Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
-------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------------
15.03.2024 2/394/129/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2024 року Новоархангельський районний суд Кіровоградської області

в складі головуючого: судді - Запорожець О.М.

при секретарі: Лясковській О.М.

розглянувши у судовому засіданні в смт Новоархангельськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за розпискою,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за розпискою, посилаючись на те, що ним особисто 24.05.2021 року було передано в борг відповідачу грошові кошти в сумі 40000 грн.

На підтвердження отримання коштів відповідачем було надано особисту письмову розписку від 24 травня 2021 року із зазначенням умов їх повернення, а саме повернути всю суму позики до 30.09.2021 року.

Незважаючи на досить тривалий час користування позикою, відповідач не повернув позивачу отримані кошти.

Листом №438 від 21.03.2023 року позивачем було повідомлено відповідача за місцем проживання про необхідність повернення коштів. Відповідач даний лист не отримав, причина повернення - адресат відсутній за вказаною адресою.

Листом № 725 від 21.03.2023 року позивачем було повідомлено відповідача за місцем реєстрації про необхідність повернення коштів. Відповідач даний лист не отримав та кошти не повернув, жодних пояснень не надав про причини такого неповернення.

Відповідач, незважаючи на встановлений та погоджений порядок та умови повернення грошових коштів, уникає від виконання зобов`язання.

Неодноразові звернення позивача з проханням дотримуватися взятого зобов`язання щодо повернення грошових коштів відповідачем постійно ігноруються.

В результаті такої поведінки відповідача позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Вважає, що кожен громадянин має право розпоряджатися своїм майном, в тому числі шляхом укладення договору позики.

Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму в розмірі 40000 грн. у рахунок погашення боргу за розпискою від 24.05.2021 року, інфляційне збільшення в розмірі 14070,55 грн. та три відсотки річних за розпискою від 24.05.2021 року в розмірі 2695,89 грн. а також 1073,60 грн. відшкодування судових витрат зі сплати судового збору/а.с.1-3/.

Позивач в судове засідання не з`явився, надіслав суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав /а.с.31/.

Відповідач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності, зазначив, що позовні вимоги не визнає, розписку від 24.05.2021 року писав, але грошові кошти від позивача не отримував /а.с.34/.

Суд вважає, що справу можливо розглянути у відсутність сторін на підставі наявних в цивільній справі доказах.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи в сукупності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 1, 2 та 3 ст. 89 ЦПК України, визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судом встановлено, що між позивачем і відповідачем був укладений договір позики, згідно якого позивачем було передано відповідачу суму у розмірі 40000 грн. терміном до 30.09.2021 року.

Факт передачі та отримання вказаної суми відповідачем підтверджується оригіналом розписки, долученої позивачем до матеріалів цивільної справи.

Згідно зазначеної розписки, відповідач повинен був повернути зазначену суму боргу до 30.09.2021 року.

Відповідач свої зобов`язання не виконав, до теперішнього часу ніяких сум в рахунок повернення боргу позивачу не здійснив.

Вказана розписка недійсною у встановленому законом порядку не визнана.

Позивач звертався до відповідача із листом-вимогою про повернення йому боргу за вищевказаною розпискою /а.с.9-11/.

Вирішуючи спір, суд зважує на наступні норми матеріального права.

Ст. 1046 ЦК України вказує, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як зазначено у ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Обов`язок позичальника повернути позику визначений ст. 1049 ЦК України, відповідно до якої позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Як зазначено у правовій позиції Верховного Суду України від 02.07.2014 року (у справі № 6-79 цс 14) відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов`язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов`язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов`язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що між сторонами у справі фактично був укладений договір позики на суму 40000 гривень на строк до 30.09.2021 року, що підтверджується оригіналом розписки, яка містить усі істотні моменти, передбачені для договору.

Разом з тим відповідач взяті на себе зобов`язання щодо повернення грошових коштів у строк, обумовлений сторонами, не виконав, будь-якого доказу щодо повного або часткового повернення коштів на адресу суду не направив.

Щодо позовних вимог з приводу стягнення з відповідача інфляційного збільшення та трьох відсотків річних за розпискою від 24.05.2021 року суд зазначає наступне.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Дослідивши текст розписки від 24.05.2021 року про отримання грошових коштів у сумі 40000 грн. судом встановлено, що сторонами не обумовлено умови сплати індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, а тому у задоволенні позовних вимог в цій частині слід відмовити.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення грошових коштів підлягає задоволенню в повному обсязі, а в решті позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 40000 /сорок тисяч/ грн. заборгованості за розпискою, а також 1073 /одну тисячу сімдесят три/ грн. 60 коп. сплаченого судового збору, а всього підлягає стягненню 41073 /сорок одна тисяча сімдесят три/ грн. 60 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Ідентифікаційні дані учасників:

ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_4 .

Рішення може бути оскаржено до Кропивницького Апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Копію даного рішення негайно після постановляння направити учасникам справи.

Суддя: