Справа № 752/4866/24
Провадження № 2/752/3902/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

02 вересня 2024 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді - Машкевич К.В., за участю секретаря - Тертій К.Б., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені, інфляційних втрат та річних,суд

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 68 850, 00 грн. неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 9 124, 63 грн. інфляційних втрат та 2 666, 14 грн. річних.

Посилається в позові на те, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 листопада 2022 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, з 20 вересня 2021 року та до закінчення нею навчання, але не довше, ніж до досягнення нею 23 років, в розмірі 2 395, 00 грн.

На підставі вказаного рішення суду 14 листопада 2023 року був виданий виконавчий лист.

Добровільно рішення суду відповідач не виконує, а тому вона звернула його до примусового виконання.

Внаслідок його невиконання з 20 вереся 2021 ркоу до 14 лютого 2024 року утворилася заборгованість у розмірі 65 850, 00 грн., що підтверджується копією розрахунку заборгованості в ВП № НОМЕР_3 від 14 лютого 2024 року.

Загальна сума пені за цей період часу становить 324 381, 40 грн.

З урахуванням вимог ч.1 ст.196 СК України просить стягнути з відповідча пеню в розмірі заборгованості по аліментах 65 850. 00 гр.

Крім того, відповідно до ст. 625 ЦК України просить стягнути з відповідача 9 124, 63 грн. інфляційних втрат та 2 666, 14 грн. річних.

Позов був зареєстрований судом 06 березня 2024 року та відповідно до ст. 33 ЦПК України було визначено склад суду.

Ухвалою суду від 12 березня 2024 року в справі було відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачу копію позовної заяви з додатками.

Відповідно до ст. 178 ЦПК України відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позов.

15 квітня 2024 року відповідч подав відзив на позов, яким проти позову заперечує.

Посилається на те, що про наявність рішення суду про стягнення з нього аліментів він дізнався лише через додаток Дія в другій половині січня 2024 року.

З урахуванням цього 26 січня 2024 року він звернувся до виконавчої служби Деснянського району м.Києва, а 29 січня 2024 року та 13 лютого 2024 року вніс два платежі в рахунок погашення заборгованості у розмірі 3 000, 00 грн. кожний.

Крім того, 20 лютого 2024 року оплатив індексацію аліментів за 2021-2022 роки в розмірі 569, 31 грн.

Зазначає, що не мав наміру ухилятися від сплати аліментів, оскільки не оскаржував рішеня суду про їх стягнення.

Однак він чекав, щоб позивачка вийшла з ним на зв`язок для узгодження питання про порядок сплати аліментів, оскільки сам не міг цього зробити, так як зв`язок з ним позивачкою заблоковано з 28 лютого 2022 року.

Крім того, він нколи не ухилявся від слати аліментів, однак за станом здоров`я втратив роботу, а в подальшому тяжко захворів його батько, якого потрібно було лікувати та доглядати.

Саме в зв`язку з цим виникла заборгованість на утримання тоді ще неповнолітньої доньки.

Згодом батько помер, він працював на різних роботах і погасив заборгованість.

В подальшому важко захворіла мати, поламавши хребет.

В зв`язку з цим він здебільшого знаходився в селі, доглядав за нею.

Станом на 01 квітня 2024 року заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 немає.

З урахуванням цього, просить у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За змістом ч.9 ст.7 СК України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України.

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Судом встановлено, що рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 листопада 2022 року з відповідача стягнуто аліменти на користь позивачки в розмірі 2 395, 00 грн. щомісяця на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, з 20 вересня 2021 року та до закінчення нею навчання, але не довше, ніж до досягнення нею 23 років.

14 листопада 2023 року позивачка отримала виконавчий лист та 15 листопада 2023 року звернула рішення суду до примусового виконання.

Постановою державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби в м.Києві від 20 листопада 2023 року було відкрито виконавче провадження.

Відповідно до розрахунку заборгованості в ВП № НОМЕР_3 від 14 лютого 2024 року станом на момент його складання заборгованість відповідача по аліментах становить 65 85, 00 грн.

Відповідно до наданого відповідачем розрахунку від 26 червня 2024 року заборгованість у виконавчому провадженні відсутня.

Заборгованість по аліментах сплачена з моменту їх нарахування протягом січня-червня 2024 року.

Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначено ст.ст.180-182 СК України, стягнення заборгованості по аліментах врегульовано ст.ст.194-197 СК України та ст.71 Закону України «Про виконавче провадження».

З точки зору закону аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені).

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Згідно зі ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом ч.1 ст. 546 ЦК України неустойкою забезпечується виконання зобов`язання.

В п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованості утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасної виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками.

В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

З урахуванням того, що згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст.196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

Стягнення пені, передбаченої абз.1 ч.1 ст. 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається.

У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства.

Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні.

Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Тобто, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 196 СК України.

