Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2024 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Передерій Є.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді цивільну справу № 757/60437/17-ц (провадження № 2/308/2377/21) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

11.10.2017 року до Печерського районного суду міста Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за якою вона просить суд: стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за кредитним договором № 014/2547/57384 від 27.06.2007 року у розмірі 18 674 181,73 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.

27.06.2007 між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Бацк Аваль» (ЕДРПОУ 322904, адреса: м. Київ, вул. Пирогова, 7-76) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса за місцем реєстрації: АДРЕСА_1 ) (надалі - Відповідач 1) було укладено Кредитний договір № 014/2547/57384 (надалі - Кредитний договір).

Відповідно до якого Відповідачу 1 надано кредит на споживчі цілі у вигляді невідновлювальної кредитної лінії (надалі - кредит) з лімітом 246 500.00 дол. США (Двісті сорок шість тисяч п`ятсот дол. 00 цент.). 27.06.2007 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) (надалі - Відповідач 2) на забезпечення виконання зобов`язання за Кредитним договором № 014/2547/57384 був укладений Договір поруки. Згідно якого Сторони договору встановили, що Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед Банком по Борговим зобов`язанням Боржника - ОСОБА_2 , які виникають з умов Кредитного договору № 014/2547/57384 від 27.06.2007 року, а саме повернути кредит у розмірі 246 500.00 дол. США (двісті сорок шість тисяч п`ятсот дол. 00 цент.), сплатити проценти за користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню,штраф), в розмірі, строки і у випадках, передбачених Кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови Кредитного договору в повному обсязі.

Відповідно до п.1.2 Кредитного договору № 014/2547/57384 кредит було надано на 240 місяців з 27.06.2007 по. 27.06.2027р.

Кредитним договором п.6.5 передбачено, що Кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання Позичальником умов цього Договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту.

Станом на день подання позовної заяви з моменту отримання кредитних коштів Відповідач 1 зобов`язання за кредитним договором № 014/2547/57384 від 27.06.2007 належним чином не виконав, надані грошові кошти Відповідачем 1 повернуті не були, а отже не виконано обов`язок Відповідача 1 з приводу повернення кредиту та сплаті процентів, що є порушенням умов договору та положень чинного законодавства.

Станом на 27 вересня 2017 року заборгованість ОСОБА_2 за Кредитним договором № 014/2547/57384 від 27.06.2007 року за кредитом та процентами становить суму у розмірі 6 599 740,94 грн., що є еквівалентом 246 258,99 дол. США та за пенею 12 074 440,79 грн. Отже, сума заборгованості складає 18 674 181,73 грн.

Відповідно до укладеного Договору поруки від 27.06.2007 року, п. 2.4 сторонами погоджено, що у випадку невиконання Позичальником своїх зобов`язань перед Кредитором за Кредитним договором, Кредитор має право звернутися до Поручителя з письмовою вимогою про виконання боргового зобов`язання у повному обсязі чи в частині.

Крім того, п.2.2 Договору поруки встановлює, що якщо до Поручителя надійде вимога Кредитора про погашення заборгованості за Кредитним договором, то Кредитор має право звернути стягнення на майно Поручителя згідно норм чинного законодавства.

Відповідно до умов Договору поруки від 27.06.2007 року, Відповідач 2 є Солідарним боржником, у разі невиконання Відповідачем 1 боргових зобов`язань за Кредитним договором, Відповідач 2 приймає на себе зобов`язання здійснити виконання боргових зобов`язань в повному обсязі.

Посилаючись на те, що Відповідач 1 не надав грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом, нарахованої пені, Позивач просить стягнути з Відповідача 1 та Відповідача 2 заборгованість у розмірі 18 674 181,73 грн. за Кредитним договором № 014/2547/57384 від 27.06.2007 року.

У вересні 2017 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» уклав з ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» договір відступлення право вимоги, за яким Первісний кредитор відступає за плату Новому кредиторові всі належні йому права вимоги за Кредитним договором.

