Справа № 127/635/21
Провадження № 2/761/536/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

за участю секретаря судових засідань: Путря Д.В.

та представників позивача, відповідача: Пономаренко Д.Ю., Дейко Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні в місті Києві в приміщенні зали суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест-Кредо» про визнання договору іпотеки припиненим, зняття заборони на відчуження майна, виключення запису про обтяження, -

в с т а н о в и в:

В січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест-Кредо» про визнання договору іпотеки припиненим, зняття заборони на відчуження майна, виключення запису про обтяження, в якому просив визнати припиненим договір іпотеки від 16.03.2007 р., укладений між АТ «АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 , посвідчений призваним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Плахотнюк О.В., зареєстрований в реєстрі №1147, в реєстрі заборон №15, зняти заборону на відчуження нерухомого майна - квартири за адресою: АДРЕСА_1 , виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про обтяження , який виник за договором іпотеки від 16.03.2007 р.

Позовні вимоги вмотивовані тим, що 14.03.2007 р. між АКІБ «Укрсиббанк» (правонаступником якого став позивач) та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0, в забезпечення виконання умов якого укладено договір іпотеки від 16.03.2007 р., предметом якого стала квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 17.12.2008 р. у справі №2-2071/08 стягнуто солідарно з ОСОБА_3 ( ОСОБА_1 ) та ПП «Сан Імпекс Інтернешнл» на користь АКІБ «Укрсиббанк» заборгованість в розмірі 356646,93 грн.

В подальшому позивач дізнався, що з 21.04.2020 р. іпотекодержателем квартири за адресою: АДРЕСА_1 стало товариство з обмеженою відповідальністю «Інвест-Кредо».

Позивач зазначає, що первісний кредитор та правонаступник-відповідач після ухваленого судового рішення про стягнення боргу пропустили строк позовної давності та втратили право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Крім цього, в рамках розгляду справи №127/10485/18 були встановлені обставини повернення 19.11.2013 р. виконавчого документа стягувачу з зазначенням строку повторного пред`явлення до примусового виконання - до 19.11.2014 р. При цьому, відповідач повторно виконавчий лист до виконання не пред`являв, що стало підставою для звернення до суду з позовом.

У відзиві на позов представник відповідача заперечує щодо задоволення позову, зазначає, що сплив позовної давності щодо основного зобов`язання не може бути підставою для припинення іпотеки. Вважає, що іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, а позивач рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 17.12.2008 р. у справі №2-2071/08 не виконує, борг не сплачує. Крім цього, наявність судового рішення про задоволення вимоги кредитора , яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13.01.2021 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест-Кредо» про визнання договору іпотеки припиненим, передано до Шевченківського районного суду м.Києва за підсудністю.

Ухвалою судді Рибака М.А. від 19.02.2021 року відкрито провадження по справі в порядку загальногоо позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 08.06.2021 р. закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідно до пункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл справи 127/635/21 провадження № 2/761/1305/2023.

Ухвалою судді Осаулова А.А. від 23.06.2023 р. призначено справу для розгляду справи по суті з повідомлення учасників справи.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, зазначених в позовній заяві, та просив суд їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника

Суд, заслухавши пояснення присутніх представників, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 до зміни прізвища та імені був ОСОБА_3 (свідоцтво про зміну імені від 18.06.2009 р.), ОСОБА_2 (свідоцтво про зміну імені від 26.04.2007 р.)

14.03.2007 р. між АКІБ «Укрсиббанк» (правонаступником якого став позивач) та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №0, в забезпечення виконання умов якого укладено договір іпотеки від 16.03.2007 р., предметом якого стала квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з інформаційною довідкою від 06.11.2019 р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 16.03.2007 р. зареєстровано обтяження, тип обтяження - заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження - 4645731, обтяження №4645731, реєстратор- приватний нотаріус Платнюк О.В., підстава обтяження - договір іпотеки №1146 від 16.03.2007 р. З розділу «Відомості з Державного реєстру іпотеку» вбачається обтяження, реєстраційний номер №46458056, тип - іпотека, об`єкт - квартира за адресою: АДРЕСА_1 , іпотекодавець - ОСОБА_2 , іпотеко держатель - ПАТ «Дельта банк», розмір основного зобов`язання - 69950,00 дол. США, строк виконання - 13.03.2028 р.

З інформаційної довідки від 12.10.2020 р. р. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що іпотекодержателем щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 стало ТОВ «ФК «Інвест-Кредо», номер запису про іпотеку №36303932 (спеціальний розділ), рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень приватного нотаріуса Черленюкх Л.В., індексний номер 52024174 від 21.04.2020 р.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 17.12.2008 р. у справі №2-2071/08 стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ПП «Сан Імпекс Інтернешнл» на користь АКІБ «Укрсиббанк» заборгованість по кредиту за договором № від 14.03.20078 р. в розмірі 356646,93 грн, судові витрати, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 16.05.2012 р. у справі №2-2071/08 замінено сторону виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа від 31.03.2009 р. щодо стягнення боргу з ОСОБА_3 на користь АТ «Укрсиббанк», з АТ «Укрсиббанк» на ПАТ «Дельта Банк»

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Позивач звернувся до суду про визнання договору іпотеки припиненим, зняття заборони на відчуження майна, виключення запис про обтяження, оскільки вважає, що 1) первісний кредитор та правонаступник-відповідач після ухваленого судового рішення про стягнення боргу пропустили строк позовної давності та втратили право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки; 2) виконавчий лист було повернуто стягувачу та з 2013 повторно на примуве виконання не пред`являвся.

Згідно з частиною першою статті 509, статтею 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 травня 2022 року у справі № 523/18773/19 (провадження № 61-6999св21) зазначено, що «правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України). Сплив позовної давності як підстави для припинення зобов`язання правилами глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачено. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла й до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України. Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Отже, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то, за загальним правилом, ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право такої властивості, як здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи. У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом строку позовної давності отримує захист від застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку. Проте, за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України). У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та ухвалити рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання, й таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), встановлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного. Резюмуючи викладене, Верховний Суд виходить із того, що у ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнається. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропуск позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо. За загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду в іншому судовому провадженні про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2022 року у справі № 205/7827/20 (провадження № 61-5704св21) зазначено, що «ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо».

Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється.

Відповідно до приписів статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це окремий вид застави, вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов`язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом.

Так, згідно з указаною нормою іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання (абзац другий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку»). Натомість Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням.

У пунктах 41-43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц (провадження № 14-88цс19) зазначено, що: «іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п`ята статті 3, абзаци другий і сьомий частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку», пункт 1 частини першої і речення друге цієї частини статті 593 ЦК України). Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК України). Однією з таких підстав, є виконання, проведене належним чином (стаття 599 ЦК України). За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідними від основного зобов`язання (аналогічний висновок сформулював Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16; див. також пункт 61 постанови Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц)».

Як встановлено вище, боржник не виконав свої зобов`язання за кредитним договором, тому рішенням суду, яке набрало законної сили, стягнуто заборгованість за кредитним договором.

При цьому, умовами кредитного договору та судовим рішенням встановлено обов`язок позивача повернути отримані кредитні кошти, який він не виконав (доказів протилежного суду не надано)

Відповідно до частини першої статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. За пунктом 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Виконання судових рішень є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання. Крім того, неможливість примусово виконати рішення про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, не впливає на можливість банку задовольнити свої вимоги за рахунок предмета іпотеки відповідно до Закону України «Про іпотеку».

З огляду на викладене, непред`явлення рішення суду до виконання та сплив позовної давності до додаткової вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки само по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки.

Висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду України: від 15 травня 2017 року у справі № 6-786цс17 та від 05 липня 2017 року у справі № 6-1840цс16 та в постанові Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 273/51/17.

Крім цього, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2019 року у справі № 755/11995/16-ц (провадження № 61-28656св18) вказано, що «посилання позивача як на підставу для визнання кредитного зобов`язання припиненим на пропущення банком строку пред`явлення до виконання виконавчого документа на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 17 серпня 2011 року про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором № 198/03-8 від 16 жовтня 2008 року, не є підставою припинення зобов`язання за договором. […] Позивачем помилково ототожнено строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права чи законного інтересу зі строком пред`явлення виконавчого листа до виконання, який не є строком захисту порушеного права, та його сплив не припиняє суб`єктивне право кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу».

Відповідно до пункту 6.1 іпотечного договору, цей договір підлягає нотаріальному посвідченню і діє з моменту такого посвідчення до повного виконання зобов`язань за кредитним договором.

Оскільки грошове зобов`язання позивача за кредитним договором залишилось не виконаним, а недоведеність виконання позичальником в повному обсязі своїх зобов`язань за кредитним договором обумовлює відсутність передбачених законом підстав вважати припиненою іпотеку за іпотечним договором, укладеним в забезпечення такого зобов`язання.

З огляду на викладене, відсутні підстави для визнання припиненим договору іпотеки від 16.03.2007 р., укладеного між АТ «АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 , посвідчений призваним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Плахотнюк О.В., зареєстрований в реєстрі №1147, в реєстрі заборон №15.

Позовні вимоги про зняття заборони на відчуження майна, виключення запису про обтяження, є похідними від вимоги про визнання договору іпотеки припиненим, яка задоволенню не підлягає, а тому в задоволенні цих позовних вимог потрібно також відмовити.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи викладене вище, а також те, що позивачем не було доведено належними та допустимими доказами в розумінні ЦПК України обставин, на які він посилається, підстав для задоволення позовних вимог про визнання договору іпотеки припиненим, зняття заборони на відчуження майна, виключення запис про обтяження, суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 509, 526, 599 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», ст.ст. 3-5,12-13, 19, 76-92, 95, 187, 211, 258-259, 264-265, 268, 272-273, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Інвест-Кредо» про визнання договору іпотеки від 16.03.2007 року, що укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , припиненим, зняття заборони на відчуження нерухомого майна, виключення запис про його обтяження, - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ТОВ «Інвест-Кредо», , адреса: м.Київ, вул.Ярославів Вал, 13/2 літ.»Б».

Суддя: Андрій Осаулов

Повне рішення виготовлено 01.03.2024