КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 755/5362/23 Головуючий у суді першої інстанції - Яровенко Н.О.
Номер провадження № 22-ц/824/5003/2024 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Сукач О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою ОСОБА_2 , на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк» про стягнення безпідставно набутого майна (грошових коштів),-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до АТ «Універсал Банк» про стягнення безпідставно набутого майна (грошових коштів), відповідно до якого, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просила суд стягнути з відповідача на її користь 55350 доларів США, 147 000 грн та суму понесених судових витрат в розмірі 13 420 грн та 70 000 грн.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2023 року провадження у справі закрито.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що суд дійшов передчасного висновку про наявність підстав для закриття провадження у даній справі через нібито повторність звернення із позовом про стягнення безпідставно набутого майна (набутих коштів), оскільки у даній справі та справі №755/9384/15 тотожними є лише учасники справи, натомість предмет позову та підстава позову різняться.

Так, підставою позову у справі №755/9384/15 була економічна експертиза КНДІСЕ від 29 червня 2016 року, а в даній справі - почеркознавча експертиза №1531/тдд від 20 грудня 2016 року, проведена в рамках кримінального провадження. А також різняться суми позовних вимог.

Апелянт вважає, що судом не було досліджено на підставі яких фактів та доказів позивач просила про захист свого порушеного права у справі, де ОСОБА_1 намагається повернути вкрадені працівниками відповідача її особисті кошти.

Враховуючи викладене, апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.

19 грудня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника АТ «Універсал Банк» - Лисенка В.М., у якому останній не погоджується із доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін.

Так, відповідач вказує, що предметом спору в даній справі є грошові кошти, що були надмірно сплачені ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу за кредитним договором №010-2008-961 від 31 березня 2008 року, що було предметом розгляду як в справі №755/9384/15 так і в даній справі. Отже, відповідач вважає, що предмет справи та підстави є тотожними, змінено лише формулювання вимоги, а тому суд першої інстанції ухвалив законне судове рішення.

При апеляційному розгляді справи представник позивача у справі ОСОБА_1 - адвокат Василюк Н.І. підтримала, доводи викладені в апеляційній скарзі та просила її задовольнити, ухвалу суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи по суті.

При цьому зазначила, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що підстави звернення позивача із вказаним позовом є тотожними із підставами, які були предметом розгляду у цивільній справі №755/9384/15, оскільки підставою зверненні позивачки до суду у справі 755/9384/15 були висновки зазначені в економічній експертизі, проведеній КНДІСЕ від 29 червня 2016 року, а в даній справі - висновки почеркознавчої експертизи №1531/тдд від 20 грудня 2016 року, що була проведена в рамках кримінального провадження. Крім того, позивачем також визначена інша сума позовних вимог.

Представник АТ «Універсал Банк» - Лисенко В.М. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції просив залишити без змін, оскільки доводи, на які посилається апелянт, не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків викладених в ухвалі суду.

Вважає посилання представника позивача на різні докази, якими позивач обґрунтовував своє звернення до суду не достатніми для висновку про зміну підстав звернення позивача до суду із вказаним позовом. Оскільки і при попередньому, і при даному зверненні позивач посилався на положення ст. 1212 ЦК України та обґрунтовував свої вимоги, одними і тими ж обставинами, а саме що при виконанні зобов`язань за кредитним договором №010-2008-961 від 31 березня 2008 рокупозивачем було сплачено зайві кошти. Однак ці обставини уже були предметом розгляду суддів першої, апеляційної та касаційної інстанції при вирішенні спору у цивільній справі № №755/9384/15 і судами надана відповідна правова оцінка зазначеним доводам позивача. Сама по собі зміна суми коштів, які позивач просить стягнути з банку не впливає на суть спору, та не свідчить про зміну предмету спору, оскільки і в попередній, і в даній справі предметом спору були саме грошові кошті, які, як вважає позивачка, вона переплатила при поверненні суми кредиту.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до АТ «Універсал Банк» про стягнення безпідставно набутого майна (набутих коштів).

