ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 685/1095/23

Провадження № 22-ц/4820/640/24

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя - доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Заворотна А.В.

за участю представника відповідачки адвоката Хомяка О.М., представника позивача адвоката Говорецького А.Б., представника третьої особи МОУ Москаленка А.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу №685/1095/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 09 січня 2024 року (суддя Бурлак Г.І.) у справі за позовом ОСОБА_3 в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України, про стягнення частини одноразової грошової допомоги.

Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У вересні 2023 року ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 , звернулася до суду та просила стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 по 2500000 грн з кожного, як частину одноразової грошової допомоги, що нарахована відповідно до п. 2 постанови КМУ №168 від 28.02.2022 після смерті його батька ОСОБА_5 .

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що батьком малолітнього ОСОБА_4 , згідно рішення Теофіпольського районного суду від 29.03.2023 був ОСОБА_5 , який 25.07.2022 загинув при виконанні військового обов`язку та наказом військової частини НОМЕР_1 від 22.09.2022 за №310 виключений із списків особового складу частини. Вказувала, що відповідачам, які є батьками померлого ОСОБА_5 , на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», постанови КМУ №168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13.01.2023 №32 17.01.2023 була виплачена одноразова грошова допомога в сумі 15000000 грн у рівних частках кожному.

Так як малолітній ОСОБА_4 є сином померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , а також онуком відповідачів, тому він має право на частину одноразової грошової допомоги у розмірі 1/3 від виплаченої суми, і таке право не визнається відповідачами.

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 09 січня 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 та з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на поточний рахунок, відкритий ОСОБА_3 на ім?я ОСОБА_4 по 2500000 (два мільйони п?ятсот тисяч) грн з кожного частки одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю ОСОБА_5 .

Не погоджуючись із цим рішенням суду, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 оскаржили його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначають, що районний суд, стягуючи на користь ОСОБА_4 частку одноразової грошової допомоги, вийшов за межі позовних вимог, що призвело до неправильного вирішення спору, адже звертаючись до суду із вказаним позовом, позивачка просила суд стягнути грошові кошти саме на свою користь, хоча не є особою, яка має право на призначення грошової допомоги відповідно до пункту 2 постанови КМ України №168 від 28.02.2023.

Поміж того, висновок суду першої інстанції щодо здійснення позивачкою усіх дій, покладених на неї законом щодо призначення її сину одноразової грошової допомоги після загибелі батька ОСОБА_5 , не відповідає фактичним обставинам справи, адже в силу положень п.1 ст.16, пп.1 п.2 ст 16, ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей» саме обов`язком держави є здійснення виплати одноразової грошової допомоги для осіб, які мають право на її отримання. Закон не передбачає можливості покладення такого обов`язку на будь-яких інших осіб, у тому числі на громадян, яким у тому чи іншому розмірі така одноразова грошова допомога була виплачена. Натомість, на думку відповідачів, судом першої інстанції було неправильно застосовано перелічені вище норми матеріального права та помилково стягнуто з відповідачів грошові кошти.

Відповідачі зазначають, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин норми матеріального права, якими визначено порядок звернення з отриманням одноразової грошової допомоги, її призначення та виплати, а в матеріалах справи відсутні докази подання позивачкою відповідної заяви разом із переліком документів, що надають члени сім`ї до районного (міського) ТЦКСП для призначення та виплати одноразової грошової допомоги відповідно до Порядку та умов призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовців Збройних Сил України в період дії воєнного стану, затвердженого наказом Міноборони №45 від 25.01.2023.

У свою чергу Комісія Міноборони, в межах наданих їй дискреційних повноважень, не розглядала заяви позивачки щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги, не призначала та не відмовляла їй у призначенні допомоги та у її виплаті, тому висновок суду про те, що повноваження Міноборони щодо призначення і виплати одноразової грошової допомоги для позивачки є припиненими у зв`язку із виплатою одноразової грошової допомоги для відповідачів, не відповідає фактичним обставинам справи та суперечить законодавству.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вказували, що в оскаржуваному рішенні не наведено мотивів про виникнення у позивачки права вимоги від відповідачів виплати одноразової грошової допомоги шляхом стягнення із них грошових коштів та підстав виникнення у відповідачів обов`язку виплачувати таку допомогу позивачці.

