Справа № 535/1143/23
Провадження № 2/535/192/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року с-ще Котельва

Котелевський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Гуляєвої Г.М.,

за участі: секретаря судового засідання Васильченко В.О.

представника позивача-адвоката Сідько С.І.,

та відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ), представник позивача: адвокат СІДЬКО СВІТЛАНА ІВАНІВНА (адреса здійснення адвокатської діяльності: 38630, Полтавська область, Полтавський район с-ще Котельва, вул. Полтавський шлях, 239), до ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_1 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ; ОСОБА_4 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ); ОСОБА_5 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 ) про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

УСТАНОВИВ:

11 жовтня 2023 року ОСОБА_6 звернувся до Котелевського районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1/4 до 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного виду.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 04.03.2011 року між ним та відповідачем було укладено шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Котелевського районного управління юстиції Полтавської області, за актовим записом №13.

Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину: доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 06.03.2014 року з нього стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 26.02.2014 року і до досягнення нею повноліття.

Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано відповідно до рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 21.03.2014 року.

16.12.2022 року позивач вдруге одружився з ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 16.12.2022 року.

З моменту укладення шлюбу, на утриманні позивача та його дружини перебувають діти ОСОБА_9 від першого шлюбу: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки батько дітей не сплачує аліментів на їх утримання.

Крім того, з моменту ухвалення рішення про стягнення аліментів, батьки позивача - ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , досягли пенсійного віку, та потребують додаткового матеріального утримання від сина.

Тобто, з моменту ухвалення рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 06.03.2014 року у справі №535/161/14-ц, про стягнення з позивача на користь відповідача аліментів утримання дочки у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.02.2014 року й до досягнення дитиною повноліття, в ОСОБА_6 погіршився матеріальний стан, та стан його здоров`я, збільшилася кількість осіб, які потребують утримання з його боку, таким чином, позивач не в змозі сплачувати аліменти на утримання своєї доньки у визначеному судом розмірі.

За вказаних обставин, позивач вважає, що в нього відбулися зміни матеріального стану, які є підставою зменшення суми стягнутих аліментів, та просить змінити розмір аліментів, з 1/4 частини на 1/6 частину усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Ухвалою судді Котелевського районного суду Полтавської області від 17.10.2023 року відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

30.10.2023 року від відповідача ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_6

08.11.2023 року від представника позивача-адвоката Сідько С.І. надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вона просить задовольнити позовні вимоги позивача, оскільки погіршився матеріальний стан позивача, та стан його здоров?я, збільшилася кількість осіб, які потребують утримання з його боку.

16.11.2023 року від відповідача ОСОБА_1 надійшло заперечення на відповідь на відзив на позовну заяву, в якому вона просить відмовити у задоволенні позову, оскільки з наданої позивачем інформації про доходи вбачається, що його дохід значно перевищує прожитковий мінімум на особу та після вирахування аліментів залишається грошова сума, яка цілком дозволяє позивачеві утримувати себе та осіб, яких він бажає утримувати.

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 05.12.2023 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та заміну судового засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Залучено до участі в справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_1 ; ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 21.02.2024 року заяву відповідача ОСОБА_1 про витребування інформації було задоволено.

Ухвалою Котелевського районного суду Полтавської області від 06.06.2024 року підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Сідько С.І. позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд задовольнити їх в повному обсязі та з підстав зазначених у позові та у відповіді на відзив.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила суд в задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та у запереченнях до відповіді на відзив на позовну заяву.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_1 ; ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надали до суду письмі заяви від 20.08.2024 року, кожен окремо, про розгляд справи за їх відсутності та не заперечували проти позову ОСОБА_6 .

Суд, вислухавши пояснення сторін, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку.

Так, згідно із ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

В силу ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що доводи позивача не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 04.03.2011 року між ним та відповідачем було укладено шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Котелевського районного управління юстиції Полтавської області, за актовим записом №13.

Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину: доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії НОМЕР_4 від 21.09.2011 року (а.с.11).

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 06.03.2014 року з нього стягнуто на користь відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з 26.02.2014 року і до досягнення нею повноліття (а.с.14-15).

Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано відповідно до рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 21.03.2014 року (а.с.12-13).

16.12.2022 року позивач ОСОБА_6 вдруге одружився з ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 16.12.2022 року (а.с.10).

Як вбачається з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб- платників податків про джерела/ суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору за період з 1 кварталу по 3 квартал 2023 року треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мають стабільний дохід, який перевищує мінімальний розмір заробітної плати (а.с.110-111).

Крім того, з довідки №2401/04-16, та №2401/04/16 від 04.03.2024 року про розмір призначеної і фактично отриманої пенсії за період з 01.01.2022 по 31.12.2023 року треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_4 отримують пенсії (а.с.162-165).

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього погіршився матеріальний стан та стан його здоров`я, крім того збільшилась кількість осіб, які перебувають на його утриманні- діти дружини від першого шлюбу та пристарілі батьки.

Обставини, які можуть слугувати підставою для зміни розміру аліментів, суд встановлює на підставі поданих сторонами доказах.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи ( стаття 76 ЦПК).

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 89 ЦПК).

На позивача у даній категорії справ покладається обов`язок доказування виникнення обставин, які позбавляють його можливості виконувати зобов`язання по утриманню дитини в раніше визначеному обсязі.

За будь яких умов інтереси дітей превалюють над матеріальним становищем батьків, які за відсутності вад здоров`я не вживають достатніх заходів для матеріального забезпечення дітей.

Отже, з матеріалів наданих до суду позивач не надав суду належних та допустимих доказів не підтвердження суттєвих, істотних змін майнового та сімейного стану позивача, та погіршення стану здоров`я.

Також позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо покращення матеріального стану відповідача з моменту ухвалення рішення суду про стягнення аліментів, що стягуються з відповідача, оскільки з досліджених матеріалів справи вбачається, що відповідач працевлаштована та має стабільну заробітну плату. Інших доходів не отримує (а.с.44).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зістаттею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.Відповідно до статей 150,180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.Частина третястатті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У правовій позиції Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі за № 6-143цс13 колегія суддів дійшла висновку про те, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

З аналізу даних правових норм вбачається, що при вирішенні питання про зменшення розміру аліментів, слід з`ясовувати чи змінилося матеріальне становище, сімейний стан та стан здоров`я сторін, і що ця зміна впливає на змогу сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я одержувача аліментів. При цьому, суд, з урахування встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів. За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, а зменшення розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійної, не залежної від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.

Виходячи з вимог чинного законодавства, вказані обставини повинні бути суттєвими і відігравати значну роль у житті заявника, платника аліментів та доведеними при розгляді спору про зменшення або збільшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду.

Із зазначених норм закону також випливає, що зміна розміру аліментів, визначеного рішенням суду, є правом суду, а не його обов`язком, та може бути застосовано при наявності відповідних обставин для цього.

Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З долучених до матеріалів справи документів, суд зазначає, що матеріальний стан позивача є задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє від обов`язку утримувати свою неповнолітню дитину, а навіть дозволяє позивачу виконувати свої зобов`язання щодо сплати аліментів в розмірі, визначеному судом. Крім того, інших дітей, на утримання яких позивач сплачує аліменти - немає.

Також позивачем не було надано суду доказів щодо витрат пов`язаних з його лікуванням.

Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно із ст. ст.7,155 Сімейного кодексуУкраїни дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

На виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України, суд зазначає, що позивачем не доведено факту того, що його матеріальний або сімейний стан змінилися настільки, що унеможливлює виплату ним аліментів на утримання неповнолітньої доньки, що могло б бути підставою для зменшення розміру аліментів, визначеного судовим рішенням.

Суд звертає увагу на те, що утримання дитини є обов`язком батьків, і рішення суду про стягнення аліментів, яке набрало законної сили, є обов`язковим до виконання платником аліментів.

Розглядаючи дану цивільну справу, суд виходить з інтересів, в тому числі дитини та повинен дотриматися балансу права платника аліментів на зменшення їх розміру та права дитини на утримання з боку батька.

Згідно зі статтями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Враховуючи наведене, а також те, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини, враховуючи те, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що в позивача значно змінилось (погіршилось) матеріальне становище або стан здоров`я та він не здатен сплачувати аліменти на утримання доньки, в розмірі визначеному судовим рішенням, підстав для зменшення розміру аліментів суду не вбачає, тому суд дійшов висновку щодо відмови у задоволенні позовної заяви, оскільки вимоги позивача є необґрунтованими.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.4,5,13,76-81,89, 211, 223,258,259,263-265,352-355 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 , представник позивача: адвокат СІДЬКО СВІТЛАНА ІВАНІВНА до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: ОСОБА_1 ; ОСОБА_4 ; ОСОБА_5 про зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини - відмовити.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду виготовлено 26.08.2024 року.

Суддя: Г.М. Гуляєва