При цьому стягнення пені, передбаченої абз.1 с.1 ст.196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

Судом встановлено, що рішення про стягнення аліментів з відповідача на утримання повнолітньої доньки ухвалено Голосіївським районним судом м.Києва 14 листопада 2022 року, рішення суду набрало законної сили 15 грудня 2022 року.

Аліменти стягнуті з моменту звернення позивачки до суду з 20 вересня 2021 року.

Виконавчий лист позивачкою отримано 14 листпада 2023 року та звернуто до примусового виконання.

Постановою державного виконавця Деснянського відділу державної виконавчої служби у м.Києві від 20 листопада 2023 року відкрито виконавче провадження.

Суд враховує, що рішення про звернення чи незвернення рішення суду до примусового виконання належить виключно стягувану, в даному випадку позивачці.

З цього випливає, що позивачка, тривалий час не отримуючи виконавчий лист та не звертаючи його до виконання, своїми діями штучно створила заборгованість по аліментах.

З урахуванням цього суд вважає, що вина відповідача в виникненні заборгвоансоті по аліментах з моменту ухвалення рішення суду і до звернення позивачкою рішення суду до виконання відсутні.

Таким чином. судом не можуть бути прийняті до уваги твердження позивачки, що відповідач умисно ухиляється від сплати аліментів.

Крім того, матеріали справи не містять доказів і таких доказів не надає позивачка, що до дня звернення нею виконавчого листа до примусового виконання вона зверталася до відповідача з вимогою про необхідність виконання рішення суду у добровільному порядку, повідомивши його про способи перерахування коштів, її номер банківського рахунку, або інші можливі способи перерахування аліментних платежів.

Навпаки, в відзиві на позов відповідач обґрунтував неможливість виконання рішення суду в добровільному порядку внаслідок поведінки самої позивачки, якою вказані в відзиві твердження не спростовані.

З урахуванням цього суд вважає, що підстави для висновку про винні дії відповідача в виникненні заборгованості по аліментах, тим більше умислу на ухилення від сплати аліментів, до моменту звернення позивачкою рішення суду до виконання, відсутні.

На цю користь свідчить і те, що з моменту обізнаності відповідача про відкрите виконавче провадження в січні 2024 року заборгованість по аліментах ним була погашена до квітня 2024 року.

Це підверджуєтьмя розрахунком заборгованості станом на 26 червня 2024 року, наданим відповідачем.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року в справі № 572/1762/15ц,роз`яснено, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання.

Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Однак, при вирішенні суми пені до стягнення сд враховує наступне.

За змістом ст. 196 СК України відповідальність у вигляді пені можлива лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Сімейне законодавство містить презумпцію вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати, що є правовою підставою для застосування до нього відповідальності передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника.

Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постановах від 20 липня 2020 року в справі № 362/4462/16 та від 19 січня 2022 року в справі № 711/679/21.

Я заначено в вище приведеній постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин.

У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається.

Відповідно до ч.2 с.196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Відповідно до ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.

Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин.

Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.

Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки, суд на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

З урахуванням приведеного вище, приведених відповідачем обґрунтувань, відсутності в СК України норми про можливість звільнення боржника від відповідальності платника аліментів, суд приходить до висновку про зменшення розміру пені до стягнення.

З урахуванням приведеного вище, відсутності у суду права на звільнення боржника від сплати пені за невиконання обов`язку по сплаті аліментів, період, за який вона утворилася та обставини її утворення, період, за який був погашений борг по аліментах та його розмір,беручи до уваги те, що неустойка не повинна бути надмірним тягарем, яка би спотворювала її розумне стимулююче призначення у відповідних відносинах, керуючись принципом розумності у сімейних відносинах, суд приходить до висновку про зменшення розміру пені до 5 % від заявленої суми, а саме 3 292, 50 грн.

Щодо сягнення інфляційних втрат та річних на суму пені, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням.

Частиною 5 ст.11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду.

Відповідно до загальних умов виконання зобов`язань, встановлених статтею 526 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов`язань.

Зобов`язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року в справі № 912/1120/16 проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за ч.2 ст. 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання.

Враховуючи викладене вище, висновки суду про відсутність вини відповідача в виникненні заборгованості по аліментах, в його діях відсутнє протиправне невиконання грошового зобов`язання, а тому підстави для задоволення вимог позивачки в цій частині відсутні.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За подання до суду позовної заяви немайнового характеру з фізичної особи справляється судовий збір, що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» визначає, що з 01 січня 2024 року розмір прожиткового мінімум для працездатних осіб становить 3 028, 00 грн.

Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 211, 20 гр. на користь держави.

Керуючись ст.ст. 7, 155, 196, 196 Сімейного кодексу України, ст. ст. 15, 16, 509. 525, 546, 549, 625 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 292, 50 грн. пені.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1211,20 грн.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.В.Машкевич