Зважаючи на викладене, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 просили скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив.

Представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Хомяк О.М. підтримав подану ОСОБА_7 апеляційну скаргу з підстав у ній наведених.

Представник позивача адвокат Говорецький А.Б. та представник третьої особи МОУ Москаленко А.О. проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечили, просять оскаржуване рішення залишити без змін.

Представник позивача адвокат Говорецький А.Б., представник відповідачки ОСОБА_1 адвокат Хомяк О.М. та представник третьої особи МОУ Москаленко А.О. вважають, що слід закрити провадження у справі щодо позовних вимог, відповідачем за якими є ОСОБА_2 в зв`язку із смертю останнього.

ОСОБА_3 , як представник неповнолітнього позивача ОСОБА_4 , відповідачка ОСОБА_1 та представник ІНФОРМАЦІЯ_2 до суду не з`явилися, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Згідно положень частин 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

Щодо апеляційної скарги ОСОБА_2 , апеляційний суд виходить з наступного.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 172).

Згідно даних інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №78184939 від 30.08.2024, після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 , спадкова справа не заводилась та спадкоємців, які прийняли спадщину або відмовилися від її прийняття, немає (а.с. 194,195).

Як вбачається із відповіді виконавчого комітету Теофіпольської селищної ради Хмельницького району Хмельницької області №1067/02-39 від 08.10.2024, ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , на момент смерті був зареєстрований один, але проживав разом із дружиною ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 (а.с. 199).

Згідно частини 1 статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до частини 4 статті 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами 2 - 4 статті 1273 цього Кодексу.

Згідно частини 4 статті 1273 ЦК України неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування.

З огляду на вищенаведене, апеляційний суд констатує, що малолітній ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , (в інтересах якого законним представником ОСОБА_3 заявлено позов в тому числі і до ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 ), будучи внуком померлого відповідача ОСОБА_2 та не відмовившись від прийняття спадщини після смерті останнього, є таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 за правом представлення.

Відповідно до частини 1 статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач.

ЦПК України не передбачає можливості поєднання сторін судового процесу в одній особі, не передбачає й поняття «неналежний відповідач», не визначає й механізму заміни останнього, позаяк положення кодексу спрямовані на вирішення спору, якого не може бути із «самим собою».

Таким чином, у випадку встановлення судом процесуального випадку за якого позивачем та відповідачем у справі є фактично одна і та сама особа, розгляд заявленого позову в цій частині є неможливим за відсутністю спору, як такого.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду, викладених в постанові від 29 .06.2021 у справі №907/551/17.

За змістом пункту 1 частини 1 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Суд закриває провадження у справі з підстав, передбачених статтею 255 ЦПК, перелік якої є вичерпним і поширювальному тлумаченню не підлягає. За правилом пункту 2 частини 1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

За вказаних обставин, провадження у справі за позовом ОСОБА_3 в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ІНФОРМАЦІЯ_8 , МОУ про стягнення частини одноразової грошової допомоги підлягає закриттю, із скасуванням постановленого судом першої інстанції судового рішення по справі в частині позовних вимог, відповідачем за якими є ОСОБА_2 .

Щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 , апеляційний суд виходить з наступного.

Так, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , до ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із того, що останній, будучи малолітнім сином загиблого ОСОБА_5 , має право на отримання частини одноразової грошової. І так як матір загиблого військовослужбовця ОСОБА_5 отримала одноразову допомогу в розмірі 7500000 грн, тому наявні підстави для перерозподілу зазначеної суми з врахуванням права дитини загиблого військовослужбовця ОСОБА_5 в розмірі 2500000 грн.

