ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 677/1693/21

Провадження № 22-ц/4820/405/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Шевчук Ю.Г.,

з участю позивачки-відповідачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки-відповідачки ОСОБА_2 ,

відповідача-позивача ОСОБА_3 ,

представниці відповідача-позивача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у спільно нажитому майні подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 22 листопада 2023 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст первісних позовних вимог

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку у спільно нажитому майні подружжя.

ОСОБА_1 зазначила, що з 30 січня 1998 року вона перебувала з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду від 2 травня 2019 року.

За час шлюбу сторони на підставі договору купівлі-продажу від 17 листопада 2005 року придбали: глиновалькований житловий будинок «А-1» загальною площею 50,5 кв.м, житловою площею 31,5 кв.м, із дерев`яною верандою «а» площею 7,6 кв.м, цегляний хлів «Б» площею 31,1 кв.м, цегляний хлів «В» площею 7,4 кв.м, цегляний хлів «Д» площею 36,9 кв.м, цегляний хлів «Г» площею 16,3 кв.м, цегляний хлів «Е» площею 7,4 кв.м, цегляний погріб «к» площею 6,9 кв.м (далі житловий будинок); земельну ділянку площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, земельну ділянку площею 0,4500 га для ведення особистого селянського господарства (далі земельні ділянки), - по АДРЕСА_1 , які зареєстровані на ім`я відповідача.

Житловий будинок і земельні ділянки придбані сторонами за спільні кошти і належать їм на праві спільної сумісної власності подружжя, разом із тим, відповідач не визнає її право на це майно та між ними не досягнуто згоди щодо його поділу.

За таких обставин ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на частку житлового будинку та земельних ділянок.

Короткий зміст зустрічних позовних вимог

У квітні 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю.

ОСОБА_3 зазначив, що протягом 1991-1997 років він здійснив незавершене будівництво житлового будинку на приватизованій присадибній ділянці площею 0,1630 га по АДРЕСА_2 (ступінь готовності незавершеного будівництва 62,1%). Житловий будинок і земельні ділянки придбані позивачем за його особисті кошти, які були виручені від продажу 12 жовтня 2005 року вказаних незавершеного будівництва та земельної ділянки, а тому спірне майно належить йому особисто.

За таких обставин ОСОБА_3 просив суд визнати за ним право особистої приватної власності на житловий будинок і земельні ділянки.

Процесуальні дії суду першої інстанції

Ухвалою суду від 20 квітня 2022 року зустрічний позов ОСОБА_3 прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 22 листопада 2023 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на частку житлового будинку з надвірними будівлями та земельну ділянку загальною площею 0,70 га, з яких для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд 0,25 га, а також для ведення особистого селянського господарства 0,45 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Зустрічний позов ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Суд керувався тим, що житловий будинок і земельні ділянки набуті ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за час шлюбу та належать їм на праві спільної сумісної власності подружжя, внаслідок чого частки сторін у цьому майні є рівними. ОСОБА_3 не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на майно та не довів придбання ним житлового будинку і земельних ділянок за рахунок особистих коштів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у первісному позові відмовити, а зустрічний позов задовольнити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що житловий будинок і земельні ділянки придбані ОСОБА_3 за його особисті кошти, які були виручені від продажу належних йому незавершеного будівництва та присадибної ділянки. Відтак це майно є особистою приватною власністю ОСОБА_3 і не підлягає поділу між сторонами. Суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про недоведеність зустрічного позову та обґрунтованість первісного позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, указуючи на його законність та обґрунтованість.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною першою статті 375 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З 30 січня 1998 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 2 травня 2019 року.

За договором купівлі-продажу від 12 жовтня 2005 року, посвідченим приватним нотаріусом Красилівського районного нотаріального округу Хмельницької області Грибчиком А.М. (зареєстровано в реєстрі за №4130), ОСОБА_3 продав ОСОБА_5 незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 62,1% та земельну ділянку площею 0,1630 га, надану для обслуговування житлового будинку 0,10 га і для ведення особистого підсобного господарства 0,04 га, що знаходяться по АДРЕСА_2 . Незавершений будівництвом житловий будинок належав продавцю на підставі рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 7 вересня 2005 року. Земельна ділянка належала продавцю на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ХМ №05585 від 4 квітня 1997 року. Продаж незавершеного житлового будинку вчинено за 25 500 грн, а продаж земельної ділянки за 25 000 грн.

Згідно договору купівлі-продажу від 17 листопада 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Красилівського районного нотаріального округу Хмельницької області Грибчиком А.М. (зареєстровано в реєстрі за №4745), ОСОБА_3 придбав у ОСОБА_6 житловий будинок і земельні ділянки за 15 500 грн.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За змістом частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Аналогічні положення закріплені у статті 372 Цивільного кодексу України.

В силу частини першої статті 57 СК України визначено, що майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Як передбачено частиною першою статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .

За загальним правилом усе майно, яке набуте подружжям за час перебування у шлюбі, є його спільною сумісною власністю.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Для визнання спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норми чинного законодавства визначають презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними за час шлюбу. Водночас, указана презумпція може бути спростована, тобто один із подружжя вправі заперечити поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Подружжя має право на поділ спільного майна незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу такого майна частки сторін є рівними.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Водночас майно, придбане одним із подружжя до шлюбу чи за час шлюбу але за кошти, що належали йому особисто, є особистою приватною власністю цього подружжя та не підлягає поділу.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Зібрані докази вказують на те, що житловий будинок і земельні ділянки набуті сторонами за час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу. Водночас, укладаючи цей договір, ОСОБА_3 діяв в інтересах сім`ї. Також ОСОБА_3 розумів, що майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності (пункт 18 договору купівлі-продажу від 17 листопада 2005 року).

ОСОБА_3 не спростував презумпцію спільності права власності подружжя на майно та не довів, що житловий будинок і земельні ділянки набуті ним за особисті кошти.

Так, свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 підтвердила факт спільного проживання сторін у шлюбі, ведення ними спільного господарства та здійснення ними будівництва житлового будинку, який у подальшому був проданий. При цьому ОСОБА_1 давала згоду ОСОБА_3 на продаж незавершеного будівництвом житлового будинку та присадибної ділянки (т. 1 а.с. 177).

Водночас надані ОСОБА_3 докази, зокрема: показання свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ; письмові докази трудова книжка та довідка про стаж роботи ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 57-58), дозвільні документи на початок будівництва житлового будинку (т. 1 а.с. 59-61), матеріали погосподарського обліку (т. 1 а.с. 68-78), документи на виписку будівельних матеріалів і технологічного транспорту (т. 1 а.с. 98-160), - достовірно та об`єктивно не вказують на те, що житловий будинок і земельні ділянки набуті ОСОБА_3 за кошти, які належали йому особисто.

Отже, суд першої інстанції правомірно керувався тим, що спірне нерухоме майно є спільною сумісною власністю сторін і підлягає поділу між ними в рівних частках.

Доводи апеляційної скарги не спростовують указаних висновків суду.

Посилання ОСОБА_3 на доведеність своїх зустрічних позовних вимог і неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.

Суд правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи. Доводи апеляційної скарги про те, що суд не дотримався норм матеріального права, є безпідставними.

3. Висновки суду апеляційної інстанції та межі розгляду справи

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 22 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 березня 2024 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Гладій Л.М.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 5