11 серпня 2023 року представник позивача ОСОБА_2 подала до суду заяву про зміну предмету позову з якої вбачається, що позивач просить суд стягнути із АТ «Універсал Банк» безпідставне набуте майна (набуті кошти), які є фактично переплаченими коштами за кредитним договором № 010-2008-961 від 31 березня 2008 року, на підставі ст. 1212 ЦК України.

В судовому засіданні на запитання суду представник позивача пояснила, що кошти, які позивач просить суд стягнути з відповідача як безпідставно набуте майно (набуті кошти) і є коштами, які ОСОБА_1 переплатила за кредитним договором № 010-2008-961 від 31 березня 2008 року, на підставі ст. 1212 ЦК України.

Судом встановлено, що в провадженні Дніпровського районного суду м.Києва перебувала цивільна справа № 755/9384/15 АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічний позов ОСОБА_1 до АТ «Універсал БАНК» про стягнення надмірно сплачених коштів.

З рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року вбачається, що зустрічні позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що підставою пред`явлення зустрічного позову стало проведення експертизи КНДІСЕ від 29 червня 2016 року та відповідно висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи за № 3013/16-45, відповідно до якого відповідачі за первісним позовом ( ОСОБА_1 ) та позивачі за зустрічним позовом виконали зобов`язання за кредитним договором № 010-2008-961 від 31 березня 2008 року в повній мірі та переплатили суму заборгованості на 48495,80 доларів США, яку і просила стягнути .

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 березня 2017 року у справі № 755/9384/15 ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні зустрічного позову з тих підстав, що «…як стороною відповідачів за первісним позовом та позивачів за зустрічним не надано належного підтвердження переплати суми погашення заборгованості за кредитним договором № 010-2008-961 від 31 березня 2008 року».

Дане рішення суду було предметом апеляційного та касаційного перегляду та за результатами перегляду остаточно прийнято рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Універсал БАНК» про стягнення надмірно сплачених коштів.

Проаналізувавши суб`єктний склад сторін, підстави та предмет позову у кожній справі, суд першої інстанції дійшов висновку, що вони є тотожними, оскільки: 1) мають один і той же предмет - стягнення безпідставно набутого майна (набутих коштів) які є коштами, котрі ОСОБА_1 переплатила за кредитним договором № 010-2008-961 від 31 березня 2008 року ; 2) обґрунтовані тотожними підставам (тими ж самими обставинами) - на підставі ст. 1212 ЦК України; 3) заявлений одним і тим же позивачем до одного і того ж відповідача - ОСОБА_1 до АТ «Універсал Банк».

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції виснував, що позивачка ОСОБА_1 повторно звернулась до суду з позовом про стягнення безпідставно набутого майна (набутих коштів), до відповідача АТ «Універсал Банк» з тим же самим предметом, з тих же самих підстав, що відповідно до п .3 ч.1 ст. 255 ЦПК України є безумовною підставою для закриття провадження у справі.

Апеляційний суд погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону ухвала суду першої інстанції про закриття провадження у справі відповідає з огляду на наступне.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами (пункт 3 частини першої статті 255 ЦПК України).

Тлумачення пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України свідчить, що підставою для прийняття судового рішення про закриття провадження у справі є наявність іншого рішення суду, яке набрало законної сили та яке ухвалено між тими самими сторонами, про той самий предмет та з тих самих підстав.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частини четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 320/9224/17 (провадження № 14-225цс19) вказано, що:

"згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Тобто, згідно з вказаним пунктом підставою для закриття провадження у справі є, зокрема, вирішення спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав шляхом ухвалення рішення, яке набрало законної сили, або постановлення ухвали про закриття провадження у справі".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц (провадження № 14-58цс18) зазначено, що:

"необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України).

За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року в справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) вказано, що:

"предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19) зазначено, що:

"підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

Разом з тим, не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права".

У справі, що переглядається вбачається, що уквітні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до АТ «Універсал Банк» про стягнення безпідставно набутого майна (грошових коштів), відповідно до якого, з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просила суд стягнути з відповідача на її користь 55350 доларів США, 147 000 грн та суму понесених судових витрат в розмірі 13 420 грн та 70 000 грн.