З таким висновком районного суду судова колегія погоджується, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Так, 13 січня 2023 року ІНФОРМАЦІЯ_8 перераховано ОСОБА_1 7500000 грн. одноразової грошової допомоги, як члену сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_5 (платіжне доручення №36 від 13.01.2023) (а.с. 79-81).

Рішенням Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 29 березня 2023 року у справі №685/125/23, що набрало законної сили 29.04.2023, встановлено факт, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , був батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 20).

Згідно свідоцтва про народження Серії НОМЕР_3 , виданого повторно 11.05.2023 Теофіпольським ВРАЦС у Хмельницькому районі, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 є ОСОБА_5 та ОСОБА_3 (а.с.7).

Згідно відповідей ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15.06.2023 №8/1/4959 та МОУ від 30.08.2023 №501/25/1731 на звернення ОСОБА_3 від 25.05.2023 стосовно сприяння у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги малолітньому ОСОБА_4 у зв`язку із загибеллю батька ОСОБА_5 повідомляється, що на підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13.01.2023 №32 згадана допомога була розподілена та виплачена в повному розмірі матері та батьку ОСОБА_5 17.01.2023, тому відповідно до п.2 постанови КМУ від 28.02.2022 №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам родового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» відсутні підстави для направлення документів на розгляд комісії Міністерства оборони України. У зв`язку із недосягненням взаємної згоди щодо питання перерозподілу суми одноразової грошової допомоги, запропоновано вирішити дане питання з батьками загиблого ОСОБА_5 в судовому порядку (а.с.14,15).

Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Згідно із частиною 1 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.

Згідно із підпунктом 1 пункту 2 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до статті 16-1 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).

Пунктом 2 Постанови КМУ «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» №168 від 28.02.2022 визначено, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пункті 1 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15000000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.

Особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, можуть реалізувати це право з дня його виникнення. Днем виникнення такого права є дата загибелі особи, зазначеної у пункті 1 цієї постанови, в період дії воєнного стану, що зазначена у свідоцтві про смерть.

У разі відмови однієї або кількох осіб, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої цією постановою, від її отримання або якщо зазначені особи протягом трьох років з дня виникнення у них такого права його не реалізували, їх частки розподіляються між іншими особами, які мають право на одноразову грошову допомогу. Особам, які мають право на одноразову грошову допомогу, виплата їх частки здійснюється незалежно від реалізації такого права іншими особами.

Якщо після призначення та виплати одноразової грошової допомоги у повному розмірі, зазначеному в абзаці першому цього пункту, за її отриманням звертаються інші особи, які мають на неї право, питання щодо перерозподілу суми такої допомоги вирішується за взаємною згодою осіб або в судовому порядку.

У відповідності до положень статті 242 ЦК України батьки є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей.

В силу положень абзацу 1 частини 1 статті 177 СК України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах.

Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Оцінивши у відповідності до вимог статті 89 ЦПК України, подані учасниками справами докази, а саме копії: свідоцтва про смерть ОСОБА_5 . Серії НОМЕР_4 , витягу з протоколу засідання 18 Регіональної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 26.08.2022 №1543, витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) с. Первомайське від 22.09.2022 №310, платіжного доручення №36 від 13.01.2023, свідоцтва про народження ОСОБА_4 Серії НОМЕР_3 , звернення ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , від 25.03.2023, відповіді ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15.06.2023 №8/1/4959 та МОУ від 30.08.2023 №501/25/1731, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що малолітній ОСОБА_4 , будучи сином загиблого військовослужбовця ОСОБА_5 , має право на отримання 1/3 частини одноразової грошової допомоги в розмірі 2500000 грн, призначеної членам сім`ї загиблого військовослужбовця та отриманої матір`ю загиблого ОСОБА_5 в розмірі 7500000 грн.

На думку судової колегії є такими, що не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на вихід районного суду за межі позовних вимог, адже ОСОБА_3 просила здійснити перерозподіл грошової допомоги шляхом стягнення коштів з відповідачки ОСОБА_1 саме на її користь, а суд стягнув кошти на користь малолітнього ОСОБА_4 .

