Справа № 482/360/23
Номер провадження 2-о/482/5/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

15 березня 2024 року місто Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Баранкевич В.О., секретар судового засідання Єфімова О.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в залі суду в м. Нова Одеса цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Міністерство соціальної політики України про встановлення факту, що має юридичне значення,-

встановив:

Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту загибелі її чоловіка ОСОБА_2 під час захисту Батьківщини, внаслідок збройної агресії російської федерації проти України.

Заяву обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув її чоловік ОСОБА_2 , внаслідок ракетного удару російських окупантів по території дислокації 36-ї окремої бригади морської піхоти імені контр-адмірала Михайла Білинського ВМС ЗСУ в Миколаєві.

Вказує, що у позасудовому порядку вже встановлено, що її чоловік загинув та були видані відповідні висновки і встановлено причину смерті. Факт збройної агресії російської федерації проти України встановлено рядом нормативно правових актів.

Посилаючись на викладене та те, що встановлення факту загибелі чоловіка, як військовослужбовця при виконанні військової служби, внаслідок збройної агресії російської федерації проти України, залежить виникнення та реалізація особистих майнових прав заявниці, просила про задоволення такої заяви.

Заявниця в судове засідання не з`явилася, але в своїй заяві просила про розгляд заяви без її участі.

Представник заінтересованої особи Міністерства соціальної політики України у судове засідання не з`явився.

Дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.03.1993 року, що підтверджено свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , від якого мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 ) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 ).

Відповідно до змісту витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_4 № 178 від 08.07.2022 року, старший солдат призваний за мобілізацією ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_4 , смерть пов`язана із виконанням обов`язків військової служби.

Відповідно до довідки, виданої командиром військової частини НОМЕР_4 ОСОБА_1 від 29.11.2022 року, її видано для членів сімей осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України та загинули (пропали безвісті), померли внаслідок поранення, контузії або каліцтва, одержаних під час участі у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України про те, що старший солдат ОСОБА_2 захищав незалежність, суверенітет і територіальну цільність України та загинув внаслідок поранення несумісного з життям, що призвело до смерті, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту і безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, під час оборони міста Миколаєва 18 березня 2023 року.

Відповідно до частин першої та другої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, в тому числі, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки.

Статтею 2 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) передбачено, що крім положень, які виконуються в мирний час, ця Конвенція застосовується в усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. В усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується в усіх випадках часткової або повної окупації території держави однієї з Високих Договірних Сторін, навіть якщо цій окупації не чиниться жодний збройний опір. Хоча одна з держав, які перебувають у конвенції може не бути учасницею цієї Конвенції, держави, які є її учасницями, залишаються зобов`язаними нею у своїх взаємовідносинах. Крім того, вони зобов`язані Конвенцією стосовно зазначеної держави, якщо остання приймає та застосовує її положення.

Статтею 4 Конвенції передбачено, що нейтральні держави за аналогією застосовують положення цієї Конвенції щодо поранених і хворих, а також медичного та духовного персоналу збройних сил конфлікту, прийнятих або інтернованих на території їхніх держав, а також знайдених померлих.

Обґрунтовуючи необхідність встановлення факту того, що ОСОБА_1 загинув при виконанні військової служби, заявниця акцентувала увагу на відсутність іншого позасудового способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку між загибеллю її чоловіка та військовою агресією російської федерації, оскільки такий порядок законодавством не визначено.

Конституційний Суд України, вирішуючи питання, порушені в конституційному зверненні і конституційному поданні щодо тлумачення частини другої статті 55 Конституції України, у Рішенні від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначив, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (частина друга статті 3 Конституції України). Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що справедливість судового рішення вимагає, аби таке рішення достатньою мірою висвітлювало мотиви, на яких воно ґрунтується. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення й мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити: основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.

Факти збройної (військової) агресії російської федерації відносно України, окупації частини території України є загальновідомими, а тому не підлягають доказуванню згідно з приписами частини третьої статті 82 ЦПК України.

Статтею першою Закону України від 06 грудня 1991 року № 1932-ХІІ «Про оборону України» збройна агресія визначається як застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.

Силові дії російської федерації, що тривають із 20 лютого 2014 року, є актами збройної агресії відповідно до пунктів «а», «b», «c», «;d» та «g» статті 3 Резолюції 3314 (ХХIХ) Генеральної Асамблеї ООН «Визначення агресії» від 14 грудня 1974 року.

Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1 звертала увагу на те, що саме в результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який був розпочатий російською федерацією, загинув її чоловік. Вказувала, що від встановлення цього юридично значимого для неї та її дітей факту залежить виникнення прав та обов`язків, у тому числі щодо отримання ними відповідної допомоги.

Встановлення факту, що має юридичне значення, щодо загибелі військовослужбовця під час захисту Батьківщини внаслідок збройної агресії російської федерації проти України можливе лише у судовому порядку, оскільки законодавець не визначив іншого, позасудового способу встановлення причинно-наслідкового зв`язку між смертю військовослужбовця та військовою агресією російської федерації.

Від встановлення факту загибелі військовослужбовця при виконанні військової служби внаслідок збройної агресії російської федерації проти України залежить виникнення та реалізація особистих та майнових прав заявника як члена сім`ї загиблого військовослужбовця. Тобто, відповідний юридичний факт має індивідуальний характер, оскільки породжує правові наслідки лише для заявника, а саме: отримання загиблим статусу жертви міжнародного збройного конфлікту з подальшим отриманням членами сім`ї загиблого допомоги від гуманітарних організацій та можливості звернення членів сім`ї загиблого до міжнародних судів із відповідними вимогами.

Таким чином, виходячи з викладеного суд вважає за необхідне задовольнити заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 259, 264, 265, 268, 293, 315, 319 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Заяву задовольнити.

Встановити факт загибелі ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , останнє місце реєстрації: АДРЕСА_1 , під час захисту Батьківщини 18 березня 2022 року на території дислокації 36-ї окремої бригади морської піхоти імені контр-адмірала Михайла Білинського ВМС ЗСУ в місті Миколаєві, внаслідок збройної агресії російської федерації проти України.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.

Головуючий суддя В.О. Баранкевич