Свої позовні вимоги у вказаній справі ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що правовідносини між сторонами виникли на підставі укладеного 31 березня 2008 року кредитного договору № 010-2008-961, на підставі якого вона, як позичальниця отримала грошові кошти в сумі 188000 доларів США для придбання нерухомого майна у вигляді квартири строком до 15 березня 2023 року із сплатою 12,75 % річних.

У травні 2015 року ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду із позовними вимогами до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в якому зазначав, що за умовами кредитного договору позичальниця ОСОБА_1 мала повертати кредит і проценти щомісячними платежами згідно графіка (додаток № 2 до договору), однак не виконала цих обов`язків та станом на 28 серпня 2015 року несплачена заборгованість за кредитом становила 16758,90 доларів США. Вимога банку про погашення заборгованості за кредитом, направлена відповідачам 27 вересня 2014 року, залишена ними без задоволення. Посилаючись на ч.2 ст.1050 ЦК України та умови кредитного договору, який передбачає право банку у випадку прострочення платежів вимагати дострокового повернення кредиту, після уточнення вимог банк просив стягнути солідарно із відповідачів на користь банку борг за кредитом у розмірі 16758,90 доларів США та судові витрати.

З приводу звернення ПАТ «Універсал Банк» Дніпровським районним судом міcта Києва було відкрито провадження у справі № 755/9384/15.

При розгляді вказаної справи судом першої інстанції ОСОБА_1 подала до суду зустрічний позов, в якому просила суд стягнути на її користь надмірно сплачені на погашення кредиту грошові кошти у розмірі 48495,80 доларів США. Зустрічний позов мотивований тим, що підставою для пред`явлення зустрічного позову стало проведення Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз МЮ України в даній справі судово-економічної експертизи від 29 червня 2016 року відповідно до висновку якої № 3013/16-45 відповідачі виконали зобов`язання за кредитним договором № 010-2008-961 від 31 березня 2008 року в повній мірі та переплатили суму заборгованості на 48495,80 доларів США.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 березня 2017 року у задоволенні обох позовів - первісного і зустрічного відмовлено.

Справа переглядалась в апеляційному порядку неодноразово.

Останньою постановою Київського апеляційного суду від 5 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 20 березня 2017 року - без змін.

Постановою Верховного Суду від 25 січня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Київського апеляційного суду від 5 вересня 2019 року залишено без задоволення, а постанову Київського апеляційного суду від 5 вересня 2019 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ «Універсал Банк» про стягнення надміру сплачених коштів залишено без змін.

Перевіряючи доводи касаційної скарги поданої ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 в частині залишення без задоволення зустрічного позову суд касаційної інстанції виснував, що суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, надавши належну оцінку наявним у справі доказам, правильно зазначив про не доведення належними і допустимими доказами переплати грошових коштів за кредитним договором № 010-2008-961, укладеним 31 березня 2008 року ПАТ «Універсал Банк» і ОСОБА_1 .

Зокрема, суд касаційної інстанції зазначив, що платежі, внесені поручителями на погашення заборгованості за кредитом на рахунок № НОМЕР_1 14 жовтня 2011 року, 01 грудня 2011 року, 15 грудня 2011 року, 20 травня 2013 року, 16 жовтня 2013 року, які відображені в розрахунку заборгованості, невраховані апеляційним судом, не впливають на обсяг прав та обов`язків ОСОБА_1 , оскільки такі кошти нею на рахунки не вносились, тому відсутні підстави вважати кошти набутими або збереженими ПАТ «Універсал Банк» у себе за рахунок ОСОБА_1 . При цьому ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які вносили вказані кошти на рахунок № НОМЕР_1 , рішення суду першої інстанцій про відмову їм у задоволенні позову в апеляційному порядку не оскаржили і фактично погодились з ним.

