Справа № 216/8436/23
провадження 2/216/1104/24
РІШЕННЯ

іменем України

26 лютого 2024 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Кузнецова Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Максименко А.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 01.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №44641 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №0671-7375 від 12.04.2021, укладеним з кредитором ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС». Вказаний напис вчинено з метою задоволення вимог ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», який став правонаступником всіх прав і обов`язків за договором факторингу №02/10/2021 від 28.10.2021, укладеному між ТОВ «УКР КРЕДИТ ФІНАНС» та ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС». Загальна сума заборгованості за період з 25.04.2021 по 15.11.2021, яка була стягнута за виконавчим написом, становить 19114,00 грн. В подальшому, рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.10.2023 вказаний виконавчий напис скасовано. Рішення суду набрало законної сили 16.11.2023. Відтак, правові підстави, відповідно до яких з позивача були стягнуті грошові кошти, в установленому порядку відпали. Таким чином, позивач вважає, що дані кошти було стягнуто незаконно та вони підлягають поверненню як безпідставно отримані грошові кошти на підставі ст. 1212 ЦК України.

Зважаючи на предмет та ціну позову, а також інші обставини, які підлягають врахуванню у відповідності до положень пунктів 1 - 8 частини 3 статті 274 Цивільного процесуального кодексу України, дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, у зв`язку з чим, на підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Представник відповідача подав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказує, що відповідно до правової позиції Верховного Суду України (постанова судових палат у цивільних та господарських справах ВСУ від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13) у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно позивачу. Як вбачається із матеріалів справи, правовою підставою для стягнення з боржника (позивача) коштів, є кредитний договір і наявність у позичальника заборгованості за кредитним договором. Кредитний договір є достатньою правовою підставою для отримання новим кредитором ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» з позичальника коштів в рахунок сплати заборгованості за ним. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК може застосовуватися тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору. Станом на даний час, кредитний договір не визнаний недійсним, не змінений та не розірваний, а отже відсутні підстави для повернення стягнутої з позичальника заборгованості за вказаним кредитним договором в процесі виконання виконавчого напису нотаріуса, оскільки, на момент здійснення такого стягнення, всі дії по виконанню такого виконавчого напису здійснювалися правомірно. Визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню в силу норм чинного законодавства не є підставою для повернення боржнику стягнутих на його підставі коштів в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Крім цього, позивачем не взято до уваги те, що сума, яка відраховується із боржника в рамках виконавчого провадження не повністю перераховується стягувачу, оскільки ЗУ «Про виконавче провадження» передбачає визначення та стягнення із боржника витрат на проведення виконавчих дій, а також стягнення основної винагороди приватного виконавця. Лише після стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій стягувачу перераховуються кошти у якості заборгованості за кредитними договором. Тому, та сума, яку просить позивач стягнути із ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» в розмірі 19114,00 грн не підлягає задоволенню.

Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному дослідженні обставин справи, дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому, відповідно до роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

З урахуванням встановлених у справі обставин, суд дійшов висновку, що спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що 01.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. вчинено виконавчий напис №44641, яким з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» стягнуто заборгованість за кредитним договором 0671-7375 від 12.04.2021 у розмірі 16320,00 грн. та плату за вчинення виконавчого напису 630,00 грн. Загальна сума, що підлягає стягненню становить 16950,00 гривень.

Приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області, Біловолом В.О., на підставі вказаного виконавчого напису відкрито виконавче провадження №68544290.

В межах виконавчого провадження №68544290, стягнуто з боржника грошових коштів у загальній сумі 19114,00 грн, з яких: 16950,00 грн перераховано стягувачу в рахунок погашення боргу; 1695,00 грн - основна винагорода приватного виконавця та 469,00 грн - витрати виконавчого провадження.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.10.2023, яке набрало законної сили 16.11.2023, виконавчий напис №44641 від 01.12.2021, який вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О., було визнано таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зі змісту ст.1212ЦК України вбачається, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі.

Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права, а збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося.

Частинами 2, 3 ст. 1212 ЦК України встановлено, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставно набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року у справі №201/6498/20 (провадження № 61-88св21) зазначив, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі ст. 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі №910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі №910/16664/18.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконання виконавчого напису за реєстровим №44641, який вчинено 01.12.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. у межах виконавчого провадження №68544290, стягнуто з боржника грошові кошти у загальній сумі у загальній сумі 19114,00 грн, з яких 16950,00 грн перераховано на рахунок ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС».

Рішенням Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16.10.2023, яке набрало законної сили, вищевказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню.

З вказаного вбачається, що правові підстави набуття ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» грошових коштів у розмірі 16950,00 грн, які стягнуті з ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, а відтак, такі кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до ст. 1212 ЦК України.

Щодо позовних вимог про стягнення з ТОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» безпідставно утриманих коштів у сумі 2164,00 грн, суд зазначає наступне.

Дані грошові кошти були стягнуті з боржника на користь приватного виконавця Біловола В.О. в межах виконавчого провадження та не є безпідставно набутими, оскільки підставою набуття коштів були чинна постанова приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди та постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Грошові кошти у розмірі 2164,00 грн є витратами виконавчого провадження та основною винагородою приватного виконавця, їх стягнення провадилось на підставі ст.ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження», тому в даному випадку правові підстави для застосування статті 1212 ЦК України, відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з урахуванням часткового задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 952,05 грн.

Враховуючи викладене та керуючись, ст.ст. 11, 15, 16, 257, 264, 268, 319, 322, 1212 ЦК України, ст.ст. 5-8, 12-19, 23, 89, 128, 131, 136, 141, 197, 258-259, 263,265, 268, 274, 354-355 ЦПК України суд,

ухвалив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів - задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти, в розмірі 16950,00 грн (шістнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят гривень).

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, у вигляді судового збору в розмірі 952,05 грн (дев`ятсот п`ятдесят дві гривні, 05 копійок).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», , місце проживання (знаходження): Київська область, м. Київ, вул. Генерала Алмазова, буд. 13, офіс 512.

Рішення прийнято, складено і підписано в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу.

Суддя Р.О.КУЗНЕЦОВ