Справа № 766/9005/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

21 жовтня 2024року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючого судді Єпішина Ю.М.,

секретар Царенко Д.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом адвоката Харламова Іллі Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач адвокат Харламов І.Ю., в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 01.10.2017 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів. Сума позики за цим договором становить 7823,00 доларів США., під 12 відсотків річних, що станом на 01.10.2017 року еквівалентно 207544,19 грн. Сума позики повинна бути повернута до 01.10.2018 року в повному розмірі, якщо відповідач не повертає всю суму боргу до вказаної дати то продовжуються нараховувати відсотки до 01.10.2019 року. Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою від 01 жовтня 2017 року, відповідно до якої відповідач отримав від позивача грошові кошти в розмірі 7823 доларів США, що еквівалентно 207544,19 гривень. Згідно розписки, відповідач зобов`язався повернути борг в термін до 01.10.2019 року. Однак, у передбачений договором строк відповідач не виконав взяті на себе за договором зобов`язання повернути борг, та ухиляється від виконання свого зобов`язання. У зв`язку з чим, позивач просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у розмірі 207544,19грн., 14931,80грн. дванадцять відсотків річних від простроченої суми, 126413,39грн. інфляційні нарахування та судові витрати.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10 квітня 2024 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального провадження та призначено підготовче судове засідання у справі.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15 липня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав заяву, якою просив розглянути справу без участі позивача та його представника. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

У судове засідання у час призначений для розгляду справи за суттю, відповідач повторно не з`явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема шляхом направлення судових повісток про виклик за відомим суду зареєстрованим у встановленому законом порядком місцем його проживання, опублікування оголошень на офіційному веб-сайті судової влади України: https://court.gov.ua/unknown/sud2125, відзив на позов не надав, причини неявки суду, не повідомив.

21.10.2024 року постановлено ухвалу про заочний розгляд даної справи.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Суд, дослідив матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково за наступних підстав.

Відповідно до норм діючого законодавства за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 Цивільного Кодексу - далі за текстом ЦК України).

Відповідно до норм діючого законодавства договір позики укладається як в усній, так і в письмовій формі. Зокрема в письмові формі договір позики укладається, якщо його сума перебільшує не менш як у десять разів встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян. Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання боржнику позикодавцем визначеної грошової суми є борговим документом, що підтверджує укладання договору позики.

Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою від 01 жовтня 2017 року, відповідно до якої відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 7823 доларів США., що станом на 01.10.2017 року еквівалентно 207544,19 гривень. Згідно розписки, відповідач ОСОБА_2 зобов`язався повернути борг в термін до 01.10.2019 року та сплатити 12 відсотків річних.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 2 статті 1047 ЦК України допускає пред`явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей, або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У встановлений Договором строк, кошти позивачу повернуті не були.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Стаття 629 ЦК України встановлює, що договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Таким чином, судом встановлено, що 01 жовтня 2017 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений письмовий договір позики грошових коштів. Факт передачі грошових коштів підтверджується розпискою від 01 жовтня 2017 року, оригінал якої надано представником позивача до суду. На теперішній час, відповідач отримані грошові кошти не повернув.

Згідно розписки, відповідач ОСОБА_2 зобов`язався повернути борг в термін до 01.10.2019 року та сплатити 12 відсотків річних.

Прострочення виконання грошового зобов`язання з 01.10.2017 року по 01.10.2023 року складає шість років, 12 % річних від основного боргу складає 24905,30грн. Таким чином відсоток боргу за шість років становить 24905,30грн*6=149431,80грн..

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а ч.2 цієї ж ст. 625 визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Основна сума заборгованості складає 207544,19 грн.

Інфляційні втрати розраховуються шляхом множення суми заборгованості на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

Таким чином сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення становить 126413,39 грн.

Будь-яких доказів на спростування наданого Позивачем розрахунку заборгованості Відповідачем суду не надано, як і не надано доказів щодо належного виконання ним умов договору позики.

Статтями 12-13, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 не виконав взяте на себе зобов`язання по поверненню грошових коштів, та прострочив виконання зобов`язання, суд приходить до висновку про обґрунтованість та можливість задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості.

На підставі ст. 142 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 4833,89грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Щодо заявленої позивачем позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 20000,00грн. витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

При цьому даною статтею передбачено цілі розподілу, визначення розміру та розмір судових витрат, зокрема: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката, пов`язані з розглядом справи, підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.

Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

Представництво та захист позивача здійснював адвокат Харламов Ілля Юрійович на підставі договору про надання правової допомоги від 07.10.2023.

Згідно п. 4.3 договору про надання правової допомоги від 07.10.2023, одна година роботи адвоката коштує не менш ніж 1000 гривень. Сторони домовились про 20 годин роботи.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

В підтвердження обґрунтованості понесення витрат на професійну правничу допомогу в сумі 20000,00 грн., представником позивача до матеріалів справи долучено: договір про надання правової допомоги від 07.10.2023 року.

Суд вважає, що позовні вимоги в частині витрат на правову (правничу) допомогу у розмірі 20000,00 грн. задоволенню не підлягають, оскільки представником позивача не доведені та документально не підтверджені.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 202, 207, 509, 524, 526, 530, 545, 533, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 141, 258, 259, 264-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов адвоката Харламова Іллі Юрійовича в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 483389,38грн., яка складається з: 207544,19грн. - сума основного боргу; 149431,80 грн. - 12 відсотків річних; 126413,39грн. - інфляційні витрати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 4833,89грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП не встановлено, адреса: АДРЕСА_2 .

Суддя: Ю.М.Єпішин