Посилання заявника на помилковість висновку апеляційного суду про те, що єдиним рахунком, призначеним для погашення кредиту за кредитним договором № 010-2008-961 є рахунок № НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ), оскільки листом ПАТ «Універсал Банк» № 229ОГО-2/1411 від 16 липня 2008 року повідомлено ОСОБА_1 про нарахування їй процентів за рахунком № НОМЕР_4 , відхиляються касаційним судом. За змістом пункту 2.1.3 кредитного договору № 010-2008-961 від 31 березня 2008 року єдиним рахунком, призначеним для погашення кредитної заборгованості, є рахунок № НОМЕР_5 (№ НОМЕР_6 ). Доказів внесення змін або доповнень в частині зміни умов та порядку погашення кредиту (розділ 2 договору) із додержання пунктів 9.2-9.3 кредитного договору матеріали справи не містять. Крім того, договір не містить положень щодо права кредитора змінити умови та порядок шляхом направлення листа позичальнику. Також касаційний суд визнав таким, що підлягають відхиленню доводи касаційної скарги про неправильне застосування апеляційним судом статті 1212 ЦК України, оскільки обставини щодо набуття або збереження ПАТ «Універсал Банк» коштів ОСОБА_1 апеляційний суд вважав недоведеними.

Звертаючись у квітні 2023 року із позовом по даній справі ОСОБА_1 посилається на ті ж обставини, що і при пред`явленні зустрічного позову у справі № 755/9384/15, однак обґрунтовує дані вимоги іншими доказами - висновком почеркознавчої експертизи №1531/тдд від 20 грудня 2016 року, що була проведена в рамках кримінального провадження № 0008043 від 09 червня 2016 року.

Процесуальне законодавство України не дозволяє позивачу пред`являти новий позов до того ж відповідача з тим самим предметом і з тих самих підстав, з яких вже є ухвалене судове рішення, що набрало законної сили, оскільки це фактично призведе до переоцінки обставин, встановлених цим рішенням суду. Таке повторне звернення фактично спрямоване на ініціювання нового розгляду та вирішення справи, що не відповідає принципу юридичної визначеності та суперечить пункту 1 статті 6 Конвенції.

Колегія суддів даючи оцінку доводам апеляційної скарги враховує наступне.

Позов - це звернена через суд до відповідача матеріально-правова вимога про поновлення порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, який здійснюється в певній, визначеній законом процесуальній формі.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої позивач просить прийняти судове рішення.

Предмет позову опосередковується об`єктом спірного правовідношення та суб`єктивними правами і обов`язками сторін.

Підставою позову є обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Судом першої інстанції при постановленні ухвали встановлено, що предметом в даній справі як і в справі № 755/9384/15, є позовна вимога про стягнення із відповідача у справі АТ «Універсал банк» грошових коштів , які, на думку позивача, були нею переплачені при виконанні зобов`язань за кредитним договором №№ 010-2008-961 від 31 березня 2008 року. В даній справі та в справі № 755/9384/15 сторонами є ОСОБА_1 (позивач) та АТ «Універсал банк» (відповідач). Як в цій справі так і в справі № 755/9384/15 правовою підставою повернення зазначених коштів визначено положеннями ст. 1212 ЦК України.

Тобто, предмет спору, підстави та сторони спору є ідентичними.

Посилання апелянта на те, що у справі №755/9384/15 підставою була економічна експертиза КНДІСЕ від 29 червня 2016 року, а в даній справі - почеркознавча експертиза №1531/тдд від 20 грудня 2016 року, колегія суддів вважає помилковими, оскільки зазначені висновки експертизи є доказами по справі, а не нормативно-правовими підставами звернення позивача до суду.

Так само, на думку колегії суддів, помилковими є посилання апелянта на різні суми заявлених грошових вимог та розмірів судових витрат, як зміну підстав та предмету позову, так як зазначені суми не свідчать про різність підстав позовних вимог, оскільки до підстав позову належать лише юридичні факти, тобто ті, з якими норми матеріального права пов`язують виникнення, зміну чи припинення прав та обов`язків суб`єктів спірного матеріального правовідношення.

Отже, постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дати складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 лютого 2024 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв