РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.

при секретарі Литвиненко В.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої адміністративним правопорушенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 (далі позивач), діючи через свого представника адвоката Рибченко А.О. звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої адміністративним правопорушенням в якому з урахуванням заяви про уточнення правових підстав позову просить суд: стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 12 500 грн. в якості відшкодування судових витрат, повязаних з відновленням порушених прав за наслідками завданої нею хуліганських дій, що мали місце 24.01.2023р. в АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 25000 гривень в якості відшкодування моральної шкоди, завданої своїми хуліганськими діями, що мали місце 24.01.2023 року в АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у сумі 15757,6 гривень з яких 12500 гривень витрати, пов`язаних з розглядом справи на професійну правничу допомогу; 1073,60 грн. судового збору за позовну вимогу про стягнення реальних збитків; 2684,00 грн. судового збору за позовну вимогу про стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_3 проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . Позивач веде сімейний уклад життя, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей. Його район проживання є престижним, одноповерхові забудови приватні будинки з прибудинковими територіями, успішні сусіди, з якими має доброзичливі стосунки та користується авторитетом. Позивач має офіційне працевлаштування, є директором товариства з обмеженою відповідальністю. Разом з тим, відповідач - ОСОБА_4 (що проживає через одне домоволодіння по тій самій вулиці, що і позивач) 24.01.2023 року близько 23:55 годин скоїла адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП - дрібне хуліганство, що проявилось у використанні ОСОБА_4 нецензурних висловів є проявом, грубого, образливого ставлення до ОСОБА_3 . Такі висловлювання, безперечно, знижують рівень людського спілкування та завдають шкоди, ображаюають людську гідність. Вказані обставини було доведено та висвітлено у Постанові Рівненського апеляційного суду від 26 травня 2023 року по справі № 569/4392/23, що набрала законної сили. Згаданою Постановою ОСОБА_4 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП. Разом з тим, ОСОБА_3 було визнано потерпілою особою з відповідними процесуальними правами. Вважає, що своїми неправомірними діями з були порушені цивільні права ОСОБА_3 , що проявились у збитках, що останній поніс для отримання належної професійної правничої допомоги під час розгляду справи № 569/4392/23 у Рівненському міському суді та Рівненському апеляційному суді; та моральної (немайнової) шкоди за наслідками приниження честі, гідності та ділової репутації позивача.

23.03.2023 року уклав Договір про надання професійної правничої допомоги з АБ «Рибченко та партнери», відповідно до якого клієнт доручає, а Адвокатське бюро приймає на себе зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених даним Договором. Адвокатське бюро підставі звернення клієнта приймає на себе зобов`язання з надання наступної юридичної допомоги: Представляє у встановленому порядку інтереси Клієнта, виконуючи доручення, викладені в цьому договору та Додатковій угоді до цього Договору. Відповідно до Додаткової угоди до Договору від 23.03.2023 року, Сторони погодили надання професійної правничої допомоги у Рівненському міському суді та Рівненському апеляційному суді (за необхідності) по справі № 569/3492/23. Результат надання послуг - представництво інтересів клієнта під час розгляду справи судами до постановлення рішення суду у справі № 569/3492/23, що набрало законної сили; загальна вартість погоджених послуг становить 12500 гривень. На виконання вказаних договірних зобов`язань було складено та підписано акт приймання наданих послуг 27 травня 2023 року. Зазначає, що майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. А тому ОСОБА_4 має відшкодувати ОСОБА_3 в якості шкоди, завданої своїми хуліганськими діями, що мали місце 24.01.2023 року в м. Рівне, поблизу буд. АДРЕСА_1 у розмірі 12500 гривень, в якості витрат, понесених для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Крім того, своїми неправомірними діями за описаних вище та встановлених постановою суду обставинах було завдано ОСОБА_3 моральна (немайнова) шкоди, що проявилась у приниження честі, гідності та ділової репутації позивача. Використанні ОСОБА_4 нецензурних висловів є проявом, грубого, образливого ставлення до ОСОБА_3 . Такі висловлювання, безперечно, знижують рівень людського спілкування та завдають шкоди, ображають людську гідність. Враховуючи численні визначення підстав для встановлення моральної шкоди, висвітлені вище вважає за необхідне і правильне визначити розмір моральної шкоди, яку необхідне стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача у сумі 25000 гривень. Вважає, що моральна шкода за наслідками протиправних дій відповідачки враховує те, що відповідачка бажала образити та голосно ображала позивача; вчинила такі протиправні дії у публічному місці поблизу місця проживання позивача, фактично принижуючи його перед сусідами та своєю сім`єю; позивач, як і відповідач проживають у приватному секторі, престижному районі, мають якісні транспортні засоби, свій бізнес, що свідчить про статусність та престижність життя, і його порушення мають вкрай негативні наслідки у вигляді порушення ділової репутації, що може негативно сказатись в тому числі і на фінансовому благополуччі сім`ї позивача; тривалість часу не вчинення жодних дій ОСОБА_4 , в порушення приписів 276 ЦК України, для негайного поновлення таких порушених прав.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 14.11.2023 року відкрито провадження у справі.

