Справа № 944/6378/23 Головуючий у 1 інстанції: Дем`яновська Ю.Д.
Провадження № 22-ц/811/911/24 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 року м. Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 21 лютого 2024 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2023 року акціонерне товариство комерційний банк (далі АТ КБ) «Приватбанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №б/н від 26.08.2010 року у розмірі 51704 грн. 90 коп., з якої станом на 23.08.2023 року: 43525 грн. 71 коп. заборгованість за кредитом; 8179 грн. 19 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідно до вказаного вище договору відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який у подальшому було збільшено до 55000 грн.

Своїм підписом на анкеті-заяві відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на офіційному банківському сайті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Позивач зазначав, що при укладенні договору сторони керувались положеннями ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, і такими формулярами та стандартами в даному випадку є саме «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті і згідно яких обслуговується відповідач.

26.08.2010 року відповідачем також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій відповідач власним підписом підтвердив, що: «З фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений».

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту, то банк керувався п.п.2.1.1.2.3 договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Зазначає, що банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

В свою чергу, відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме: щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Однак, в процесі користування кредитним рахунком відповідач не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, а також підтверджується випискою по рахунку, яка додається до позовної заяви.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 21 лютого 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 43525 грн. 71 коп. заборгованості за тілом кредиту за кредитним договором б/н від 26.08.2010 року.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» 2684 грн. судових витрат.

Рішення суду оскаржив позивач АТ КБ «Приватбанк», просить його скасувати в частині відмовлених позовних вимог щодо стягнення процентів за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове рішення, яким ці позовні вимоги банку задовольнити; в іншій частині рішення залишити без змін.

Позивач вважає рішення в оскаржуваній частині таким, що ухвалене при неправильному застосуванні норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та невідповідності висновків суду обставинам справи, у зв`язку з неналежною правовою оцінкою доказів, поданих на підтвердження заявлених позовних вимог.

Так, зокрема, позивач не погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача нарахованих процентів і звертає увагу, що до позовної заяви було додано особисто підписану відповідачем довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», в якій зазначено: тип картки, тип кредитної лінії, базова процентна ставка за користування кредитом (3%), розмір щомісячних платежів (7% від заборгованості), строк внесення щомісячних платежів (до 25 числа місяця, наступного за звітним), порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості, розмір штрафів та інше.

Вважає, що при оформленні договірних відносин, між сторонами були досягнуті усі істотні умови кредитування, в тому числі й розмір процентів за користування кредитними коштами.

Звертає увагу, що всі істотні умови кредитування узгоджено спочатку в Довідці про умови кредитування, а потім у Заяві про приєднання до Умов та Правил надання послуг, що особисто підписана клієнтом.

Наголошує, що право банку нараховувати проценти за користування кредитними коштами визначено законом.

Зауважує, що нарахована заборгованість за процентами у розмірі 8179 грн. 19 коп. виникла після підписання Заяви від 02.04.2021 року.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 29.10.2024 року, є дата складення повного судового рішення 08.11.2024 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до частини першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 цього Кодексу, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19) зробила правовий висновок, згідно з яким, Умови та правила надання банківських послуг, з оляду на їх мінливий характер, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети, а тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Також Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про неможливість застосування до вказаних правовідносин правил частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду, з огляду на укладеність договору й вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, вказала на те, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

В іншій справі №382/327/18-ц (провадження №61-21994св19), Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 12 лютого 2020 року, застосовуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року, вказав на наявність правових підстав для стягнення з позичальника інших, окрім тіла кредиту, складових частин заборгованості, зокрема, заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, якщо, окрім анкети-заяви, пред`явлені до позичальника вимоги підтверджені довідкою про умови кредитування, підписаною позичальником, в якій зазначено розмір процентів за користування кредитними коштами, комісії, пені, розмір та порядок внесення щомісячного платежу тощо, оскільки Тарифи Банку та Умови і правила надання банківських послуг, на які посилається банк, не є складовою кредитного договору.

З матеріалів справи встановлено, що у підписаній відповідачем (прізвище та ім`я « ОСОБА_2 » змінив на « ОСОБА_3 ») анкеті-заяві від 26.08.2010 року (а.с.25) не визначено розміру процентів за користування кредитними коштами, пені та інших штрафних санкцій за прострочення виконання грошового зобов`язання, а «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи» банку, які долучено до позовної заяви, не містять підпису позичальника.

Однак, до анкети-заяви позивач долучив Довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 30 днів пільгового періоду» від 26.08.2010 року (а.с.26), яка підписана позичальником, в якій вже вказано про деякі умови кредитування відносно даного позичальника, зокрема: базова процентна ставка в місяць 3% (або 36% річних); розмір щомісячних платежів; процентна ставка в місяць на суму несанкціонованого перевищення кредитного ліміту кредитування 4,5% (або 54% річних) та інш.

Окрім того, в матеріалах справи наявна підписана позичальником Заява про приєднення до Умов та Правил надання послуг від 02.04.2021 року (а.с.15-24), в якій також міститься інформація щодо умов кредитування, в тому числі й щодо розмірі ліміту кредиту, строку кредитування, розміру процентної ставки: для карт «Універсальна» 42,0% річних (або 3,5% в місяць); для карт «Універсальна Gold» 40,8 (або 3,4% в місяць), реальна річна процентна ставка за користування кредитом в межах пільгового періоду, який становить 30 днів, та поза межами пільгового періоду і погашення кредита мінімальними платежами.

Згідно з наданим розрахунком заборгованості, така виникла за період з 03.04.2021 року по 23.08.2023 року (а.с.9-12).

У вказаний період кредитування банком застосовувалась процентна ставка, яка зазначена у вказаній заяві, підписані позичальником 02.04.2021 року, 3,4% в місяць (40,8% річних).

Отже, підстав для відмови у стягненні заборгованості по процентам за користування кредитними коштами, нарахованих у період з 03.04.2021 року по 23.08.2023 року, не було, оскільки таке нарахування процентів у повній мірі відповідає погодженим між сторонами умовам кредитування, зокрема, Заяві про приєднення до Умов та Правил надання послуг від 02.04.2021 року (а.с.15-24).

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами у розмірі 8179 грн. 19 коп. необхідно скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цієї позовної вимоги.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги позивача, стягнув у його користь судовий збір за подання позовної заяви в повному обсязі 2684 грн., тому в цій частині підстав для зміни рішення немає.

Отже, в решті визначених процесуальним законом підстав для скасування чи зміни рішення немає.

Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України та з урахуванням наслідків апеляційного розгляду справи задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, понесені позивачем по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 4026 грн.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 21 лютого 2024 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитними коштами у розмірі 8179 гривень 19 копійок скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення, яким цю позовну вимогу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість по процентам за користування кредитними коштами у розмірі 8179 гривень 19 копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4026 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 08 листопада 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич