Справа № 522/6168/22
Провадження № 2/522/907/24
РІШЕННЯМ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді - Домусчі Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Навроцької Є.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу у порядку спрощеного позовного провадженняза ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 25.05.2022 року надійшов позов ОСОБА_2 до Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного Товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позову зазначено, що 15.04.2022 року на підставі наказу (розпорядження)Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного Товариства «Українська залізниця» від 15.04.2022 року № 303/ос «Про припинення трудового договору (контракту)» ОСОБА_2 було звільнено з посади чергового по парку відповідно до п. 1 ст. 36 Кодексу законів про працю України, за згодою власника. ОСОБА_2 вважає, що таке звільнення відбулося з порушенням норм трудового законодавства, зокрема за відсутності волевиявлення працівника.

Матеріали позову суддя отримала 26.05.2022 року.

Ухвалою суду від 31.05.2022 року позов залишено без руху через не сплату позивачем судового збору, недоліки заяви були усунуті 13.06.2022 року.

Ухвалою суду від 13.06.2022 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в спрощеному позовному провадженні з призначенням судового засідання на 20.06.2022 року.

20.06.2022 року через електронну пошту суду представником позивача адвокатом Бочевар М.П. подано заяву про поновлення строку на приєднання до матеріалів справи додаткових доказів та долучення до справи лист Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» від 07.06.2022 року та довідку про доходи.

В судове засідання 20.06.2022 року з`явилася позивачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 , представник відповідача в судове засідання не прибув, внаслідок чого судове засідання відкладено на 11.07.2022 року.

06.07.2022 року через електронну пошту суду представником відповідача подано клопотання про залишення позовної заяви без руху з підстав не відповідності її вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, надання позивачці строку на усунення недоліків, а в разі їх не усунення залишити позов без розгляду.

11.07.2022 року через електронну пошту суду представником позивачки адвокатом Бочевар М.П. подано заяву про заміну відповідача, у якому просив замінити неналежного відповідача Регіональну філію «Одеська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на належного Акціонерне Товариство «Українська залізниця».

В судове засідання 11.07.2022 року з`явилися позивачка ОСОБА_2 , її представник адвокат Бочевар М.П. та представник відповідача ОСОБА_4 . Представником позивачки заявлено клопотання про витребування довідки про заробітну платню, проти якого не заперечував представник відповідача; представником позивачки заявлено клопотання про заміну неналежного відповідача належним; представник відповідача просив надати час для подання відзиву на позов. Протокольною ухвалою суду клопотання представника позивачки про витребування довідки, заміну відповідача задоволено; крім того, клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи задоволено, судове засідання відкладено на 22.08.2022 року.

22.08.2022 року представником відповідача адвокатом Бондаренко А. через канцелярію суду подано заяву про поновлення строку на подання відзиву та відзив на позовну заяву, згідно якого просили відмовити у позовних вимогах у повному обсязі., що отримано позивачкою 22.08.2022 року.

В обґрунтування відзиву зазначено, що позивачка, після інциденту на робочому місці з 14.04.2022 року по 15.04.2022 року, попросила написати заяву на звільнення за угодою сторін, пізніше заявила, що залишила дану заяву на столі у кабінеті. 15.04.2022 року заява позивачки про звільнення за угодою сторін була передана до відділу кадрів, того ж дня був виданий наказ № 303/ос, у примірнику дирекції позивачка власноручно написала «Копію наказу про звільнення отримала, заяву на звільнення написала. 15.04.2022 року підпис ОСОБА_2 ». Таким чином відповідач вважає,що звільнення було на підставі заяви позивачки, тобто було її волевиявлення.

22.08.2022 року через електронну пошту представником позивачки ОСОБА_3 подано заяву про витребування у Акціонерного Товариства «Українська залізниця» оригіналу заяви ОСОБА_2 про звільнення за угодою сторін від 15.04.2022 року

В судове засідання 22.08.2022 року з`явилися позивачка ОСОБА_2 , її представник та представник відповідача. Представник відповідача просила поновити строк на подання відзиву та викликати свідків. Представник позивачки просив надати час для ознайомлення з поданим відзивом.

Суд ухвалив прийняти відзив, задовольнити клопотання представника позивача та надати час для ознайомлення з відзивом і право на відповідь на відзив, розгляд справи відкласти на 12.09.2022 року.

22.08.2022 року через канцелярію суду представником позивачки подано заяву про витребування оригіналу документу, а саме витребування у Акціонерного товариства «Українська залізниця» оригінал заяви ОСОБА_2 про звільнення за угодою сторін від 15.04.2022 року з метою призначення судової експертизи.

Ухвалою суду від 25.08.2022 року задоволено клопотання представника позивачки та витребувано у Акціонерного товариства «Українська залізниця» оригінал заяви ОСОБА_2 про звільнення за угодою сторін від 15.04.2022 року, яка зазначена як підстава видання наказу Регіональної філії «Одеська залізниця» Акціонерного Товариства «Українська залізниця» №303/ос від 15.04.2022 року.

09.09.2022 року на виконання ухвали суду представником АТ «Українська залізниця» через канцелярію суду подано оригінал заяви ОСОБА_2 про звільнення за угодою сторін від 15.04.2022 року.(а.с. 116).

В судове засідання 12.09.2022 року з`явилися позивачка ОСОБА_2 , її представник адвокат Бочевар М.П., представник відповідача ОСОБА_4 .

Судом надано для огляду позивачці та її представнику оригінал витребуваної заяви.

Позивачка вказала, що оглянула вказану заяву , проте вона була написана нею десь у 2018 році, оскільки вона тоді запізнилася на роботу та і написала вказану заяву без вказівки дати написання. Наразі там проставлена дата, то не її почерк і дату написання заяви вона не ставила ані в той день, та взагалі ніякої заяви не писала. 14.04.2022 року вона заступила на роботу після лікарняного. На той день у неї не було оператора і їй дали у допомогу чергову по станції, однак їй прийшлось працювати за двох, ближче до вечора вона була напружена та втомлена. У вечері їм об`явили, що буде матріса, дизельний потяг, неграфікований, в якому переміщується директора залізниці. Їй необхідно було підготувати всі попередження і вона їх роздруковувала. А з 18.00 год. вона вже сама працювала та трохи не встигала їх роздрукувати. Об`явили повітряну тривогу, та у неї в кабінеті були ключі від бомбосховища, всі люди почали спускатися, почався гвалт, та начальник станції ОСОБА_5 почав на неї кричати, що вона не встигає, і що вона ймовірно п`яна, це її роздратувало (він надав їй алкотестер, щоб вона подихала, вона це зробила декілька разів). Та вона почала на нього також кричати, тобто вона зазвичай завжди тримала субординацію, але її нервова система була зруйнована, тому вона виставила його із власного кабінету, оскільки вона не має права відволікатись на якісь зауваження. На цьому скандал скінчився та зранку вона здала свою зміну. І тут її викликали до начальника станції та вони обидва до неї чіплялися, що вона начебто була п`яна, у кабінеті було близько 5 чоловік, вони почали їй погрожувати та вона сказала, що поїде на експертизу і відмовилася від написання заяви про добровільне звільнення, та тоді начальник станції сказав, що якщо вона не хоче писати заяву, але тоді і не треба, оскільки у них є її заява, що раніше була написана, та вони лише на ній проставлять дату, і що вона вже вільна. Це було о 09.00 год.. вона викликала доньку, оскільки була розбита нервова система та з донькою поїхала на район Слободку у лікарню, де проходять усі медичні огляди. Близько 12-00 год. їй зробили огляд. Потім вона приїхала додому та після обіду зателефонував начальник станції, вона хотіла вибачитися перед ним. Але він повідомив, що вона звільнена та що в відділі кадрів може отримати трудову книжку. Вона пішла десь 21 квітня, але вона не могла додзвонитися, оскільки відділ кадрів працює дистанційно. 22.04.2022 року вона отримала трудову книжку та їй показали заяву, але вказану заяву вона не писала. Просила поновити її на посаді, їй 2 роки лишилося до пенсії, працює з 1984 року. Вона телефонувала у відділ кадрів, коли вже начальник її повідомив про звільнення, десь після 15 числа.

Представник позивачки підтримав надані позивачкою пояснення. Звертав увагу, що підставою позову є звільнення за угодою сторін на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП, але вказане застосовується лише у випадку взаємної згоди, які повинні бути вільними. Але не було вільного волевиявлення позивачки, у заяві дата не була узгоджена сторонами, позивачка не ставила дату під такою заявою. Крім того, там зазначена інша її посада, оскільки з 01.01.2020 року позивачка була переведена на іншу посаду. Медичне освідування ними надано для відображення подій.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову. Вказала, що посадою позивачки є черговий по парку. Щодо конфлікту в ніч з 14 на 15 квітня вказала, що додано до відзиву рапорти від 14.04.2022 року, акти. 15.04.2022 року позивачку звільнено за угодою сторін, вона власноруч написала, що копію наказу отримала 15.04.2022 року, та у цей же день вона телефонувала у відділ кадрів та питала щодо її звільнення. 15.04.2022 року о 08-00 год. після завершення зміни позивачка аби уникнути відповідальності, звернулася за медичним обстеженням, збір сечі, а не крові, вважає висновки обстеження сумнівними. Позивачка написала заяву і про це складено відповідні акти, є свідки, які були присутні при написанні позивачкою заяви. Просила відмовити у задоволенні позову та викликати свідків.

Представник позивача вказав, що вважає, що відсутня потреба у виклику свідків, оскільки вказані свідки у своїх рапортах і актах не зазначають коли саме позивачка написала заяву, не в їх присутності.

Позивачка вказала, що в присутності вказаних свідків вона нічого не писала. Вони 5 чоловіків на неї нападали, та вона тоді рознервувалась, начальник почав її хапати за руки, не відпускав, вона пригрозила, що записує усе на диктофон. Хоча насправді цього не робила. Якщо вона була п`яна, то начальник повинен був її відсторонити від роботи, але вона працювала і о 08.00 год. зміну здала.

Суд, не виходячи до нарадчої кімнати на місці ухвалив задовольнити клопотання представника відповідача, викликати свідків, в судовому засіданні оголосити перерву до 13.10.2022 року.

В судове засідання 13.10.2022 року з`явилися позивачка ОСОБА_2 , її представник адвокат Бочевар М.П., представник відповідача ОСОБА_4 , свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_9 зазначила, що працює у Регіональній філії черговою у «Одеса Головна» з червня 2019 року, знайома з позивачкою десь 6 років, мають робочі відносини. З 14.04.2022 року по 125.04.2022 року вони працювали подобово. Позивачка мала видавати бланки попередження, оскільки це її обов`язок, однак вона цього не робила, а тому потяги були з затримкою. Свідок подзвонила позивачки для видачі вищевказаних бланків, однак позивачка різко відмовила їй . Пізніше свідок звернулась до ОСОБА_6 задля вирішення даного питання. Потім свідок спустилась до кабінету ОСОБА_2 на першому поверсі та побачила, що позивачка б`є ОСОБА_6 по руках, який пропонував пройти алкотестер, та була нецензурна мова і знаходилась у неадекватному стані. Вранці свідок принесла рапорт начальнику станції ОСОБА_10 і там в кабінеті вже була позивачка, яка почала виражатись нецензурною лайкою до свідка. У позивачки ввечері та вранці була неадекватна та агресивна поведінка, був запах спиртного напою, перебувала у нетверезому стані. Пізніше свідка сповістили, що позивачка написала заяву про звільнення та звільнилась.

На питання представника відповідача ОСОБА_4 свідок відповіла, що коли вона зайшла до начальника станції, то вже був конфлікт між ними, позивачка на всіх кричала і свідок принесла рапорт. Тільки зі слів інших свідків стало відомо, що позивачка самостійно звільнилась, однак документів не бачила.

На питання представника позивачки ОСОБА_3 свідок відповіла, що акт від 15.04.2022 року підписувала, однак особисто не бачила як позивачка писала заяву про звільнення.

Свідок ОСОБА_8 зазначив, що працює черговим на станції «Одеса-Головна» десь 8-9 років, позивачка його підопічна-чергова по парку, працює десь 4-5 років на цій посаді, мають робочі відносини. 14.04.2022 року зам. начальник ОСОБА_6 покликав свідка до кабінету позивачки, оскільки вона вела себе неадекватно та не виконувала свої обов`язки, не могла надрукувати бланки попередження, оскільки не попадала по клавішам клавіатури, у кабінеті стояв стійкий запах алкоголю, зам. начальника запропонував ОСОБА_2 подути у алкотестер, однак позивачка вибила його з рук, перебувала у стані алкогольного сп`яніння. Пізніше, вранці, свідок побачив позивачку у кабінеті начальника, вона сиділа та сварилась, був різкий запах алкоголю. Пізніше свідок не бачив позивачку та зрозумів, що її звільнили.

На питання представника відповідача ОСОБА_4 свідок відповів, що не бачив як позивачка звільнилась.

На питання представника позивачки ОСОБА_3 свідок відповів, що акт від 15.04.2022 року підписував, однак не знає яку позивачка писала пояснювальну записку, оскільки це було чотири місяці тому.

Свідок ОСОБА_10 зазначив, що працює начальником станції з 2016 року і знає позивачку з 2014 року, так як з 2014 року працював головним інженером станції, мають робочі стосунки. Позивачка мала підготувати бланки попередження, оскільки мав бути завантажений день. Однак під час виконання своїх обов`язків позивачка не могла навіть попасти по клавішами клавіатури та надрукувати ці бланки, замість неї це робив ОСОБА_6 . У свідка наявні інші її пояснювальні записки щодо алкогольного запаху за інші випадки. Після здачі чергування позивачка зайшла до свідка, в приміщенні був зам. начальника ОСОБА_6 , він запропонував позивачці пройти алкосестер, так як позивачка була у стані алкогольного сп`яніння. Запропонував звільнитись до статті чи по заяві, вона попросила дати деякий час подумати. Позивачка вийшла з кабінету та свідок побачив заяву на звільнення за згодою сторін.

Свідок ОСОБА_6 зазначив, що знайомий з позивачкою десь 10 років, з 2007 року працює, має робочі відносини. 14.04.2022 року у кабінеті позивачки відчув запах алкоголю. Пізніше їй запропонували написати заяву щодо звільнення, позивачка просила час подумати, і він на деякий час вийшов з кабінету, потім побачив як позивачка вийшла та коли свідок зайшов до кабінету-побачив на столі заяву про звільнення, однак її ніхто не зобов`язував та не спонукав це робити.

Свідок ОСОБА_7 зазначив, що працює головним інженером станції Одеса-Головна з 2017 року, знає позивачку вже давно. У ніч з 14.04.2022 року на 15.04.2022 року був скандал з позивачкою, оскільки та вживала спиртні напої та був запах алкоголю, однак свідок не бачив як позивачка писала заяву про звільнення та й позивачку після інциденту не бачив.

Позивачка зазначила, що вказану заяву писала десь три роки тому, коли вона спізнилася і ОСОБА_10 почув від неї запах алкоголю, тоді вона ходила та дула в алкотестер медпункті. На матриси вона друкувала попередження, але вона не знала, що буде тривога. Зозуля її не попереджала. Заступник начальника носив попередження, оскільки вона не встигала їх надрукувати, оскільки з 18.00 год. оператора відпустив у відпустку. ОСОБА_10 не відпускав її із свого кабінету, хапав за руки. Вона була змушена дмухнути в алкотестер, оскільки емоційна з вечора була розхвильована.

Суд ухвалив оголосити в судовому засіданні перерву до 17.11.2022 року.

17.11.2022 року через електронну пошту суду представником позивачки подано заяву про призначення експертизи, у якій вказав, що ознайомившись із оригіналом заяви ОСОБА_2 про звільнення, позивачка підтверджує, що дата складання документу, а саме «15.04.2022 року» нею до заяви не вносилась, та така дата складена (написана) іншою особою від її імені. Крім того, в судовому засіданні 13.10.2022 р. були допитані свідки, начебто в присутності яких здійснювалось написання позивачкою вищезазначеної заяви саме 15.04.2022 р., однак, в ході допиту вказаних свідків, зазначені відомості не підтвердилися, жодний із допитаних свідків не бачив, як позивачка складала 15.04.2022 року заяву про звільнення за угодою сторін. Оскільки позивачка обґрунтовує свій позов тим, що жодного волевиявлення на її звільнення за угодою сторін з 15.04.2022 року не було, та зазначена заява складалася приблизно в 2019 року, та звільнення за заявою від 15.04.2022 року виконано частково не нею, є незаконним, вважає, що є потреба в призначенні експертизи для визначення того, хто саме склав таку заяву в частині дати звільнення. З огляду на наведе просив призначити у справі судову почеркознавчу експертизу на вирішення якої просив поставити наступні питання:

- Чи виконані рукописні записи (цифрові) від імені ОСОБА_2 у заяві ОСОБА_2 про звільнення за угодою сторін від 15.04.2022 року, а саме цифрові рукописні записи «15.04.2022 року» в лівій частині заяви під словами «прошу вас звільнити мене за угодою сторін» або іншою особою?

- Визначити чи виконані (складені) рукописні записи (цифрові та буквені) в заяві ОСОБА_2 про звільнення за угодою сторін від 15.04.2022 року, а саме буквені рукописні записи «Начальнику Одеської дирекції залізничних перевезень Рустамову І.В. чергової по парку (Приймально-відправному) ст. Одеса-головна ОСОБА_2 . Заява. Прошу Вас звільнити мене за угодою сторін. 15.04.2022 року» в квітні 2022 року, або виконані (складені) в інший період часу та який саме? Просив доручити виконання експертизи Одеському науково-дослідному інституту судових експертиз.

В судове засідання 17.11.2022 року з`явилася позивачка ОСОБА_2 та представник відповідача ОСОБА_4 .

Позивачка в судовому засіданні наполягала на проведенні у справі експертизи.

Представник відповідача проти призначення експертизи не заперечувала.

В судовому засіданні у позивачки ОСОБА_2 відібрано експериментальні зразки написання нею дати «15.04.2022 року».

Ухвалою суду від 17.11.2022 року клопотання представника позивачки щодо призначення експертизи задоволено. Призначено по справі судову почеркознавчу експертизу та експертизу матеріалів документів, проведення експертизи доручено експертам Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз Міністерства юстиції України (м. Одеса, вул. Успенська, 83/85).

До суду 21.08.2023 року з ОНІДСЕ матеріали зазначеної справи були повернуті разом з Висновком експерта судово-почеркознавчої експертизи № 23-516 від 26.06.2023 року.

До суду 21.08.2023 року з ОНІДСЕ надійшов лист, відповідно до якого ухвалу суду від 17.11.2022 року в частині проведення експертизи матеріалів документів по справі № 522/6168/22 залишено без виконання.

З 31.07.2023 року по 25.08.2023 року суддя Домусчі Л.В. перебувала у щорічній відпустці.

Матеріли справи разом із висновком та листом суддя отримала 28.08.2023 року.

Ухвалою суду 28.08.2023 року по справі поновлено провадження та справу призначено до судового розгляду на 19.09.2023 року.

У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у м. Одесі та Одеській області розгляд справи, призначений на 19.09.2023 року, відкладено на 31.10.2023 року.

До суду 31.10.2023 року від представника ОСОБА_2 -адвоката Бочевара М.П. надійшла заява про стягнення судових витрат.

У зв`язку з оголошенням повітряної тривоги у м. Одесі та Одеській області розгляд справи, призначений на 31.10.2023 року, відкладено на 13.12.2023 року.

У судове засідання призначене на 13.12.2023 року з`явилися представник ОСОБА_2 -адвокат Бочевар М.П., представник відповідача-адвокат Бондаренко А.В.

Представник позивачки-адвокат Бочеров М.П. зазначив, що є судова експертиза, де рукописний текст від «15.04.2022 року» виконано не нею, фактично цей висновок підтверджує обставини викладені у позові, а тому просив задовольнити позов.

Представник відповідача-адвокат Бондаренко А.В. просила оголосити перерву, оскільки підрозділ, у якому працювала позивачка, знаходиться в реформуванні і входить в структуру регіональної філії, змінилась підпорядкованість, також написана доповідна записка щодо врегулювання спору мирним шляхом.

Представник позивачки-адвокат Бочеров М.П. не заперечував.

Протокольною ухвалою суд задовольнив клопотання представника відповідача та оголосив перерву з метою можливості вирішення спору мирним шляхом до 23.01.2024 року.

До суду 23.01.2024 року від представника відповідача-Бондаренко А.В. надійшла заява про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

У судове засідання призначене на 23.01.2023 року з`явилися представник ОСОБА_2 -адвокат Бочевар М.П., представник відповідача-адвокат Бондаренко А.В.

Представник ОСОБА_2 -адвокат Бочевар М.П. зазначив, що сторони не змоги дійти до узгодження мирової угоди. Незаконне звільнення підтвердилось, дата на заяві позивачка не ставила, про що свідчить висновок експерта, у заяві зазначена інша посада, не було волевиявлення позивачки, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача-адвокат Бондаренко А.В. просила відмовити у задоволені позовних вимоги, та просила при вирішенні питання врахувати заяву про зменшення витрат на оплату правничої допомоги. Також зазначила, що позивачка була у нетверезому стані, скандалила, дихала на алкотестер, медичний висновок був зроблений через 5 годин на сечу позивачки.

У судовому засіданні 23.01.2024 року, суд вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення.

Ухвалою суду від 24.01.2024 року судовий розгляд цивільної справи було поновлено, продовжено слухання справи по суті. По справі оголошено перерву до 30.01.2024 року.

До суду 30.01.2024 року від представника відповідача-адвоката Бондаренко А.В. надійшла заява про застосування строку позовної давності.

У судове засідання призначене на 30.01.2024 року з`явилися представник ОСОБА_2 -адвокат Бочевар М.П., представник відповідача-адвокат Бондаренко А.В.

Представник ОСОБА_2 -адвокат Бочевар М.П. зазначив, що позивачка ознайомилась з наказом 22.04.2022 року і того ж дня його отримала. Цей оригінал є у позивачки.

Представник відповідача-адвокат Бондаренко А.В. заперечувала та зазначила, що позивачка копію наказу отримала 15.04.2022 року (була надана у судовому засіданні для огляду). Тобто позивачка пропустила строк на звернення до суду, оскільки крайній строк був 16.05.2022 року, а тому просить застосувати наслідки пропуску строку на звернення до суду та покласти на позивачку судові витрати.

Представник ОСОБА_2 -адвокат Бочевар М.П. заперечував, оскільки позивачка не писала заяву на звільнення 15.04.2022 року, у трудові книжці стоїть її підпис, а дата відсутня хоча має бути.

Протокольною ухвалою суд, з метою надання представником ОСОБА_2 -адвокатом Бочевар М.П. оригіналу наказу від 22.04.2022 року, оголосив перерву до 08.02.2024 року.

У судове засідання призначене на 08.02.2024 року з`явилися представник ОСОБА_2 -адвокат Бочевар М.П., представник відповідача-адвокат Бондаренко А.В.

Судом у засіданні оглядалися оригінал журналу обліку руху трудових книжок та вкладишів до них та оригінал наказу про звільнення позивачки з датою «22.04.2022 року».

Представник ОСОБА_2 -адвокат Бочевар М.П. зазначив, що позивачка не писала заяву від 15.04.2022 року та у графі ознайомлення з наказом не має жодних відміток та дати навпроти прізвища позивачки, а тому відсутні підстави вважати, що вона отримала копію наказу 15.04.2022 року.

Представник відповідача-адвокат Бондаренко А.В. просила застосувати наслідки пропуску строку на звернення до суду.

Суд, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази, приходить до наступного.

Судом встановлено, що з 20.09.1985 року ОСОБА_2 працевлаштована у Акціонерному товаристві «Українська залізниця».

21.10.2008 року ОСОБА_2 прийнята на посаду чергової стрілочного поста до станції Одеса-Порт Одеської залізниці згідно наказу № 303 від 21.10.2008 року.

10.11.2009 року була звільнена по п. 5 ст. 36 КЗпП України по переведенню на станцію Одеса-Головна за домовленістю між керівниками.

15.12.2009 року була переведена на посаду оператора при черговому по станції згідно наказу № 41 від 15.12.2009 року.

20.04.2018 року була переведена черговим по парку (Приймально-відправному) станції Одеса-Головна згідно наказу № 191 від 20.04.2018 року.

01.01.2020 року у зв`язку із зміною назви посади, у трудовій книжці зроблено запис про те, що продовжено трудові відносини на посаді черговий по парку станції "Одеса - Головна".

Судом встановлено, що 15.04.2022 року ОСОБА_2 була звільнена за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України на підставі наказу № 303/ос від 15.04.2022 року.

Відповідно до наказу № 303/ос від 15.04.2022 року ОСОБА_2 звільнена за угодою сторін на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України, про що міститься відповідний запис і у доданій до позовної заяви копії трудової книжки позивача. Підставами припинення трудового договору є угода сторін.

В день звільнення роботодавець провів розрахунок із позивачкою шляхом зарахування коштів на картковий рахунок позивача.

Звертаючись до суду з позовом, позивачка зазначала, що у день звільнення у неї не було такого волевиявлення, оскільки таку заяву про звільнення вона писала але значно раніше та без зазначення дати.

Тобто підставою позовних вимог є відсутність волевиявлення сторін.

Принцип диспозитивності передбачає розгляд судом справи в межах позовних вимог і підстав позову, визначених особою, яка звернулася за захистом до суду.

У трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Принцип добросовісності в трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачених трудовим законодавством та трудовим договором.

Реалізуючи права і виконуючи обов`язки, суб`єкти трудових правовідносин зобов`язані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди працівнику, роботодавцю, довкіллю або державі. Не допускаються дії працівника чи роботодавця, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Під зловживанням трудовим правом для сторін трудових відносин варто розуміти особливу недобросовісну поведінку, пов`язану з навмисним створенням для працівника та (або) роботодавця ситуації правової невизначеності за межами права, з порушенням принципів справедливості, добросовісності та розумності.

Проте судом встановлено, що на заяві ОСОБА_11 про звільнення за угодою сторін вбачається. Що вона написана від позивачки як чергової по парку, якою вона на 15.04.2022 року не була, а також що дата такої заяви (15.04.2022 року) написана не нею, що підтверджується висновком експерта судово-почеркознавчої експертизи № 23-516 від 24.01.2023 року (а.с.183-191 т.1), за яким: рукописний цифровий запис «15.04.2022», що міститься у лівій частині під основним текстом наданої на експертизу заяви від 15.04.2022 року, виконаний не ОСОБА_2 , а іншою особою.

Тобто заява позивачки про звільнення за угодою сторін не містить конкретної дати звільнення працівника, таким чином не було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видання наказу про звільнення про припинення трудового договору за пунктом 1 частини першої статті 36 КЗпП України (за угодою сторін),

Відсутність у заяві про звільнення конкретної дати звільнення свідчить про відсутність волевиявлення працівника на припинення трудового договору за взаємною угодою сторін.

На цьому наголосив також Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 591/1375/19.

Тому суд приходить до висновку про порушення роботодавцем вимог при звільненні позивача на підставі пункту 1 частини першої статті 36 КЗпП України, оскільки відсутнє спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме за угодою сторін.

Таким чином при звільненні позивачки були допущені порушення трудового законодавства, а таким чином позов є обґрунтований.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином суд не бере до уваги надані позивачкою та відповідачем докази щодо встановлення знаходження ОСОБА_2 в стані сп`яніння 14.04.2022 року, та покази свідків, які не були присутні під час написання заяви про звільнення, оскільки зазначені обставини не підставою позовних вимог, та не відносяться до предмету доказування.

Водночас з наданого представником позивачки копії наказу № 303/0ос від 15.04.2022 року вбачається, що позивачка отримала його копію 22.04.2022 року.

Зазначене спростовується наданим відповідачем копії наказу від 15.04.2022 року, що знаходиться з 22.08.2022 року в матеріалах справи, де вбачається, що позивачка отримала його копію 15.04.2022 року, тобто дізналася про факт свого звільнення в той же день.

Проте з позовом позивачка звернулась 22.05.2022 року, тому пропустила строк на звернення до суду, передбачений нормою ст. 233 КЗпП України (строк до 15.05.2022 року), не навівши поважних причин пропуску.

Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення (в ред. станом на час видання наказу 15.04.2022 року).

Вказаний строк застосовується судом незалежно від наявності заяви відповідача про застосування такого строку.

У відповідності до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

З урахуванням викладеного, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 43, 55 Конституції України, ст. ст. 36, 223, 228, 231, 232, 233 КЗпП України, ст. ст. 15, 16, 252, 255, 256, 257, 261 ЦК України, ст. ст. 2, 3-13, 27, 44, 49, 64, 76-81, 89, 95, 217, 247, 258, 259, 263-265, 268, 274-279, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1 ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення суду виготовлений 13.02.2024 року.

Суддя Домусчі Л.В.