01.02.2024 р. від представника відповідача адвоката Зражевського О.В. надійшов відзив на позовну заяву в якому представник заперечує щодо задоволення позову. Вказує, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правову допомогу. Отже, плата за юридичні послуги належить до судових витрат, пов`язаних із розглядом справи. За змістом зазначених норм за своєю правовою природою витрати на правову допомогу, що грунтуються на договірних відносинах, можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством. Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні. Отже, витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак унаслідок не реалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку. Вказує, що законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату правової допомоги в адміністративній справі у порядку цивільного судочинства, як і не має правових підстав для ототожнення витрат на правову допомогу і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства. Відтак, вважає, що вимога позивача про стягнення з відповідача збитків, які позивач поніс для отримання належної професійної правничої допомоги під час розгляду справи №569/4650/23 у Рівненському міському суді Рівненської області у розмірі 12500,00 грн. не підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 25 000,00 грн., вказує на те, що постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 26 травня 2023 у справі №569/4392/23 відповідача визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.173КУпАП, та звільнено її від адміністративної відповідальності за закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП. Вищевказаною постановою встановлено, що 24.01.2023 року о 23 год. 55 хв. по вул. Самолюка, 6 в м.Рівне відповідач вчинила хуліганські дії відносно позивача, а саме: висловлювалася в його адресу нецензурною лайкою, чим порушила громадський спокій та порядок. Зазначає, що саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки, заподіювану шкоду та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Подія, яка обґрунтовувала заявлення моральної шкоди мала місце 24.01.2023 р. в той час як звернення до поліції з цього приводу - лише 13.02.2023 року. Сам лише факт порушення прав позивача не може слугувати виключно підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки моральна шкода має бути обов`язково аргументована. Натомість позивач в позовній заяві не аргументує належним чином, в чому полягала завдана йому моральна шкода, та не додає до позовної заяви доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння позивачу сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю чи інших втрат немайнового характеру збоку відповідача, з яких суд, при обрахуванні розміру компенсації, міг би встановити характер та обсяг моральних страждань. Відтак, вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди вважає необгрунтованою та не доведеною.

З приводу вимоги позивача про стягнення з відповідача 12 500,00 витрат, пов`язаних з розглядом справи, на професійну правничу допомогу, зазначає, що позивачем не надано до позовної заяви документів, що свідчать про оплату гонорару/жодних квитанцій про сплату послуг, або платіжного доручення, що свідчило б про фактично понесені відповідачем витрат на правничу допомогу та відсутні інші документи, що підверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката необхідні для надання правничої допомоги.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення правових підстав позову та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що Постановою Рівненського апеляційного суду від 26 травня 2023 року по справі № 569/4392/23, ОСОБА_4 було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП. Провадження у справі закрито за закінченням на момент розгляду апеляційним судом строків, встановлених ст. 38 КУпАП.

Вищевказаною постановою встановлено, що 24.01.2023 року о 23 год. 55 хв. по вул. Самолюка, 6 в м.Рівне ОСОБА_4 вчинила хуліганські дії відносно позивача, а саме: образливо чіплялася, поводила себе неадекватно та застосувала нецензурну лайку, чим порушила громадський спокій та порядок.

Позивач просить стягнути з відповідача 12 500 грн. в якості відшкодування судових витрат, повязаних з відновленням порушених прав за наслідками завданої нею хуліганських дій, що мали місце 24.01.2023р. в м.Рівне, поблизу буд.6 по вул. Самолюка.

За змістом частини 1 статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права (частина 3 статті 27 цього Закону).

У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни його розміру, порядок сплати, умови повернення тощо визначаються у договорі про надання правової допомоги.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Водночас згідно з процесуальним законодавством встановлено види судових витрат, порядок їх розподілу тощо.

З матеріалів справи, слідує, що позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення грошових коштів, сплачених ним за послуги адвоката згідно з договором про надання правової допомоги у зв`язку із розглядом адміністративної справи №569/4392/23, що підтверджується додатковою угодою до договору про надання пофесійної правничої допомоги №б/н.від 23 березня 2023 року, датованою 23 березня 2023 року.

Доказів про сплату позивачем витрат на правничу допомогу адвокуту у звязку із розглядом адміністративної справи №569/4392/23, на, що посилався адвокат в заяві про уточнення правових підстав позову матеріали справи не містять.

Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України.

Аналогічну правову позицію закріплено у постановах Верховного Суду України від 20.05.2009 у справі № 6-3261св08, від 27.01.2010 у справі № 6-11633св09, від 03.02.2010 у справі № 6-15773св09.

Законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату правової допомоги в адміністративній справі у порядку цивільного судочинства.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19.09.2019у справі № 925/245/19, та постанові від 01.06.2020 у справі № 910/12945/19.

Відтак, вимога позивача про стягнення з відповідача 12500 грн. в якості відшкодування судових витрат, повязаних з відновленням порушених прав за наслідками завданої нею хуліганських дій, що мали місце 24.01.2023р. в м.Рівне, поблизу буд.6 по вул. Самолюка не підлягає задоволенню.

Щодо вимог в частині стягнення моральної шкоди в розмірі 25000 грн., то суд зазначає наступне.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Згідно з частинами першою, другою та третьою статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, у тому числі, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до частини першої статті 201 ЦК України особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є здоров`я, життя, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадовоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 3, 4 постанови від 31.03.1995 № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Положеннями ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Отже, саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки, заподіювану шкоду та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Як зазначає позивач в позовній заяві, ОСОБА_4 своїми діями завдала йому моральної шкоди: приниження честі, гідності та ділової репутації позивача.

Натомість, позивач в позовній заяві не аргументує належним чином, в чому полягала завдана йому моральна шкода, та не додає до позовної заяви доказів, що прямо чи опосередковано підтверджують заподіяння позивачу сильних душевних страждань, шкоди здоров`ю чи інших втрат немайнового характеру з боку відповідача.

Разом з тим, Постановою Рівненського апеляційного суду від 26 травня 2023 року підтверджується факт висловлювання ОСОБА_4 нецензурних висловів, що є проявом, грубого, образливого ставлення до ОСОБА_3 . Такі висловлювання, безперечно, знижують рівень людського спілкування та завдають шкоди, ображають людську гідність. ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАП. Провадження у справі закрито за закінченням на момент розгляду справи апеляційним судом строків, встановлених ст. 38 КУпАП.

Вищевказаною постановою встановлено, що 24.01.2023 року о 23 год. 55 хв. по вул. Самолюка, 6 в м.Рівне ОСОБА_4 вчинила хуліганські дії відносно позивача, а саме: образливо чіплялася, поводила себе неадекватно та застосувала нецензурну лайку, чим порушила громадський спокій та порядок.

Відтак, суд вважає, що ОСОБА_4 своїми хуліганськими діями принизила честь і гідність ОСОБА_3 . Отже, позивачу була завдана моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму ВСУ № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Частиною 3 ст.23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вимога позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 25000,00 грн. на переконання суду є надмірною та підлягає частковому задоволенню.

На підставі вищевикладеного та враховуючи ступінь, глибину та тривалість моральних страждань понесених позивачем, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 1500,00 грн. на відшкодування спричиненої моральної шкоди.

Відшкодування моральної шкоди в даному розмірі на думку суду буде адекватним і співмірним із спричиненою позивачеві моральною шкодою, відповідає глибині та тривалості його моральних страждань та відповідатиме принципам розумності і справедливості і не матиме наслідком збагачення позивача за рахунок відповідача.

За таких обставин, суд доходить висновку про задоволення позову частково.

Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.

Згідно частини третьої зазначеної статті до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У ч.ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України зазначено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони.

За змістом п.3. ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 8 вказаної статті розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків, тощо).

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

При розгляді даного питання, суд враховує правову позицію Верховного Суду, яка міститься у його Постанові від 30 серпня 2018 року по справі №466/2631/16-ц, де зазначено, що: «На підтвердження цих обставин (витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги адвоката) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера)»

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03 травня 2018 року по справі №372/1010/16-ц.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування по справі.

На виконання вищевказаних вимог, представником позивача було надано суду нижченаведених документів, а саме: Договір про надання правничої допомоги від 28.09.2023 р. укладений між Адвокатським бюро «Рибченко та партнери» з одного боку та ОСОБА_3 з іншого; додаткову угоду №2/1 від 23.10.2023 до договору про надання професійної правничої допомоги від 28.09.2023 р. в якому загальна вартість погоджених послуг становить 12 000грн.

Враховуючи вищевикладене, складність справи, тривалість затраченого представником позивача часу, пропорційність витрат до предмету спору та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає достатнім та співмірним розміром стягнення з відповідача на користь позивача витрат, понесених на правничу допомогу у розмірі 1000 гривень.

Представником відповідача на виконання вищевказаних вимог, було надано суду: Договір про надання правничої допомоги від 10.01.2024 р. укладений між Адвокатським бюро «Олега Зражевського» з одного боку та ОСОБА_4 з іншого; розрахунок витрат на професійну правничу допомогу, в якому вартість послуг становить 4000грн.; акт наданих послуг від 31.01.2024р. на суму 4000грн.; платіжну інструкцію №@2PL664721 від 31.01.2024р. на суму 4000грн.

Оскільки позовні вимоги задоволено частково, враховуючи складність справи, тривалість затраченого представником відповідача часу та обсягу фактично наданих послуг і результатів розгляду справи, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 141 ЦПК України, суд вважає достатнім та співмірним розміром стягнення з позивача на користь відповідача витрат, понесених на правничу допомогу у розмірі 1500 гривень.

Крім того оскільки позовні вимоги позивача задоволені частково (4%) відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати у вигляді судового збору в сумі 85,88,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 81, 89, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої адміністративним правопорушенням - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 1500 гривень в якості відшкодування моральної шкоди, завданої своїми хуліганськими діями, що мали місце 24.01.2023 року в м. Рівне, поблизу буд. 6 по вул. Самолюка.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на правничу допомогу в розмірі 1000 грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 85 грн 88 коп.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на правничу допомогу в розмірі 1500 грн 00 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення виготовлено 01.03.2024 року.

Суддя Харечко С.П.