Справа № 953/9363/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2024 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Колесник С.А.,
за участю секретаря судового засідання Півоваровій Д.В.,
представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Сільченко Т.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 953/9363/23 за позовною заявою Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з теплопостачання та гарячу воду, -
Представник позивача КП «Харківські теплові мережі» Вірютіна О.В. звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , відповідно до якого просить: стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість за теплопостачання та гарячу воду у сумі 52 340,54 грн. та судовий збір.
У зв`язку з викладеним представник позивача звернулась до суду з даним позовом.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.10.2023 справу передано для розгляду судді Колесник С.А.
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 05.10.2023 відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.
31.10.2023 представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Сільченко Т.І. подала до суду відзив, в якому просила застосувати строки позовної давності, закрити провадження через відсутність предмета спору (а.с.21-25).
На обґрунтування відзиву, представник зазначає, що частина позовних вимог заявлена поза межами строку позовної давності. Також вказує, що відповідач після того як дізнався про існування справи №953/9363/23 добровільно сплатив частину своєї заборгованості перед позивачем у розмірі 20 000 грн., а тому вважає, що існують законні підстави для закриття провадження по справі.
24.11.2023 представник позивача подала до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить стягнути з відповідачів заборгованість за послуги опалення та гарячої води за період з 01.07.2019 по 31.01.2022 у розмірі 32 710,75 грн. та судовий збір (а.с.37).
Представник позивача у поданій заяві вказала, що внаслідок добровільної сплати відповідачами частини заборгованості у розмірі 20 000 грн. у вересні 2023 року (призначення платежу 01-30.09.2023) сума боргу зменшилась. Зараховано сплату за вересень 2023 року та сплату заборгованості до 30.05.2019.
08.12.2023 представник відповідача подала до суду пояснення щодо заяви про зменшення позовних вимог, в якій просила просила застосувати строки позовної давності за період з січня 2018 року по жовтень 2020 року, закрити провадження через відсутність предмета спору (а.с.44-46).
Представник відповідача зазначила, що позивач надав до суду заяву про зменшення позовних вимог, оскільки отримав часткову оплату від Відповідача-1. Отримавши кошти, Позивач на власний розсуд відніс суму у 20 000 гривень в якості оплати за вересень 2023 року та оплату заборгованості за період до 30.05.2019 року, хоча до відзиву на позов було додано копію Квитанції Ощадбанку про здійснений платіж. Квитанція № 410343250 від 18.10.2023 року на суму 20 000 гривень містить назву платежу - послуга з постачання теплової енергії та період оплати з початком 2023-09-01 та закінченням 2023-09-30. При цьому Позивач жодним чином не враховує той факт, що за заборгованістю, нарахованою до жовтня 2022 року позовна давність вже плинула. Тому вважала зарахування сплачених коштів на період до 30.05.2019 року -безпідставним. Відповідач-1 наполягає на необхідності застосування строку позовної давності до заборгованості нарахованої в період, що перебуває за межами трирічного періоду до звернення Позивача до Суду з позовом. Тобто в будь-якому випадку заборгованість може бути обчислена як така тільки за період з жовтня 2020 року. Навіть якщо погодитись із зазначеним Позивачем у заяві про зменшення позовних вимог, то заявлений період нарахування заборгованості часткового перебуває за межами строку позовної давності - а саме зазначений вище період до жовтня 2020 року. Позивач визначає період нарахування заборгованості починаючи із 01.07.2019 року тобто за межами строку позовної давності. Сума боргу, нарахована за період з 01.07.2019 року по січень 2022 року становить 32 710,75 грн. З них сума боргу, що перебуває поза межами позовної давності становить 14 998,49 грн.
15.01.2024 представник відповідача через систему «Електронний суду» подала до суду додаткові пояснення, в яких вказала, що як видно з квитанції та зазначено самим Позивачем, Відповідач-1 сплатив 20 000,0 грн. саме за період з першого по тридцяте вересня, іншого у квитанції зазначено не було. У поданій Позивачем заяві про зменшення позовних вимог зазначається, що сплачені Відповідачем-1 гроші зараховані як оплата за вересень та оплату заборгованості, що виникла до 30.05.2019 року. На думку представника, таке зарахування є безпідставним. У наданих додаткових поясненнях Позивач зазначає, що він вважає строк давності таким, що починається з 01.03.2019 року. Вказаний строк давності не відповідає дійсності. Згідно п. 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Таким чином, моментом порушення зобов`язання та виникнення заборгованості є двадцять перше число місяця, наступного за розрахунковим. Представник відповідача вважає, що з Відповідача-1 можуть бути стягнуті суми заборгованості лише за період з 21.03.2019 по 31.01.2022, адже строк давності щодо заборгованостей за період з 01.01.2018 до 21.03.2019 вже сплив. В той же час, сплачені Відповідачем-1 кошти були зараховані Позивачем як сплата заборгованості за період з 01.01.2018 до 30.05.2019. Позивач зарахував частину коштів як сплату заборгованостей у період з 01.01.2018 до 21.03.2019, строк давності яких вже сплив. Таким чином, зарахування коштів у цей період є безпідставним та протиправним, адже із закінченням строку давності Позивач вже не мав права вимагати сплати боргового зобов`язання, тим більше на власний розсуд вносити гроші Відповідача-1 саме на цей період.
Посилається на Узагальнення практики розгляду цивільних справ за позовами комунальних підприємств до споживачів про стягнення заборгованості за комунальні послуги за період 2013-2014 років Апеляційного суду Харківської області та рішення апеляційного суду Харківської області від 03.12.2014р. по справі № 2036/6058/2012 н/п 2036/6058/2012.
На думку представника відповідача, Позивач повинен перерахувати кошти, які він зарахував як сплату боргу за період з 01.01.2018 до 21.03.2019, як сплату за період з 21.03.2019 і далі. Відповідно до такого перерахування зменшиться і сума боргу Відповідачів. Заяву Позивача про переривання перебігу позовної давності, вважає безпідставною. Те, що Відповідач-1 визнав свій борг та добровільно надіслав кошти на його сплату, не перериває строк позовної давності заборгованостей за період з 01.01.2018 до 21.03.2019, адже на момент сплати частини боргу Відповідачем-1, строк позовної давності за цими заборгованостями вже сплив, отже, він не може бути перерваним.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, до поданої до суду заяви 24.11.2023 получила заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності (а.с.40).
Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні визнала позовні вимогу у розмірі 17 712,79 грн.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судових засідань повідомлявся своєчасно та належним чином (а.с. 36,49,76-77), причини неявки суду не повідомили.
Частиною 1 ст. 131 ЦПК України визначено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин (ч. 3 ст. 131 ЦПК України).
Згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.
Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до ч.1 ст.287 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Таким чином, подальше відкладення розгляду даної справи буде порушувати права позивача на своєчасний судовий розгляд справи.
Частиною 3 статті 129 Конституції України визначено основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч. 1 ст. 5 ЦПК України).

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

Суд, вивчивши подані заяви по суті справи, дослідивши надані документи і матеріали, з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до наступних висновків.

Судом встановлені наступні фактичні обставини.

ОСОБА_2 , ОСОБА_1 зареєстровані в квартирі, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 з централізованою системою теплопостачання, яке здійснює КП "Харківські теплові мережі" (а.с. 4,9).

Відповідачі є споживачами послуг теплової енергії шляхом відкриття особового рахунку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 .

В матеріалах справи міститься Відомость нарахувань та сплати за послуги з теплопостачання з урахуванням періоду платежу, з якої вбачається, що за особовим рахунком № НОМЕР_2 , мається заборгованість, що виникла за період з 01.01.2018 по 31.01.2022 в розмірі 52 340 грн. (а.с. 3).

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно матеріалів справи, КП «ХТМ» надаються послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, а відповідачі, в свою чергу, споживають зазначені послуги, що свідчить про наявність між ними взаємних зобов`язань.

У частині першій статті 19 Закону №1875-ІV передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, разом з тим відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону № 1875-ІV обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Наведеними положеннями закону передбачено, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, а відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 20 Закону №1875-ІV споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно з пунктом 3 частини другої статті 21 Закону №1875-ІV виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Враховуючи наведене, обов`язок по укладанню договору про надання житлово-комунальних послуг покладено законодавцем як на споживача, так і на виконавця.

Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, а також у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18).

Приписами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що споживач, серед іншого, зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги в строки, встановлені договором або законом.

Згідно зі ст.68 ЖК України, плата за комунальні послуги у жилому приміщенні, що належить громадянинові, береться, крім квартирної плати, за затвердженими у встановленому порядку тарифами, у строки, визначені угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за комунальні послуги.

Згідно з пунктом 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, постачання холодної та гарячої води, плата за житлово-комунальні послуги вноситься власниками квартир, наймачами та орендарями щомісяця, не пізніше 20 числа, що настає за розрахунковим. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води або до затверджених нормативів (норм) споживання.

Порядок формування та затвердження цін і тарифів на житлово-комунальні послуги встановлені ст.31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

До повноважень позивача не входить зменшення або збільшення тарифів, встановлених для оплати наданих послуг.

Згідно з п. 8 «Правил надання населенню послуг по водо-теплопостачанню і водовідводу», послуги надаються відповідно до умов договору. Але це не означає, що під час відсутності такого договору, відповідачі мають право користуватися послугами, що фактично надаються і не оплачувати їх.

Частиною 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» передбачено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до вимог статті 25 Закону України «Про теплопостачання» у разі відмови оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Це випливає з положення ст. 11 ЦК України відповідно до якої, цивільні права і зобов`язання виникають не тільки з основ передбачених законодавством, а також з дії громадян.

Такими діями відповідачів є фактичне користування послугами, що надаються позивачем.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписамист. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Оскільки відповідачі офіційно, у встановленому чинним законодавством порядку не відмовились від послуг, які надавало їм КП «Харківські теплові мережі», то в них виник обов`язок сплатити ці послуги.

Відповідачі належним чином свої зобов`язання щодо оплати послуг з централізованого опалення та підігріву холодно води для потреб гарячого водопостачання не виконували, плату за спожиті послуги у повному обсязі не вносили.

Доказів того, що послуги відповідачам не надавались, що вони не користувались наданими послугами і потреби в таких послугах не мали, належними та допустимими доказами не доведено та матеріалами справи не підтверджено.

Враховуючи диспозитивність цивільного судочинства, та надані позивачем розрахунки, суд приходить до висновку, що зроблені позивачем розрахунки заборгованості є обгрунтованими, та підстав їм не довіряти у суду не має.

Розрахунок боргу, наданий позивачем, сумніву не викликає та приймається судом.

З приводу посилання представника відповідача на часткову сплату боргу у розмір 20 000 грн. та безпідставне зарахування як оплата за вересень та оплату за вересень та оплату заборгованості, що виникла до 30.09.2019 року, суд зазначає наступне.

Відповідно до наданої квитанції №410343250 від 18.10.2023 ОСОБА_1 сплатив на рахунок позивача за послуги з постачання теплової енергії 20 000 грн., початком та кінцем періоду оплати вказано 01.09.2023 30.09.2023 відповідно (а.с.29).

Суд звертає увагу, що позивач просить стягнути заборгованість за послуги з опалення та підігріву гарячої води за період з 01.01.2018 по 31.01.2022, а відповідно до квитанції період за який сплачується заборгованість 01.09.2023 30.09.2023.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

При цьому, визнання боргу повинно бути усвідомленим та свідчити про те, що особа згодна з наявністю цього боргу. Коли особа вносить плату за комунальні послуги, то вона вказує місяць за який справляється плата за комунальні послуги і виконавець комунальних послуг зобов`язаний зарахувати плату саме за місяць вказаний у платіжному документі. У випадку, якщо особа не вказує місяць оплати або оплачує суму більшу ніж та що нарахована за місяць оплати, то виконавець послуг на власний розсуд може зарахувати надлишок на непозначену суму на сплату заборгованості за попередні періоди.

Так, відповідно до квитанції №410343250 відповідач вказав місяці за який він сплачує заборгованість 01.09.2023 30.09.2023, іншого призначення платежу не вказано, у зв`язку з чим позивачем на власний розсуд надлишок був зарахований на сплату заборгованості за попередні періоди, після чого позивачем було зменшено позовні вимоги.

Досліджуючи вимоги позивача в частині періоду виниклої заборгованості, суд зазначає наступне.

Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 ст. 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд задовольняє клопотання представника відповідача ОСОБА_3 про застосування строку позовної давності до даного позову, оскільки визначений законодавством трирічний строк позивачем було пропущено, клопотання про поновлення строків позовної давності представником позивача заявлено не було.

Правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування самого суб`єктивного права. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в зв`язку з необґрунтованістю самої вимоги.

Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості за надані відповідачам послуги з теплопостачання та гарячу воду за період з 01.07.2019 по 31.01.2022 - є обґрунтованими та доведеними.

Проте наявні підстави для відмови позивачу у позові в частині стягнення заборгованості за період з 01.07.2019 по 02.10.2020 у зв`язку із пропуском позовної давності, а тому стягненню підлягає заборгованість, яка утворилась за період з 01.11.2020 по 31.01.2022.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за надані послуги за опалення та гарячу воду за період з 01.11.2020 по 31.01.2022 у розмірі 17 712 грн. 79 коп.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши надані сторонами належні, допустимі та достовірні докази як кожний окремо, так і у їх сукупності, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та стягнення з відповідачів заборгованості за надані послуги з опалення та постачання гарячої води за період з 01.11.2020 по 31.01.2022 в розмірі 17 712,79 грн.

Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з чим з відповідачів на користь КП «ХТМ» підлягає стягненню в частковому порядку судовий збір в розмірі 1 453,39 грн. (2684 грн. Х 54,15%).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.. 2, 4, 12, 13, 19, 76, 77, 82, 89, 95, 141, 174, 211, 223, 247, 259, 263-265, 268, 272, 273, 274ЦПК України, ст. 526, 625 ЦК України, ст..68 ЖК України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з теплопостачання та гарячу воду - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (місцезнаходження: м. Харків, вул. Мефодіївська буд. 11, , р/р НОМЕР_4 в ФХОУ ПАТ «Державний ощадний банк України») заборгованість за опалення та гарячу воду за період з 01.11.2020 по 31.01.2022 у розмірі 17 712 (сімнадцять тисяч сімсот дванадцять) гривень 79 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ), ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (місцезнаходження м. Харків, вул. Мефодіївська буд. 11, , р/р НОМЕР_4 в ФХОУ ПАТ «Державний ощадний банк України») витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 453 (одна тисяча чотириста п`ятдесят три) гривень 39 копійок, з кожного по 726,70 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud.

Повне судове рішення складено та підписано 14.02.2024.

Суддя Колесник С.А.