Головуючий у І інстанції Дудар Т.В.
Провадження № 22-ц/824/4370/2024 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 лютого 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розглядуцивільних справ:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Гуля В.В. Мельника Я.С.,

за участю секретаря: Ковтун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Березанського міського суду Київської області від 10 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, у якому просив розірвати шлюб, без надання строку на примирення, зареєстрований 19.04.2019 року Березанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Київській області за актовим записом №23 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Також просив судові витрати покласти на відповідача ОСОБА_1 .

Обгрунтовуючи свої вимоги, посилався на те, що 19 квітня 2019 року Березанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області за актовим записом №23 був зареєстрований шлюб між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_4 ). Від спільного подружнього проживання сторони мають малолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на час подання даного позову проживає разом з відповідачем.

Позивач зазначив, що сімейне життяу них з відповідачем не склалося у зв`язку з тим, що під час спільного подружнього життя в зареєстрованому шлюбі виявилася несумісність їхніх характерів, принципова відмінність поглядів на спільне життя в побутових питаннях, сторони не могли дійти згоди щодо вирішення жодних питань, внаслідок чого між ними погіршилися сімейно-шлюбні відносини.

За час спільного проживання позивач зрозумів, що вони є зовсім чужими одне одному людьми, мають різні життєві погляди на майбутнє. Одруження з відповідачем виявилося невдалим, сім`я розпалась і збереження родини стало неможливими через різні погляди на життя та майбутнє, відсутність спільних інтересів та мети в житті. На даний час подружнє життя фактично припинено, шлюбних стосунків сторони не підтримують, спільний сімейний бюджет не ведуть, проживають окремо більше шести місяців. Їхня з відповідачем сім`я існує формально,внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам.

ОСОБА_2 у позові зазначив, що призначення будь-яких строків для примирення є недоцільним, оскільки можливості відновлення та збереження сім`ї позивач не вбачає.

На переконання позивача, подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачкою ОСОБА_1 неможливе і суперечитиме його інтересам.

Крім того, ОСОБА_1 у березні 2023 року сама зверталася до Березанського міського суду Київської області з позовом про розірвання шлюбу,але згодом подала до суду заявупро залишення позову без розгляду, не зазначивши причини. Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 22.06.2023 рокупозов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу залишено без розгляду.

Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав та просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав.

Рішенням Березанського міського суду Київської області від 10 жовтня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 19 квітня 2019 року Березанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 23 від 19.04.2019 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на відшкодування судових витрат по сплаті судового збору 1 073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 копійок та 20 000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачка ОСОБА_1 подала на рішення апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просила рішення Березанського міського суду Київської області від 10.10.2023 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким зупинити розгляд справи № 356/483/23 і призначити подружжю строк для примирення терміном шість місяців. Крім цього, просила розмір суми, заявленої позивачем на відшкодування понесених ним витрат на професійну правничу допомогу, встановити не більше 5 000 грн. 00 коп.

Обгрунтовуючи скаргу, відповідачка посилається на те, щовона не змогла скористуватися приписами частин 2-6 ст. 277 ЦПК України, оскільки не отримувала копії ухвали суду першої інстанції від 27.06.2023 року про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Про наявність цивільної справи ОСОБА_1 стало відомо із SMS повідомлення суду і лише 21.09.2023 року їй вдалось отримати в суді тільки копію позовної заяви по справі, про що остання повідомляла суд у своєму відзиві на позовну заяву.

Також відповідач у скарзі зазначає, що на підставі ст. 111 СК України та ч.7 ст. 240 ЦПК України вона просила суд першої інстанції зупинити розгляд справи і призначити сторонам строк для примирення.

Разом з тим, суд першої інстанції, проявляючи формалізм при вирішенні даного позову та упереджене ставлення до сторони відповідача, не вжив заходів до примирення подружжя.

Так, 10.10.2023 року суд постановив ухвалу про відмову відповідачці у задоволенні клопотання про надання сторонам у справі строку для примирення, і в цьому ж засіданні постановив рішення про задоволення позову про розірвання шлюбу, не надавши ОСОБА_1 можливості оскаржити ухвалу про відмову у задоволенні клопотання в апеляційному порядку.

Крім того, відповідач у скарзі посилається на те, що суд не забезпечив участь у судовому засіданні позивача, хоча п.5 ч.2 ст. 223 ЦПК України передбачає виклик позивача, відповідача для особистих пояснень і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.

При цьому, відповідач у скарзі зазначає, що після прийняття судом рішення про розірвання шлюбу позивач продовжує їй телефонувати та переконувати у своїй любові до неї та малолітньої дитини і приймає міри по збереженню сім`ї.

Виходячи із цього, відповідач вважає, що суд першої інстанції не повно та не всебічно з`ясував фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу і не врахував наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, а також не надав відповідачці можливості це зробити, а тому відповідачка вважає за доцільне просити апеляційний суд зупинити розгляд справи і призначити строк для примирення.

Крім цього, відповідачка не погоджується із визначеним судом розміром відшкодування витрат на професійну правничу допомогу у сумі 20 000 грн. 00 коп., оскільки зазначений розмір суми не узгоджується із вимогами ст. 137 ЦПК України.

Так, представником позивача суду були надані: договір про надання правової допомоги, додаткові договори та акт прийому-передачі наданих послуг, із яких вбачається, що 1 година роботи адвоката коштує 1000 грн. 00 коп. і підготовка та участь адвоката у судових засіданнях коштує 12 000 грн. 00 коп., зазначені суми є договірними. Однак, у вказаних документах не зазначено нормативно-правову норму, на підставі якої було досягнуто договір щодо вище зазначених сум. Також, представником позивача не надано суду відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт: довідок суду про тривалість судових засідань по часу; не вказано конкретні рішення, з якими ознайомлювався адвокат та кількість питань, які розглядались в ході проведення консультації протягом 2 годин; не надано суду квитанцій поштової організації, що свідчило б про відправлення відповідачу кореспонденції, і інше.

Як вбачається із матеріалів справи, ціна позову становить 1073 грн. 60 коп.; вирішення справи на репутацію сторони або публічний інтерес до справи відсутній; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) і кількість виконаних адвокатом робіт, доказами по справі не підтверджено. При цьому, складність справи може полягати хіба-що у діях представника позивача, направлених на примушування позивача до розірвання шлюбу.

Необґрунтованими є і твердження суду, що саме поведінка відповідача призвела до затягування розгляду справи, оскільки суд у своєму рішенні не зазначив, в чому конкретно полягала негативна поведінка відповідача, а також у справі відсутні такі докази.

Таким чином, на думку відповідача,виходячи із вимог ст. 137 ЦПК України, матеріалів справи та принципів розумності і справедливості, розмір на відшкодування понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу може бути не більше 5 000 грн. 00 коп.

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від представника ОСОБА_2 - адвоката Литвиненко О.Л., остання просила залишити скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення суду - без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Литвиненко О.Л. просила апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення суду - без змін з підстав, викладених у відзиві на скаргу.

15 лютого 2024 року до апеляційного суду від ОСОБА_1 надійшло клопотання про розгляд справи апеляційним судом за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , повторно виданим Баришівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), 19 квітня 2019 року Березанським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , про що 19.04.2019 року складено відповідний актовий запис за № 23. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_7 (а.с.8).

Від спільного подружнього проживання сторони мають малолітню дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , повторно виданим Баришівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Броварському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 22.06.2023 року(а.с.9).

Як вбачається зі скан-копій позовної заяви про розірвання шлюбу від 27.03.2023 року та ухвали Березанського міського суду Київської області від 22.06.2023року, ОСОБА_1 зверталася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, однак за заявою ОСОБА_1 позовну заяву було залишено без розгляду (а.с.10-12).

Судом також встановлено, що згідно долученої до матеріалів справи копіїнотаріально завіреної заяви ОСОБА_2 від 09.10.2023року вбачається, щовін, починаючи з березня місяця 2023року перебуває у фактичних шлюбних відносинах із громадянкою України - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час його перебування вдома вони проживають разом у квартирі її матері за адресою: АДРЕСА_1 ). Його цивільна дружина, громадянка України - ОСОБА_8 , вагітна. Батьком дитини цивільної дружини є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.127).

Зазначені у заяві ОСОБА_2 від 09.10.2023 рокуобставини підтверджуються і доданими до відповіді на відзив документами, а саме: протоколом опитування особи за її згодою від 06.10.2023 року, опитана особа: ОСОБА_9 (а.с.118-119), протоколом опитування особи за її згодою від 06.10.2023 року, опитана особа: ОСОБА_8 (а.с.120), консультативним висновком лікаря акушера-гінеколога від 18.09.2023 року, пацієнт: ОСОБА_8 (а.с.121).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обгрунтованості, і колегія суддів з такими висновками суду погоджується, виходячи з наступного.

Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частина перша ст.8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Частина 3 ст.105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, а за ч.2 ст.112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Тобто, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у ст.16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» у ч.1 підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

За таких обставин, примушування до перебування у шлюбі одного з подружжя, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону, в зв`язку із чим обґрунтованим є висновок суду про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 та розірвання шлюбу, зареєстрованого між ним та ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги відповідачки про те, що судом безпідставно не надано сторонам строк на примирення, про що вона просила у своєму клопотанні, апеляційним судом відхиляються, оскільки надання строку на примирення у справах про розірвання шлюбу є прерогативою суду, який дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для надання сторонам справи строку на примирення, з огляду на категоричну позицію позивача з цього приводу, а також на підставі наявних у справі доказів того, що позивач з березня 2023 року перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою, яка від нього вагітна.

Таким чином, аргументи апеляційної скарги щодо помилковості висновків суду про наявність підстав для задоволення вимог ОСОБА_2 щодо розірвання шлюбу, не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди відповідачки з висновками суду щодо їх оцінки. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідачка у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішенняв частині задоволення вимог про розірвання шлюбу судом ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування в цій частині відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України відсутні.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в частині незгоди відповідачки із розміром стягнутих з неї на користь позивача витрат на правничу допомогу, що, зокрема, вбачається з наступного.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених витрат позивачем надано Договір про надання правової допомоги від 20 червня2023 року (а.с.15); акти прийому-передачі наданих послуг від 18.09.2023року та від 10.10.2023року, згідно з якими на виконання п.п. 2-2.1 Договору про надання правової допомоги від 20.06.2023року адвокатом Литвиненко О.Л. в рамках цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 надано клієнту такі види правової допомоги як: консультації: 2 000,00 грн.; складання позовної заяви: 3 000,00 грн.; ознайомлення з позовом та доданими додатками 1 000,00 грн.; вивчення практики та ознайомлення з рішеннями в ЄДРСР щодо аналогічних позовів, підготовка та відправлення адвокатського запиту відповідачу: 1 000,00 грн.; підготовка та участь у судових засіданнях 08.08.2023 року, 31.08.2023 року, 21.09.2023 року, 10.10.2023року: 12000,00 грн. Розмір послуг складає 20000,00 грн (а.с.71, 133); квитанцію до прибуткового касового ордера від 18.09.2023 рокуна суму 17 000,00 грн., відповідно до якої адвокатом Литвиненко О.Л. прийнято від ОСОБА_2 17 000,00 грн.на підставі договору про надання правової допомоги (а.с.72); додатковий договір від 18.09.2023 року до договору про надання правової допомоги від 20.06.2023 року(а.с.73); додатковий договір від 09.10.2023 рокудо договору про надання правової допомоги від 20.06.2023 року(а.с.131), квитанцію до прибуткового касового ордеру від 18.09.2023 року, згідно з якою адвокатом Литвиненко О.Л. прийнято від ОСОБА_2 3000,00 грн.на підставі договору про надання правової допомоги (а.с.132).

Разом з тим, на переконання апеляційного суду, вищевказані наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі за рахунок іншої сторони, адже цей розмір має бути обґрунтований та, крім того, відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у додатковій постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15.

При цьому, суд враховує, що предметом позову у даній справі є розірвання шлюбу, яка по своїй суті є справою невеликої складності та є малозначною в силу вказівки закону.

За таких обставин, визначений ОСОБА_2 розмір витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000 грн. 00 коп., на думку колегії, є завищеним, належним чином необґрунтованим та становитименадмірний тягар для відповідачки, що суперечить принципу розподілу судових витрат.

Враховуючи складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, апеляційний суд доходить висновку про необхідність зменшення розміру стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу з 20 000 грн. до 5 000 грн. та зміну у зв`язку із цим судового рішення у цій частині на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України. В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В зв`язку з тим, що дана справа згідно п. 4 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Березанського міського суду Київської області від 10 жовтня 2023 року змінити в частині розміру витрат на професійну правничу допомогу, стягнутих з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , зменшивши цей розмір з 20 000 грн. 00 коп. до 5 000 грн. 00 коп.

В іншій частині рішення Березанського міського суду Київської області від 10 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: