Справа № 211/5248/23
Провадження № 2/211/350/24
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

29 лютого 2024 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ткаченко С.В.,

при секретарі Бірж Д.В.,

у відсутність сторін ,

розглянувши в місті Кривий Ріг в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_3 . Після його смерті відрилась спадщина на житловий будинок та земельну ділянку, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане майно було набуто ними в період шлюбу. В період шлюбу у них народилось двоє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Діти відмовились від спадщини на її користь.

З метою прийняття спадщини, вона звернулась з заявою до державного нотаріуса Четвертої криворізької державної нотаріальної контори, однак 06.07.2023 року нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку, у зв`язку з тим, що у спадкоємця відсутній належним чином оформлений правовстановлюючий документ на спадкове майно, при цьому, нотаріус вказує в постанові, що згідно до технічного паспорту та відомостей про стан нерухомого майна, виданих КП ДОР «Криворізьке БТІ» за вище вказаною адресою знаходяться: житловий будинок «А», загальною площею 208,6 кв.м., житловою площею 60,3 кв.м., альтанка «Б», огорожа № 1, ворота № 2, огорожа № 3 замощення І.

Її чоловік за життя добудував будинок, мав всі необхідні проектні документи для отримання газо та водопостачання до будинку, мав у власності земельну ділянку, права третіх осіб не порушував, але зареєструвати за життя будинок не встиг, оскільки раптово помер, при цьому вказане майно, було набуто під час шлюбу, тобто вона є співвласником спірного майна. Просила суд встановити факт належності за життя ОСОБА_3 домоволодіння з господарськими спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 право власності на вище вказане домоволодіння та земельну ділянку, площею 0,0785 га, цільове призначення якої, для будівництва та обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 30.10.2023 року відкрито загальне позовне провадження у справі та визначено про проведення підготовчого засідання.

В судове засідання сторони не з`явилися.

Представник позивача адвокат Кафтасьєва Г.В. до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає.

Відповідач ОСОБА_2 до суду надала заяву про розгляд справи у її відсутність,

Зважаючи на викладене, відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Розглянувши справу, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 15.11.1986 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , був укладений шлюб, про що Відділом РАГС Саксаганського РВК в м. Кривий Ріг було зроблено відповідний актовий запис № 1235 ( а.с. 14).

Згідно договору купівлі-продажу незакінченого будівництва житлового будинку ОСОБА_3 придбав незакінчений будівництвом житловий будинок на 50 % за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 16). Станом на 31.12.2012 року право власності на незакінчений будівництвом житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване на праві приватної власності в КП «Криворізьке РБТІ» ДОР за ОСОБА_3 ( а.с. 17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер ( а.с. 13).

Його дружина ОСОБА_1 звернулась з заявою про прийняття спадщини до державного нотаріуса Четвертої криворізької державної нотаріальної контори, однак нотаріуса відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , з кадастровим номером :03:004:0168, площею 0,0785 га., цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка), у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вищевказане нерухоме майно на ім`я померлого ( а.с. 28).

Згідно договору купівлі-продажу незакінченого будівництвом житлового будинку, посвідченого Дацко Я.А., приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу 01 серпня 1997 року за реєстровим № 6898, об`єктом спадщини є незакінчений будівництвом на 50 % житловий будинок, що складається з фундаменту, стін, перекриття, даху, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , але згідно технічного паспорту та відомостей про технічний стан об`єкта нерухомого майна, виданих 21.09.2022 року КП Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» за вищевказаною адресою знаходяться: житловий будинок «А», заг.пл.приміщень 208,6 кв.м, житл. пл. 60,3 кв.м, альтанка «Б», огорожа № 1, ворота № 2, огорожа № 3, замощення І. У вище вказаних документах є примітка: не надано дозвільних документів на будівництво житлового будинку «літ А» загальною площею приміщень 208,6 кв.м., житловою площею 60,3 кв.м.. Таким чином у заявника відсутність документи на новостворене майно на ім`я померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (стаття 16 ЦК України).

У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За вимогами частини першої статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Згідно з вимогами статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не суперечать закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (стаття 190 цього Кодексу).

До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України).

Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

У частині другій статті 372 ЦК України вказано, що в разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Набуття права власності на об`єкти незавершеного будівництва визначено у статті 331 ЦК України. За змістом частини другої цієї статті право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

ЦК України у частині першій статті 376 ЦК України визначає поняття самочинного будівництва. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина друга зазначеної статті).

Інструкція щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затверджена Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 року № 55, порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна, крім земельних ділянок, та застосовується суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна.

Згідно з пунктом 2.3 зазначеної Інструкції не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Висновок про те, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу зробив і Верховний Суд України у постановах від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13 та від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15, а також Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду у постановах: від 06 березня 2019 року у справі № 361/4685/17 (провадження № 61-44133св18), від 15 квітня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц (провадження № 61-43540св18), від 03 червня 2020 року у справі № 722/1882/16-ц (провадження № 61-39287св18), від 16 березня 2021 року у справі № 562/542/19 (провадження № 61-14468св20), від 15 листопада 2021 року у справі № 279/790/18 (провадження № 61-5368св20), від 17 листопада 2021 року у справі № 182/4522/19 (провадження № 61-19065св20), від 16 лютого 2022 року у справі № 495/6053/19 (провадження № 61-1694св21), від 09 березня 2023 року у справі № 127/28862/21 (провадження № 61-9283св22) та інших.

Послідовна і судова практика Великої Палати Верховного Суду стосовно висновку про те, що особа не набуває права власності на самочинне будівництво (постанови від 23 червня 2020 року у справі № 680/214/16 (провадження № 14-445цс16) та від 14 вересня 2021 року у справі № 359/5719/17 (провадження № № 14-8цс21)).

Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

За змістом зазначених норм матеріального права до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію.

Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання.

Аналогічні висновки зробив Верховний Суд України у постановах від 18 листопада 2015 року справі № 6-388цс15, від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15 та від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2710цс15.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 127/5819/20, провадження №61-3962св21 (ЄДРСРУ № 97219060) від 27 травня 2021 року, при дослідженні питання щодо визнання право власності на об`єкти самочинного будівництва в порядку спадкування Верховний суд вказує, що при вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на нерухоме майно, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Згідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За загальним правилом статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 331 ЦК України регулює питання набуття права власності на новостворене майно та об`єкти незавершеного будівництва: право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі.

Ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Частиною третьою статті 331 ЦК України визначено, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Не набувають такого права і спадкоємці цих осіб.

Відповідно до роз`яснення Міністерства юстиції України від 21.02.2005 №19-32/319 в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Право власності на об`єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім`я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва.

Отже, якщо об`єкт будівництва не був завершений спадкодавцем чи не був прийнятий в експлуатацію, або право власності не було за ним зареєстроване, то до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право завершити будівництво (як правонаступник спадкодавця - замінений у порядку спадкування забудовник); право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності.

Таким чином, спадкоємець має право звернутись до суду з позовом про визнання за ним майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України.

Не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-286цс15 та підтверджується усталеною практикою Верховного Суду (справи №№ 334/4070/17 (61-10552св19), 552/2691/16-ц (61-12св17), 127/26186/16 (61-44319св18), 347/2273/17 (61-45856св18)).

Таким чином, самочинне будівництво не може входити до складу спадщини, а отже не підлягає легалізації через правову процедуру спадкування.

Аналогічні висновки висловлені Верховним Судом у постанові від 02 грудня 2020 року у справі № 288/1718/19 (ЄДРСРУ № 93302298).

Таким чином, в ході судового розгляду справи встановлено, що в розумінні ст. 376 ЦК України житловий будинок «А», загальною площею 208, 6 кв.м., житловою площею 60,3 кв.м., альтанка «Б», огорожа № 1, ворота № 2, огорожа № 3, замощення І,є самочинним будівництвом, оскільки воно збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, вказане домоволодіння не було прийнято в експлуатацію, за життя за ОСОБА_3 не було зареєстровано у встановленому законом порядку право власності на вказане домоволодіння.

Отже, з урахуванням викладених вище норм матеріального права, сталої та сформованої судової практики Верховного Суду України, Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду вищевказане самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу та це самочинне будівництво не може входити до складу спадщини.

Зважаючи на те, що до складу спадщини входять усі належні спадкодавцеві як забудовнику права та обов`язки, а саме: право власності на будівельні матеріали та обладнання, які були використані спадкодавцем у процесі цього будівництва; право передати від свого імені для прийняття в експлуатацію завершений будівництвом об`єкт; право одержати на своє ім`я свідоцтво про право власності та зареєструвати право власності, спадкоємці мають право звернутись до суду з позовом про визнання за ними майнових прав забудовника як таких, що входять до складу спадщини.

Вказане узгоджується із правовою позицією, викладеною у п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відповідно до якої, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Встановлено, що ОСОБА_3 безоплатно передано у власність земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для обслуговування житлового будинку і господарських споруд.

Безоплатна передача земельної ділянки у власність свідчить про відсутність правових підстав для задоволення вимог про визнання права власності в порядку спадкування, втім позивачка має право на отримання у власність частки у разі визнання за нею права власності на житловий будинок.

Оскільки в цьому спорі у задоволенні вимог про визнання права власності відмовлено, а вимоги про визнання права власності на земельну ділянку є похідними, то вони також задоволенню не підлягають.

Згідно з вимогами ч ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 76-81, 83, 258, 259,265, 268, 352-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - залишити без задоволення.

Витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня отримання копії рішення апеляційної скарги. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення його повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: С. В. Ткаченко