Адже, як слідує із позовної заяви, ОСОБА_3 у вересні 2023 року звернулася до суду не у власних інтересах, а в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , будучи його законним представником в силу закону та просила суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь для ОСОБА_4 частину одноразової грошової допомоги в розмірі 2500000 грн. Врахувавши, що саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , як син загиблого військовослужбовця, має право на отримання частини одноразової грошової допомоги, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо стягнення з ОСОБА_1 частини одноразової грошової допомоги у розмірі 2500000 грн. саме на користь ОСОБА_4 , що не є виходом за межі позовних вимог.

Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо невідповідності фактичним обставинам справи висновку суду першої інстанції про здійснення позивачкою усіх дій, покладених на неї законом, щодо призначення її сину одноразової грошової допомоги після загибелі його батька ОСОБА_5 .

Встановивши, що рішення Теофіпольського районного суду від 29 березня 2023 року у справі №686/125/23, яким встановлено факт, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , був батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , набрало законної сили 29 квітня 2023 та повторну видачу 11.05.2023 Теофіпольським ВРАЦС у Хмельницькому районі свідоцтва про народження ОСОБА_4 , де в графі батько зазначено ОСОБА_5 , а в графі мати - ОСОБА_3 ; врахувавши звернення 25.05.2023 ОСОБА_3 в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_2 і МОУ із відповідними заявами про надання інформації щодо дій з метою отримання одноразової грошової допомоги після смерті військовослужбовця ОСОБА_5 та відповіді ІНФОРМАЦІЯ_2 від 15.06.2023 і МОУ від 30.08.2023, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що ОСОБА_8 , діючи в інтересах малолітнього ОСОБА_4 , здійснила всі необхідні дії, що визначені діючим законодавством, для призначення і отримання малолітньою дитиною частини одноразової грошової допомоги після загибелі батька, звернувшись до суду із відповідним позовом до ОСОБА_1 , як матері загиблого військовослужбовця ОСОБА_5 , яка отримала від держави частину одноразової грошової виплати до часу оформлення ОСОБА_3 документів щодо батьківства загиблого ОСОБА_5 відносно малолітнього ОСОБА_4 .

Крім того, аргументи скарги про те, що комісія Міноборони не розглядала заяви позивачки про призначення і виплати одноразової грошової допомоги малолісному ОСОБА_4 та не призначала такої допомоги і так само не відмовляла у її призначені і виплаті, у зв`язку із чим позивачка не оскаржувала будь-яких дій або бездіяльності органів військового управління, не свідчать про відсутність права дитини військовослужбовця, який загинув, на отримання частки одноразової грошової виплати, визначеної законом.

Судова колегія вважає, що усі доводи апеляційної скарги зводяться до суб`єктивного тлумачення відповідачкою ОСОБА_1 норм матеріального права, обставин справи і зводяться до переоцінки доказів, що були предметом судового розгляду і яким районний суд надав правильну правову оцінку, а тому не слугують підставою для скасування рішення суду першої інстанції відносно ОСОБА_1 , що постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Разом з тим, на думку колегії суддів, суд першої інстанції помилково зазначив в резолютивній частині оскаржуваного рішення щодо стягнення з відповідачки ОСОБА_1 коштів саме «на поточний рахунок, який відкритий ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_4 », а тому слід виключити зазначене з абзацу другого резолютивної частини рішення Теофіпольського районного суду від 09 січня 2024 року.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 377, 382 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 09 січня 2024 року в частині позовних вимог, відповідачем за якими є ОСОБА_2 скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_3 в інтересах малолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Міністерство оборони України про стягнення частини одноразової грошової допомоги.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Теофіпольського районного суду Хмельницької області від 09 січня 2024 року в частині задоволених позовних вимог, відповідачем за якими є ОСОБА_1 змінити, виключивши з абзацу другого резолютивної частини рішення суду посилання «на поточний рахунок, відкритий ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_4 ». В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 листопада 2024 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай