КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 350/1265/23-ц Головуючий у суді І інстанції: Бусик О.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2024 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Гаращенка Д.Р., Олійника В.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року про передачу справи на розгляд до іншого суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення коштів у розмірі 10 000 доларів США, 3 відсотків річних та витрат з оплати судового збору.

25 вересня 2023 року на підставі ухвали Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2023 року дана цивільна справа надійшла до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 28 вересня 2023 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 10 000 доларів США та 3 відсотки річних у розмірі 420 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору в розмірі 3656 грн.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2023 року - задоволено. Скасовано заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2023 року у справі №350/1265/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів. Призначено судове засідання на 30 квітня 2024 року об 11 год. 50 хвил.

В заяві про перегляд заочного рішення, відповідач просив вирішити питання, щодо передачі справи на розгляд за місцем перебування ОСОБА_2 до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської обл., посилаючись на те, що в Києві не проживає більше 10 років, та вважає, що Рожнятівський суд здійснив помилку передаючи справу до Печерського районного суду м. Києва.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості передано на розгляд до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Не погодившись з вказаною ухвалою, 14 травня 2024 року ОСОБА_1 подав на електронну адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу (вх. №63240), а також 15 травня 2024 року на поштову адресу Київського апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшла апеляційна скарга ідентичного змісту (вх. №63776).

Як вбачається із поданих апеляційних скарг, вони є ідентичними за змістом та містять ідентичні вимоги. Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що подані ОСОБА_1 апеляційні скарги слід розглядати, як одну.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовані тим, що в межах даного провадження вказана цивільна справа вже була передана за підсудністю іншому суду, тому скаржник вважає, що фактично відбувся спір між судами про підсудність справи, а такий спір є недопустимим.

Вважає, що повторна передача справи на розгляд іншого суду призведе до порушень цивільного процесуального права та сприятиме затягуванню розгляду справи.

Просив суд апеляційної інстанції, скасувати ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року про передачу матеріалів справи цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів на розгляд до Івано-Франківського міського Івано-Франківської області та направити справу для продовження розгляду до Печерського районного суду м. Києва.

15 липня 2024 року до Київського апеляційного суду надійшли заперечення на апеляційну скаргу від відповідача ОСОБА_2 , в яких посилався на те, що апеляційна скарга є безпідставною та не відповідає чинному законодавству, просив справу розглянути в Івано-Франківському суді по місцю знаходження відповідача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Передаючи дану справу на розгляд до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що згідно відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 206783 від 31 серпня 2023 року ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , знятий з реєстрації 27 травня 2011 року. Відповідно до наданого відповідачем витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 . Тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач знаходиться за адресою, що територіально не відноситься до Печерського району м. Києва, тому вказану позовну заяву слід направити за територіальною підсудністю до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

За правилом загальної територіальної підсудності, встановленої ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 10 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, який не має в Україні місця проживання чи перебування, можуть пред`являтися за місцезнаходженням його майна або за останнім відомим зареєстрованим місцем його проживання чи перебування в Україні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана.

Таким чином, вказаною статтею не встановлено будь-якої дискреції суду щодо питань підсудності.

Крім того, з огляду на положеннями ч. 1 ст. 32 ЦПК України, її застосування судом першої інстанції можливе лише один раз в одній справі.

До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 02 жовтня 2019 року у справі № 203/2372/18 (провадження № 61-5339св19) та у постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 933/742/20 (провадження № 61-1961св21).

Встановлено, що у липні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення коштів у розмірі 10 000 доларів США, 3 відсотків річних та витрат з оплати судового збору.

Позивач звертаючись з вказаним позовом, вказав адресу відповідача: АДРЕСА_3 .

Відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 206783 від 31 серпня 2023 року ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , знятий з реєстрації 27 травня 2011 року (а.с. 36).

В подальшому, ухвалою Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2023 року дана цивільна справа передана за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва (а.с. 38).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 28 вересня 2023 року у справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін (а.с 47).

Як вбачається з матеріалів справи Печерський районний суд м. Києва здійснив запит до Територіальної громади міста Києва 29.09.2023 року з метою встановлення адреси зареєстрованого місця проживання та інших персональних даних відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 46).

У відповідь на вказаний запис суду, надійшла інформація від відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Печерської РДА відносно зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 , з якої вбачається, що останній був зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , гуртожиток в період з 19.10.2006 року по 27.05.2011 року (а.с. 50).

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 10 000 доларів США та 3 відсотки річних у розмірі 420 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати з оплати судового збору в розмірі 3656 грн (а.с. 61-63).

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 17 квітня 2024 року заяву відповідача про перегляд заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2023 року задоволено. Скасовано заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2023 року у справі №350/1265/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів. Призначено судове засідання на 30 квітня 2024 року об 11 год. 50 хв. (а.с. 83).

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості передано на розгляд до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області (а.с. 95).

Суд апеляційної інстанції зауважує, що відповідно до ч. 10 ст. 28 ЦПК України (підсудність справ за вибором позивача) позивач, а не суд першої інстанції наділений правом визначати підсудність справи, адже у питанні що розглядається судом, встановлено останнє відоме місце проживання відповідача та встановлено місце знаходження майна.

Як вбачається із матеріалів справи, подаючи заяву про перегляд заочного рішення, відповідач ОСОБА_2 надав Печерському районному суду м. Києва витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_2 , з якого вбачається, що він є власником квартири АДРЕСА_2 (а.с. 70).

Як вже встановлено судом, відповідно до відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 206783 від 31 серпня 2023 року ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак знятий з реєстрації 27 травня 2011 року (а.с. 36).

Не прийнявши до свого провадження справу, отриману позовну заяву Рожнятівський районний суд, у порушення ст. 32 ЦПК України, допустив спір про підсудність.

Між тим, вказана ухвала Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2023 року про передачу за підсудністю до Печерського районного суду м. Києва не оскаржувалася учасниками справи у встановленому законом порядку.

Натомість, Печерський районний суд м. Києва, направивши справу знову до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області, у порушення ст. 32 ЦПК України, допустив спір між судами про підсудність. А також в порушення ч. 10 ст. 28 ЦПК України не врахував думку позивач, який категорично заперечував щодо передачі справи на розгляд за місцем знаходження майна відповідача, наполягав на розгляді справи в суді першої інстанції за останнім відомим місцем реєстрації відповідача.

Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 10 000 доларів США та 3% річних у розмірі 420 доларів США. Таким чином, спірні правовідносини не стосуються правового режиму нерухомого майна, або інших прав та обов`язків, що пов`язані з нерухомим майном, а тому правила ч. 1 ст. 30 ЦПК України щодо виключної підсудності до них не підлягають застосуванню. Відтак посилання суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі на те, що оскільки відповідно до витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності відповідач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2 , тому даний позов має пред`являтися за місцезнаходженням нерухомого майна, тобто за правилами виключної підсудності, є помилковими.

Враховуючи викладене, ухвала Печерського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року постановлена із порушенням норм процесуального права, відтак підлягає скасуванню, а справа направленню до Печерського районного суду міста Києва для продовження розгляду.

Пунктом 6 частини 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, і підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 379 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до Печерського районного суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає.

Повний текст постанови складено «06» вересня 2024 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді Д.Р. Гаращенко

В.І. Олійник