Провадження № 2/750/2319/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2024 року м. Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

судді - Рахманкулової І.П.,

секретарем Мойсієнко К.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну способу стягнення аліментів та збільшення їх розміру,

в с т а н о в и в:

03 вересня 2024 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, в якому просить змінити спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 квітня 2015 року та стягнути з ОСОБА_4 на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Обґрунтовано позов тим, що рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 квітня 2015 року у справі № 750/2824/15-ц стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісяця до їх повноліття, починаючи з 24.03.2015, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Наразі старший син досяг повноліття, а тому розмір аліментів на меншого сина стягується у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача щомісяця. Проте, в умовах збільшення рівня цін та прожиткового мінімуму на дитину, такий розмір аліментів є недостатнім для утримання сина, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. Вона офіційно працює, але, окрім офіційного заробітку, іншого доходу немає. Натомість відповідач офіційно отримує дохід та має у власності низку нерухомого майна, зокрема він у 2020 році придбав квартиру в АДРЕСА_1 ), що вказує на його значний дохід і можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж стягується на даний час за рішенням суду.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 вересня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

Представник відповідача адвокат Кручек О.О. надіслала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. У відзиві, зокрема, зазначено, що відповідач і так сплачує аліменти на утримання молодшого сина у більшому розмірі, ніж визначено у виконавчому документі, що підтверджується розрахунком державного виконавця, наданого позивачем до позовної заяви. З 15 травня 2019 року по 12 січня 2023 року стягнення аліментів було припинено на підставі заяви стягувача, оскільки відповідач виконував свій обов`язок по утриманню дітей незалежно від рішення суду. Також відповідач оплачує молодшому сину заняття з англійської мови, купив дітям комп`ютер, щомісяця поповнює молодшому сину абонплату за користування мобільним зв`язком та купує дітям все, що вони просять його придбати. Коли зарплата у відповідача була більшою, він сплачував аліменти у більшому розмірі. На даний час розмір доходу відповідача зменшився і він сплачує аліменти в межах своїх фінансових можливостей. Крім того, відповідач вважає, що аліменти було б доцільно стягувати саме в частці від його доходу, оскільки він стабільно отримує заробітну плату, а стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн. буде становити 91% від його заробітної плати, що поставить його у скрутне матеріальне становище. Також у відзиві зазначено, що наявність нерухомого майна це для відповідача більше витрати, ніж доходи і в його будинку наразі безкоштовно проживає позивач разом зі своїм співмешканцем та спільними з відповідачем дітьми. При цьому, в будинку залишилась вся побутова техніка, всі предмети побуту та зроблено ремонт.

Крім того, у відзиві зазначено, що обов`язок щодо утримання неповнолітньої дитини лежить на обох батьках порівну. Мати дітей також працює, отримує заробітну плату та має у власності рухоме і нерухоме майно. Зокрема, їй належить автомобіль Renault Sandero, 2013 року випуску та домоволодіння у селі Тупичів Городнянського р-ну Чернігівської області.

Представник позивача адвокат Кушнеренко Є.Ю. направив до суду відповідь на відзив, в якій підтримав доводи, викладені у позовній заяві, а також зазначив, що у сукупності відповідач сплачує такий розмір аліментів, про який і просить позивач, що підтверджується відзивом на позовну заяву. Крім того, старший син, який наразі досяг повноліття, але продовжує навчання, зареєстрований разом із матір`ю, у зв`язку із чим її витрати на утримання житла збільшились, оскільки вона була позбавлена права на отримання житлової субсидії.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Проте зазначила, що в разі задоволення позовних вимог, відповідач не буде заперечувати про збільшення розміру аліментів до 1/4 частини від всіх його доходів (заробітку) щомісяця. Також представник відповідача зазначила та просила врахувати, що відповідач надає матеріальну допомогу старшому сину, який зараз проживає та навчається за кордоном, у зв`язку із чим вимог про стягнення аліментів на період його навчання ні сином, ні позивачем не пред`являлося.

Заслухавши пояснення учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 2004 року, який рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 листопада 2016 року в справі № 750/9651/16-ц розірвано (а.с. 8).

Від даного шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які проживають разом із позивачем.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 квітня 2015 року в справі № 750/2824/15-ц з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісяця до їх повноліття, починаючи з 24.03.2015 року, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 7).

На виконання вказаного рішення суду позивачу було видано виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні Деснянському відділі державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Згідно листа № 70698876/88481 від 23.08.2024, виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_4 аліментів було завершено 15 травня 2019 року на підставі п. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». У подальшому стягувачем було повторно пред`явлено до відділу виконавчий документ для виконання. 12 січня 2023 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 70698876. Згідно заяви ОСОБА_3 від 27 січня 2023 року, претензій зі сплати аліментів станом на 01 квітня 2022 року відсутні (а.с. 9).

Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, станом на серпень 2024 року, переплата по аліментам становить 6169 грн. 90 коп. (а.с. 12).

Згідно частин першої, другої, третьої статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Наразі старший син сторін досяг повноліття, а тому на меншого неповнолітнього сина аліменти стягуються у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця.

Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що вказаний розмір аліментів є недостатнім для матеріального утримання дитини, а тому просив суд стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн., оскільки грошові кошти у такому ж розмірі і так надає відповідач для утримання неповнолітнього сина.