У свою чергу, у вересні 2017 року ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» здійснив передання своїх прав вимоги ТОВ «Фінстрим» шляхом укладення Договору про відступлення право вимоги за Кредитним договором, відповідно до якого позичальником є ОСОБА_2 .

Разом з тим, 27.09.2017 року ТОВ «Фінстрим» було укладено Договір відступлення право вимоги від 27.09.2017 року з фізичною особою ОСОБА_1 , відповідно до якого всі права вимоги до ОСОБА_2 за Кредитним договором № 014/2547/57384 від 27.06.2007 року (з усіма додатковими договорами та угодами до нього), були відступлені громадянці України ОСОБА_1 .

Отже, заборгованість за Кредитним договором підлягає сплаті боржником на користь Нового кредитора - ОСОБА_1 (надалі - Позивач), яка 27.09.2017 року уклала Договір про відступлення право вимоги, за яким набула права вимоги до боржника ОСОБА_2 за Кредитним договором № 014/2547/57384 від 27.06.2007 року.

За ухвалою від 23.08.2018 року Печерського районного суду міста Києва зазначену позовну заяву було залишено без руху через несплату судового збору.

За ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 30.01.2019 року судом було прийнято вищезазначену позовну заяву та відкрите провадження у цивільній справі № 757/60437/17-ц за правилами позовного (загального) провадження, призначене підготовче засідання у цій справі.

Зазначена ухвала була оскаржена у апеляційному порядку, проте за ухвалою Київського апеляційного суду від 04.10.2019 року у справі № 757/60437/17-ц було ухвалено апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - адвоката Дяковського Олександра Сергійовича на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 30 січня 2019 року не приймати до розгляду та повернути заявнику.

За ухвалою від 14.08.2020 року судом було закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті, при цьому судом не було вирішено ряд письмових клопотань, наявних у матеріалах справи.

03.11.2020 року до Печерського районного суду м. Києва від представника другого відповідача ОСОБА_3 надійшли два клопотання, які не були розглянуті по суті.

- про припинення (закриття) провадження у цій справі № 757/60437/17-ц через відсутність предмету спору, оскільки позивач використав позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки;

- про зупинення провадження у цій справі до вирішення справи № 757/69270/17-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та приватного нотаріуса Незнайко Наталії Миколаївни про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень.

За ухвалою від 27.01.2021 року зазначену справу було передано до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області для розгляду по суті.

Згідно автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду цієї справи було визначено головуючого суддю Дергачову Н.В.

За ухвалою від 01.07.2021 року Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області було прийнято до свого провадження цивільну справу № 757/60437/17-ц та постановлено повторно провести підготовче провадження у відповідності до ч. 12 ст. 33 ЦПК України задля належного розгляду всіх наявних у справі письмових клопотань сторін та їх представників, а також підготовки справи задля розгляду по суті.

За ухвалою від 02.08.2021 року судом було постановлено проводити розгляд справи в режимі відеоконференції із представником позивача.

За ухвалою від 08.12.2021 року судом було відмовлено повністю у задоволенні клопотання від 02.11.2020 року представника другого відповідача ОСОБА_3 про закриття провадження у цій справі № 757/60437/17-ц, та відмовлено повністю у задоволенні клопотання представника другого відповідача ОСОБА_3 без дати про зупинення провадження у цій справі до вирішення справи № 757/69270/17-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та приватного нотаріуса Незнайко Наталії Миколаївни про визнання протиправним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень.

Від позивача ОСОБА_1 , на адресу суду було подано заяву про зменшення позовних вимог, а саме: стягнути солідарно з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) та ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_5 ) суму заборгованості за кредитним договором №014/2547/57384 від 27.06.2007 року у розмірі 18 373 181,73 грн.

В обґрунтування заяви позивач зазначив наступне.

Звіт про оцінку майна квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 , станом на 10.09.2017 р., ринкова вартість якої склала 150 500,00 грн. без ПДВ, долучався разом з клопотанням від 03.11.2020 р. та міститься в матеріалах справи. З урахуванням звернення стягнення позивачем на предмет іпотеки у позасудовому порядку, залишилася несплачена сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 18 523 681,73 гри. - 150 500,00 грн. (сума оцінки предмету іпотеки) = 18 373 181,73 грн.

За ухвалою від 27.07.2022 року судом було прийнято до розгляду заяву позивача про зменшення позовних вимог у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та постановлено розглянути по суті; встановлено строк для подання відзивів та письмових заяв у цій справі з урахуванням заяви позивача ОСОБА_1 про зменшення позовних вимог протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення цієї ухвали суду.

За заявою (клопотанням) від 25.11.2022 року представник другого відповідача ОСОБА_3 просив суд: витребувати ухвалу судді Печерського районного суду міста Києва від 02 січня 2019 року у справі №761/20663/18-ц про відкриття провадження у справі №761/20663/18-ц, оскільки витребування такої ухвали необхідне для вирішення питання для зупинення провадження у справі за його заявою від 26.07.2022 року.

За ухвалою від 31.01.2023 року судом було зазначене клопотання задоволене, витребувано від Печерського районного суду міста Києва належним чином завірену копію ухвали судді Печерського районного суду міста Києва Новак Р.В. від 02 січня 2019 року про відкриття провадження у справі № 761/20663/18-ц та належним чином завірену копію рішення по даній справі.

На виконання вищезазначеної ухвали суду 22.03.2023 року до суду від Печерського районного суду м. Києва надійшли: копії ухвал від 17.07.2018 року у справі № 761/20663/18-ц про залишення позовної заяви без руху та від 02.01.2019 року у справі № 761/20663/18-ц про відкриття провадження у цій справі за правилами позовного (спрощеного провадження).

За ухвалою від 20.12.2023 року судом було відмовлено у задоволенні клопотання - заяви представника другого відповідача ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі від 26.07.2022 року, оскільки суд дійшов висновку, що справа № 761/20663/18-ц за позовною заявою ОСОБА_2 до ПАТ «Райффайзен банк аваль», ПАТ «Комерційний індустріальний банк» про визнання договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки недійсним, безпосередньо не стосується цієї справи, оскільки не виключає можливості стягнення заборгованості за кредитним договором у цій справі, відтак відсутні документально обґрунтовані підстави задля зупинення провадження у цій справі.

До суду також 01.02.2024 року надійшов письмовий відзив на позовну заяву від другого відповідача ОСОБА_3 за яким вона просить відмовити у задоволенні позову з огляду на наступне.

Укладений 27.09.2017 року між ТОВ «Фінстрім» та ОСОБА_1 . Договір відступлення права вимоги від 27.09.2017 року (а.с. 9-12), є нікчемним, оскільки він порушує публічний порядок і його нікчемність встановлена законом. В даній справі нікчемність Договору відступлення права вимоги від 27.09.2017 року є підставою для відмови в задоволенні позову.

Позивач у позовній заяві посилається на те, що у вересні 2017 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», а у вересні 2017 року ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» відступив право вимоги ТОВ «Фінстрім».

Проте Позивачем не надано жодних доказів укладення у вересні 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» договору відступлення права вимоги та укладення у вересні 2017 року ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «Фінстрім» договору відступлення права вимоги.

Матеріали справи не містять доказів переходу права вимоги за Кредитним договором № 014/2547/74/57284 від 27.06.2007 року від ВАТ «Райфайзен Банк Аваль» до Позивача. Отже, відповідач вважає, що позивач не довів своє право вимоги у даній справі.

В Договорі поруки від 27.06.2007 року (а.с.13-14) зазначено, що договір укладено з « ОСОБА_3 ».

В той же час, достовірно встановити з ким саме укладено договір поруки не можливо, оскільки вказаний договір не містить відомостей про ім`я та по батькові сторони договору, ідентифікаційний номер, паспортні дані, адреса проживання, тощо.

Можна припустити, що « ОСОБА_3 » є ОСОБА_3 Відповідач у справі. Проте достовірно встановити, що Договір поруки від 27.06.2007 року (а.с.13-14) укладений саме з ОСОБА_3 неможливо.

Матеріали справи не містять жодного обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються.

Будь яких інших письмових клопотань від сторін та їх представників до суду не надходило.

За ухвалою від 05.02.2024 року судом було закрите підготовче провадження у справі № 757/60437/17-ц (провадження № 2/308/2377/21) та призначити справу до судового розгляду по суті на 04 березня 2024 року на 11 год. 00 хв.

У судове засідання 04 березня 2024 року на 11 год. 00 хв. не прибув представник позивача, проте його представник подав до суду клопотання від 01.03.2024 року за яким просить суд розглянути справу за його відсутності.

Перший відповідач ОСОБА_2 , незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом належним чином повідомлений за адресою реєстрації, причини неприбуття суду не повідомив, тому суд з урахуванням того факту, що справа розглядається вже протягом тривалого проміжку часу, у сторін було достатньо часу задля підготовки до розгляду справи та подання будь яких письмових заяв у цій справі, прийняв рішення провести судовий розгляд за відсутності першого відповідача.

Представник другого відповідача також до суду не прибув, проте подав письмову заяву від 04.03.2024 року про розгляд справи за його відсутності.

Судове засідання у справі було призначене на 04.03.2024 року на 11 год. 30 хв., однак через неявку в судове засідання всіх учасників справи судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. У відповідності до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання рішення суду було відкладено на строк не більш як десять днів, тому у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, якою є 14.03.2024 року.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи на яких ґрунтується позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.06.2007 між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Бацк Аваль» та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір № 014/2547/74/57284.

За умовами п.п. 1.1, 1.2, 1.3, 1.4 якого кредитор на положеннях та умовах цього Договору зобов`язався надати Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 246500,00 дол.

Під терміном «невідновлювальна кредитна лінія» розуміється кредитна лінія, при якій при отриманні Позичальником повної суми кредитних коштів і досягненні ліміту кредитування подальша видача кредитних коштів Позичальнику припиняється незалежно від фактичної суми заборгованості за кредитом на протязі дії кредитного договору.

Сторони погодили, що кредит надасться па 240 місяців з 27.06.2007 по 27.06.2027.

Погашення кредиту, в залежності від обраної програми кредитування, може здійснюватись наступним чином:

Згідно Графіку погашення кредиту (додаток до Договору) в розмірі 1/240 від суми ліміту отриманого кредиту згідно п.1.1. цього Договору; погашення відсотків за користування кредитом здійснюється щомісячно;

Згідно Графіку погашення кредиту (додаток до Договору) ануїтетними платежами.

Під терміном "ануїтетний платіж" розуміється платіж, що включає повний платіж за відсотками, які нараховуються на залишок поточної заборгованості за кредитом, та частину основного боргу, який розраховується таким чином, щоб всі щомісячні ануїтети платежі при фіксованій процентній ставці були рівними на весь період дії кредитного договору.

Процентна ставка за користування кредитом складає 12,50% відсотки річних. Кредитор Має право щорічно переглядати з відсоткову ставку за користування кредитом в порядку, передбаченим пунктом 6.2. цього Договору.

Відповідно до п. 6.5 Договору сторони також погодили, що Кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані відсотки за користування кредитом та штрафні санкції, у випадках невиконання Позичальником умов цього Договору та/або договорів застави, інших договорів, що забезпечують погашення кредиту. Таке стягнення здійснюється за рахунок коштів, майна та майнових прав Позичальника, включаючи забезпечення за цим Договором, за умови попереднього (за 30 днів) повідомлення Позичальника рекомендованим листом.

При цьому цю вимогу позивачем виконано не було, оскільки належними та допустимими доказами не підтверджено, що позивачем було направлено відповідачам рекомендованим листом повідомлення про повне дострокове стягнення заборгованість за кредитом, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій у відповідності до п. 6.5 Кредитного договору.

При вирішення цієї справи суд також враховує, що сторони у Договорі не погодили у якій саме валюті буде наданий кредит, оскільки у п. 1.1 зазначено «дол.».

