Справа № 302/214/24
Провадження № 2/302/153/24
Номер рядка звіту 69
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2024 селище Міжгір?я Закарпатської області

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого, судді Пухальського С. В.,

за участю секретаря судового засідання Куруц В. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про збільшення розміру аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даною позовною заявою обґрунтовуючи вимоги тим, що під час перебування з відповідачкою в шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

З 27.08.2022 ОСОБА_4 був зарахований на перший курс Вищого професійного училища Львівського державного університету безпеки життєдіяльності (м. Вінниця), на денну форму навчання, строк навчання: з 27.08.2022 по березень 2025 року.

На підставі рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 22.08.2023 з відповідачки стягуються аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, ОСОБА_4 у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з 14.04.2023 та до закінчення сином навчання.

Позивачу стало відомо, що відповідачка на даний час офіційно працевлаштована у ФОП ОСОБА_5 , її середньомісячна заробітна плата за період з 01.07.2023 по 31.12.2023 склала 6 800,00 грн. Після вирахування податків її дохід складає 5 474,00 грн. На цю суму згідно рішення суду від 22.08.2023 державним виконавцем здійснюється розрахунок щомісячного розміру аліментів, який складає: 5 474,00 / 6 = 912,33 грн.

Однак, з урахуванням сучасних економічних реалій такої суми аліментів недостатньо для забезпечення дитині належного матеріального утримання, продовження ним навчання, його фізичного, культурного, духовного та професійного розвитку.

Їх син навчається на денному відділенні, у зв`язку з чим ніде не працює та потребує належної матеріальної підтримки від обох своїх батьків. Зокрема, син потребує щорічного забезпечення кількома комплектами форменого одягу на різні пори року, які, в силу обмеженого матеріального забезпечення навчального закладу, позивачу доводиться придбавати самостійно за власні кошти, взуттям, продуктами харчування, предметами особистої гігієни, канцтоварами, підручниками та іншою навчальною літературою, ліками та іншими речами повсякденного вжитку. З урахуванням високих темпів інфляції та росту цін буквально на все, матеріальні потреби дитини зростають ледве не щодня.

За період з 01.05.2023 по 20.01.2024 витрати сина склали 32 332,20 грн, що в середньому на місяць складає: 32 332,20 / 264 дні х 30 днів ? 3 674,11 грн.

Окрім того, син змушений періодично їздити з місця навчання додому в селище Міжгір`я і у зворотному напрямку. За відсутності прямого сполучення, він змушений їздити з пересадками через селище Воловець. Мінімальна вартість квитка на потяг за маршрутом від смт. Воловець до м. Вінниця становить біля 182,75 грн в одному напрямку (потяг 081Л Ужгород Київ). Додатково витрати на автобус з селища Воловець до селища Міжгір`я становлять мінімум 72,00 грн. Тобто одна поїздка сина з місця навчання додому і у зворотному напрямку обходиться мінімум 509,50 грн.

Додатково до вищевказаних витрат, позивач фактично щосезону купує синові формений одяг та взуття.

За останній час середньомісячні витрати позивача на утримання сина збільшилися до суми біля 6 000,00 грн. І це не враховуючи інші додаткові витрати, зокрема, на відвідування лікарів і стоматологів, на різного роду внесків, витрати на гуртки, витрати на участь у змаганнях та конкурсах, витрати на оздоровлення тощо.

Як наслідок, сума аліментів у розмірі 912,33 грн, яка стягується на даний час з відповідачки в рамках виконавчого провадження, становить лише біля 15% від загальної суми щомісячних витрат, яких потребує їх спільний син.

Вважав, що з моменту прийняття судом рішення про стягнення з відповідачки аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, матеріальне становище відповідачки значно покращилося, оскільки вона офіційно працевлаштована, має стабільний дохід, припускає принаймні частково неофіційний, свідченням чого, на думку позивача, зокрема, є витрати відповідачки на професійну правничу допомогу, які вона понесла при поданні позову до нього про виділ нерухомого майна зі спільної сумісної власності в особисту приватну власність одного з подружжя, в якому відповідачка заявила про понесення судових витрат на загальну суму 7 398,59 грн, з яких судовий збір 2 398,59 грн, витрати на правову допомогу 5 000,00 грн. Ця сума витрат фактично складає суму стягнутих з неї аліментів на утримання сина за весь 2023 рік.

Посилаючись на вказані обставини та норми діючого законодавства позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання повнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з дати пред`явлення даного позову і до закінчення сином навчання.

