.).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкриття чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 15 березня 2024 року.

Найменування сторін:

Позивач Новобаварська окружна прокуратура міста Харкова Харківської області, місцезнаходження: м. Харків, вул. Конєва, 20.

Позивач Харківська міська рада, , місцезнаходження: м-н Конституції, б. 7.

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя В.В. Труханович