При цьому загальновідомим є факт, що долар - є офіційною валютою США (Долар США, USD), Канади (Канадський долар, CAD), Австралії (Австралійський долар, AUD) та ОСОБА_4 (Новозеландський долар, NZD). Багато країн назвали свої валюти «долар»: АДРЕСА_7 ), Фіджі (Фіджійський долар, FJD), Гаяна (Гаянський долар, GYD), Гонконг (гонконгський долар, HKD), Ямайка (ямайський долар), Ліберія (Ліберійський долар), Намібія (Намібійський долар, NAD), Сінгапур (Сінгапурський долар, SGD), ОСОБА_5 (Долар Соломонових Островів, SBD), Суринам (Суринамський долар), Тайвань (новий тайванський долар, TWD), Тринідад і Тобаго (Долар Тринідаду і Тобаго ТТД),Тувалу (Долар Тувалу) та Зімбабве (Зімбабвійський долар, ZWD). Східнокарибський долар (XCD) (використовують Ангілья, Антигуа і Барбуда, Домініка, Гренада, Монтсеррат Сент-Кітс і Невіс, Сент-Люсія і Сент-Вінсент і Гренадини).

Однак позивач стверджує, що станом на 27 вересня 2017 року заборгованість ОСОБА_2 за Кредитним договором № 014/2547/57384 від 27.06.2007 року за кредитом та процентами становить суму у розмірі 6 599 740,94 грн., що є еквівалентом 246 258,99 дол. США та за пенею 12 074 440,79 грн. Отже, сума заборгованості складає 18 674 181,73 грн.

З урахуванням звернення стягнення позивачем на предмет іпотеки у позасудовому порядку, залишилася несплачена сума заборгованості за кредитним договором у розмірі 18 523 681,73 гри. - 150 500,00 грн. (сума оцінки предмету іпотеки) = 18 373 181,73 грн.

При цьому на підтвердження цього твердження надає суду лише розрахунок заборгованості за кредитним договором від 27.09.2017 року, який був складений між ТОВ «Фінстрім» та позивачем, як додаток до договору відступлення права вимоги, та не містить ретельного розрахунку суми боргу.

Слід зазначити, що позивачем взагалі не надано суду належних та допустимих доказів: видачі кредиту першому відповідачу ОСОБА_2 у розмірі 246 500,00 доларів; графіку погашення кредиту, який з огляду на п. 1.3 Договору повинен бути оформлений додатком до договору, який підписаний обома сторонами, а також попереднього (за 30 днів) повідомлення Позичальника та поручителя рекомендованим листом про дострокове стягнення заборгованості за кредитом у порядку, передбаченому п. 6.5 Договору. Не надано позивачем і належного (розгорнутого) розрахунку суми заборгованості із зазначенням всіх складових, які підлягають сплаті, а також відображенням сум оплати, які надійшли від відповідачів.

Згідно із частиною першою статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

З огляду на цю вимогу діючого законодавства, всі необхідні докази мають бути наявні у позивача, проте не були надані суду, відтак суд дійшов висновку про їх відсутність.

Відповідно до ст.ст. 78 81 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відтак суд позбавлений можливості достовірно встановити: валюту надання кредиту, факт його видачі першому відповідачу, факт виникнення права на дострокове стягнення всієї суми боргу, наявність або відсутність заборгованості, що унеможливлює задоволення позову в цілому.

У забезпечення виконання основного зобов`язання, 27.06.2007 року між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Бацк Аваль» та ОСОБА_3 був також укладений договір поруки до кредитного договору 014/2547/74/57284 від 27.06.2007 року.

За умовами п. 1.2 цього договору сторони встановили, що Поручитель на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед Банком відповідати по Борговим зобов`язанням Боржника ОСОБА_2 , які виникають з умов Кредитного договору № 014/2547/74/57284 від 27.06.2007 року, а саме повернути кредит в розмірі 246500,00 дол., сплатити проценти за його користування, комісійну винагороду, неустойку (пеню, штрафи), в розмірі, строки та у випадках, передбачених Кредитним договором, а також відшкодувати можливі збитки та виконати інші умови Кредитного договору в повному обсязі.