Ухвалою суду від 22 лютого 2024 року по справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (а.с. 49-50).

Сторони в судове засідання не викликалися, проте відповідачу було встановлено строк в п`ятнадцять днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження на подачу відзиву на позовну заяву.

04.03.2024 подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідачки посилаючись на необґрунтованість заявлених вимог з підстав ненадання позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, які б обумовлювали необхідність збільшення розміру аліментів, просила відмовити у задоволенні заявленого позову та стягнути з позивача понесені відповідачкою судові витрати (а.с. 53-58).

Відповідь на відзив позивачем не подано.

Відповідно до частини 5 статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина 1 статті 4 ЦПК України).

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, на підставі принципу змагальності сторони учасники справи з метою ухвалення рішення на свою користь зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують, або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності ухвалення бажаного для них рішення.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно з положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Частиною 1 статті 77 та частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що з 27.08.2009 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 31.10.2019 у справі № 302/1182/19 (а.с. 9).

У шлюбі в сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які після розірвання шлюбу залишилися проживати з батьком ОСОБА_1 , позивачем у справі, що відповідачкою не оспорюється.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 31.10.2019 у справі № 302/1197/19 з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти в твердій грошовій сумі по 2000,00 грн на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття (а.с. 10-11).

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 26.02.2020 змінено рішення суду від 31.10.2019 в частині визначеного судом першої інстанції розміру стягуваних аліментів з ОСОБА_1 , зменшивши такий розмір аліментів на кожну дитину до суми 1150,00 грн щомісячно (а.с. 11-12).

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 22.03.2021 у справі № 302/165/21 збільшено розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей, визначений постановою Закарпатського апеляційного суду по справі № 302/1197/19 та присуджено до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі твердої грошової суми, по 2000,00 грн щомісячно, на кожну дитину, до досягнення кожною дитиною повноліття (а.с. 14).

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 11.04.2022 у справі № 302/246/22 зменшено розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з твердої грошової суми 2000,00 грн щомісячно на тверду грошову суму 1309,00 грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (а.с. 15-17).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 досяг повноліття.

Як вбачається з довідки № 237 від 24.02.2023, ОСОБА_4 з 27 серпня 2022 року (наказ про зарахування № 305 від 27.08.2022) навчається на першому курсі Вищого професійного училища Львівського державного університету безпеки життєдіяльності (м. Вінниця) за професією 7243 «Дозиметрист», 5161 «Пожежний-рятувальник» та 5169 «Командир відділення оперативно-рятувальної служби цивільного захисту» денної форми навчання за рахунок державного замовлення з подальшим здобуттям освітньо-професійного ступеня «фаховий молодший бакалавр». Загальний термін навчання з 27.08.2022 по березень 2025 року (а.с. 22).

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 22.08.2023 у справі № 302/751/23 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, ОСОБА_4 , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, щомісячно, починаючи з 14.04.2023 та до закінчення сином навчання у Вищому професійному училищі Львівського державного університету безпеки життєдіяльності (м. Вінниця) (а.с. 18-21).

Відповідно до статті 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно зі статтею 180, частиною 3 статті 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання й у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (стаття 199 СК України).

Відповідно до статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Суд виходить з того, що стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що в даному випадку позивач повинен надати докази, що підтверджують наявність юридичних складових певних умов, які дають підстави для збільшення розміру аліментних зобов`язань.

Разом з тим, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження такої зміни матеріального або сімейного стану його чи відповідачки, які б в сукупності свідчили про наявність підстав для вирішення питання про зміну розміру аліментів, відповідно до вимог статті 192 СК України.

Тоді як, встановлено, що за змістом довідки про доходи № 1 від 03.01.2024, виданої ФОП ОСОБА_5 , відповідачка ОСОБА_1 працює в магазині «Спорт Макс» та займає посаду продавця непродовольчих товарів, її загальна сума доходу за період з 01.07.2023 по 31.12.2024 становить 40800,00 грн (щомісячно заробітна плата складає 6800,00 грн, з якої утримується податок з доходів фізичних осіб у розмірі 1326,00 грн) (а.с. 59).

Зі змісту рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 22.08.2023 у справі № 302/751/23 вбачається, що на час його ухвалення ОСОБА_1 отримувала заробітну плату в такому ж розмірі.

Відповіддю старшого державного виконавця Міжгірського відділу ДВС у Хустському районі Закарпатської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції за № 68123360/24-1 від 01.03.2024 та розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 01.03.2024 підтверджується, що ОСОБА_2 станом на 01.03.2024 має заборгованість:

- по аліментам за виконавчим листом № 302/906/21 від 11.01.2022, виданим Міжгірським районним судом Закарпатської області на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в сумі 21186,81 грн;

- за виконавчим листом № 302/1440/21 від 13.05.2022, виданим Міжгірським районним судом Закарпатської області про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів по виконавчому листу № 302/165/21 від 22.03.2021 за період з 17.02.2021 по 01.12.2021 в розмірі 11490,45 грн;

- за виконавчим листом № 302/1162/23 від 02.02.2022, виданим Міжгірським районним судом Закарпатської області про стягнення неустойки (пені) за несплату аліментів по виконавчому листу № 302/906/21 від 11.01.2022 за період з 25.08.2021 по 13.06.2023 в розмірі 31186,81 грн. Загальна заборгованість станом на 01.03.2024 складає 63 864,07 грн (а.с. 60, 61).

Таким чином, стороною позивача не доведено у належний процесуальний спосіб зміни матеріального або сімейного стану його або відповідачки, а тому законних підстав для перегляду розміру аліментів, призначених судовим рішенням на даний час немає.

Суд вважає неналежним доказом копію накладної від 10.12.2023 про купівлю одягу (а.с. 42), оскільки така не містить печатки щодо належності її оформлення, до того ж, видані накладні є документами первинного обліку та не є розрахунковими документами.

Дані виписки з карткового рахунку ОСОБА_4 не є достатнім доказом на підтвердження обставин на які посилається позивач як на підставу своїх вимог.

Принагідно суд зауважує, що під час розгляду справи № 302/751/23, судом встановлено, що згідно наданої т.в.о начальника Вищого професійного училища інформації, викладеної у довідці від 19.06.2023, курсант ОСОБА_4 забезпечується форменим одягом, а також безоплатним проживанням у гуртожитку та харчуванням, отримує щомісячно грошове забезпечення. Також вбачається, що ОСОБА_4 проходить навчання за денною формою навчання, за рахунок державного замовлення.

З огляду вищенаведеного, оцінюючи в сукупності обставини, на яких ґрунтуються заявлені позивачем вимоги, застосовуючи норми законодавства, якими регулюються спірні відносини, аналізуючи надані сторонами докази, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає, оскільки стороною позивача не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б в сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову.

Посилаючись на понесення ОСОБА_1 судових витрат на загальну суму 7 398,59 грн, з яких судовий збір 2 398,59 грн, витрати на правову допомогу 5 000,00 грн, по іншій справі, позивачем не надано доказів на підтвердження вказаних обставин. До того ж, ці обставини, за їх наявності, не можуть свідчити про покращення матеріального стану відповідачки, оскільки, виходячи зі змісту позовної заяви, такі витрати є одноразовими та понесені у зв?язку зі зверненням до суду із позовом з метою захисту майнових прав.

Згідно з частинами 1 та 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Згідно з частинами 1-6 статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

До такого ж висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з договором про надання правової допомоги від 12 вересня 2023 року, адвокат Гренджа В. В., в порядку та на умовах, визначених цим договором, зобов?язалася надавати ОСОБА_1 правову допомогу (а.с. 63-64).

Додатковою угодою до вказаного Договору адвокат Гренджа В. В. та Гренджа В. І. погодили виплату у даній справі Клієнтом Адвокату гонорару в сумі 3500,00 грн, з яких 500 грн підготовка запиту до державної виконавчої служби та 3000,00 грн підготовка відзиву на позов (а.с. 67).

Вирішуючи питання про стягнення витрат, які мають бути компенсовані позивачем відповідачці за надання правничої допомоги під час розгляду справи, суд керується принципами розумності, добросовісності та виваженості.

Оцінивши подані представником відповідачки докази на підтвердження витрат на правову допомогу, з позивача на користь відповідачки підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу, розмір яких виходячи з принципу обґрунтованості та пропорційності розміру судових витрат до предмета спору, співмірності розміру судових витрат зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, з огляду на розгляд справи в спрощеному порядку без виклику сторін, суд визначає в сумі 1000,00 грн.

Керуючись статтями 2, 3, 10-13, 19, 76-82, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про збільшення розміру аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000,00 грн (одна тисяча гривень).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо або через Міжгірський районний суд Закарпатської області з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 15 березня 2023 року.

Суддя Пухальський С. В.