Проте, представник відповідача у судовому засіданні заперечувала щодо стягнення аліментів саме у твердій грошовій сумі, оскільки відповідач має стабільний дохід, а стягнення аліментів можливо коли платник аліментів має нестабільний, мінливий заробіток. Крім того, представник відповідача зазначила, що у власності відповідача дійсно є будинок по АДРЕСА_2 ), проте він був придбаний ще у 2009 році, тобто у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі. У даному будинку відповідач не мешкає, адже працює та проживає в АДРЕСА_1 була ним придбана ще у 2020 році, але на її утримання він також має обов`язок нести витрати. Також, у період шлюбу був придбаний автомобіль Renault Sandero, 2013 року випуску, який залишився у користуванні позивача. В іншому будинку, належному відповідачу, безкоштовно проживає позивач разом зі своїм співмешканцем та спільними з відповідачем дітьми, а наразі старший син взагалі проживає за кордоном.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04 липня 2005 року, ОСОБА_4 на праві власності належить 1/2 частка житлового будинку АДРЕСА_3 ) (а.с. 16, 17). В даному будинку зареєстрована позивач разом з дітьми, що у судовому засіданні визнано обома сторонами (а.с. 33).

Згідно витягу з Державного реєстру правочинів № 7071530 від 04 березня 2009 року, житловий будинок АДРЕСА_2 ) був придбаний 04 березня 2009 року (а.с. 19), тобто у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

В даному будинку зареєстрований відповідач, що підтверджується відомостями Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області (а.с. 32).

Також, 15 січня 2020 року за ОСОБА_4 зареєстровано квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 36,3 кв.м (а.с. 18).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єктів № 399119031 від 14.10.2024 у власності ОСОБА_3 є земельна ділянка та житловий будинок у АДРЕСА_5 .

Також у власності ОСОБА_3 є автомобіль Renault Sandero, 2013 року випуску, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 .

Згідно наданих до відзиву документів вбачається, що офіційний дохід відповідача не перевищує розміру мінімальної зарплати, що підтверджується копіями довідок про розмір отриманої заробітної плати у ТОВ «Інфоком» та ТОВ «ВД Холдинг».

Відповідно до інформації з реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування дохід позивача теж в межах мінімального розміру зарплати (а.с. 20-25).

Крім того, з наданих відповідачем до відзиву на позовну заяву копій платіжних інструкцій вбачається, що у липні, серпні та вересні 2024 року відповідач перераховував кошти за навчання неповнолітнього сина в розмірі відповідно 1530 грн., 760 грн. та 1360 грн.

Згідно розрахунку державного виконавця на двох дітей (до досягнення старшим сином повноліття) відповідачу нараховувалися аліменти в розмірі 2833 грн., зокрема за грудень 2023 року. Після досягнення старшим сином повноліття, аліменти на неповнолітнього сина нараховуються в розмірі 1598 грн. (а.с. 10, 11, 12).

Тобто, з урахування добровільної сплати відповідачем витрат на репетиторів, він фактично сплачував позивачу грошові кошти на утримання неповнолітнього сина у розмірі більшому, ніж нараховані аліменти.

Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави -учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Отже, прерогатива обрання того чи того способу стягнення аліментів (у частці від доходу або у твердій грошовій сумі), якщо останні вже визначені початково судовим рішенням, належить одержувачу аліментів.

За таких обставин, доводи представника відповідача щодо безпідставності заявленої вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, суд не може прийняти до уваги, адже саме одержувачу аліментів належить право визначати спосіб стягнення аліментів.

Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи, що батьки несуть рівні обов`язки щодо утримання дитини, матеріальне положення сторін, обставини справи, адже відповідач фактично сплачував грошові кошти на утримання неповнолітнього сина у розмірі більшому, ніж нараховані аліменти відповідно до рішення суду, а також що у відповідача відсутній обов`язок сплачувати аліменти за рішенням суду на користь повнолітнього сина, а тому суд вважає за можливе змінити спосіб стягнення аліментів, як про це просить позивач та збільшити їх розмір, стягнувши їх у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісяця.

Проте, оскільки згідно ч. 2 ст. 184 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону, а тому суд не стягує аліменти у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як просить позивач.

Також, суд вирішує питання щодо розподілу витрат на правничу допомогу у даній справі.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано статтею 59 Конституції України та статтею 15 ЦПК України.

За приписами статей 133, 137 ЦПК України витрати на правничу допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Згідно із частинами першою, другою статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачу правничу допомогу надавав адвокат Кушнеренко Є.Ю. на підставі ордеру серії СВ № 1098426 від 30 серпня 2024 року та договору про надання правової допомоги № б/н від 06 серпня 2024 року (а.с. 26).

Позивач сплатила адвокату Кушнеренку Є.Ю. за договором № б/н від 06 серпня 2024 року 5000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 280 від 06 серпня 2024 року (а.с. 27).

Відповідачу правничу допомогу надавала адвокат Кручек О.О. на підставі ордеру серії СВ № 1070065 від 25 вересня 2024 року та договору про надання правничої допомоги № 25/09/2024-ц від 25 вересня 2024 року.

Відповідач сплатив адвокату Кручек О.О. за договором № 25/09/2024-ц від 25 вересня 2024 року 7000 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 814 від 25 вересня 2024 року.

Відповідно до частини другої статті 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно із частиною четвертою статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування понесених особою витрат на професійну правничу допомогу, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи із конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вказані критерії застосовує Європейський Суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п.268).

Відповідно до частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правничу допомогу, а саме: надано договір на правничу допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Така ж позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц.

Оскільки сторонами документально підтверджено понесення витрат на оплату правничої допомоги, а тому суд вважає за необхідне стягнути їх пропорційно до задоволених позовних вимог.

Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави належить стягнути витрати по сплаті судового збору також пропорційно до задоволених позовних вимог.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 2, 12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265, 273, 279, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну способу стягнення аліментів та збільшення їх розміру задовольнити частково.

Змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 квітня 2015 року на неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши спосіб стягнення у твердій грошовій сумі, а саме: стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця смт Срібне (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_3 ) аліменти на неповнолітню дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 726 грн. 72 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3000 грн. витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 2800 грн. витрат на правничу допомогу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 14.11.2024.

Суддя