Відповідно до п. 2.1 - 2.4, 2.6 Договору сторони договору визначили, що у випадку невиконання Боржником взятих на себе зобов`язань по Кредитному договору, Поручитель несе солідарну відповідальність перед Банком у тому ж обсязі, що і Боржник, включаючи сплату основного боргу за Кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків.

Сторони договору встановили, що якщо до Поручителя надійде вимога Банку про погашення суми заборгованості по Кредитному договору, але Поручитель її не виконає, то Банк має право звернути стягнення на майно Поручителя згідно норм чинного законодавства.

Сторони договору встановлюють, що Поручитель, після повного виконання взятих на себе зобов`язань по цьому договору та повного погашення заборгованості за Кредитним договором, у відповідності до ст. 556 Цивільного кодексу України, набуває всіх прав Банку по Кредитному договору № 014/2547/74/57284 від 27.06.2007 року та договорах, що забезпечують його виконання.

У випадку невиконання Боржником Боргових Зобов`язань перед Банком за Кредитним Договором, Банк має право звернутись до Поручителя з письмовою вимогою про виконання Боргових Зобов`язань в повному обсязі чи в частині. Поручитель здійснює погашення Боргових зобов`язань за Кредитним договором у валюті кредиту. Погашення Поручителем ОСОБА_6 зобов`язань за Кредитним договором в іншій валюті, ніж валюта кредиту, здійснюється лише за згодою Сторін, що оформляється у вигляді додаткової угоди до цього Договору.

Подання Банком вимоги щодо виконання частини Боргових Зобов`язань не позбавляє Банк права подати до Поручителя вимогу щодо погашення іншої частини Боргових Зобов`язань. Подання письмової вимоги Банком. Така вимога Банку вважається отриманою Поручителем, якщо Банк надіслав її поштою за адресою Поручителя, вказаною в цьому Договорі, або повідомлену Банку Поручителем згідно застереження до цього пункту Договору. Для дійсності вимоги Банк не зобов`язаний надавати Поручителю підтвердження невиконання Боргових Зобов`язань Боржником. Застереження: При зміні своєї адреси, Поручитель зобов`язаний повідомити про це Банк. До отримання такого повідомлення, вимога Банка належить до подання за вказаною в цьому Договорі адресою.

Згідно із п. 4.1 Договору сторони також погодили, що цей Договір набирає чинності з дати його підписання Сторонами (дата Договору) і діє до повного виконання Боргових Зобов`язань за Кредитним Договором. Відповідальність Поручителя припиняється лише після виконання Боргових Зобов`язань в повному обсязі. Також порука припиняється, якщо Банк в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання боргового зобов`язання не пред`явить вимоги до Поручителя (п. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України).

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

У постанові від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1599цс15 Верховний Суд України зробив правові висновки про те, що під час вирішення справи про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів суд повинен перевірити наявність правових підстав для такого стягнення з урахуванням вимог статті 559 ЦК України. Водночас звернення особи до суду з позовом про визнання поруки припиненою на підставі статті 559 ЦК України не вимагається.

У постанові від 8 червня 2021 року у справі № 202/781/14-ц Велика Палата ВС звернула увагу на такі особливості визначення строків пред`явлення вимог кредиторів до поручителя:

1.Умова договорів поруки про їхню дію до повного виконання зобов`язань за кредитним договором та договором комісії не є строком, встановленим у договорі поруки, оскільки останній визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

2.З огляду на цей висновок слід застосувати припис, викладений у реченні 2 частини 4 статті 559 ЦК України про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

3.Зазначений шестимісячний строк є преклюзивним, тобто його сплив є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові до поручителя. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати.

Таким чином, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у реченні 2 частини 4 статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника. Однак і в такому разі кредитор може звернутися із зазначеною вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

У цій справі позивач не надав суду, належних та допустимих доказів направлення поштою поручителю, на виконання п. 2.4 Договору поруки, письмової вимоги про повне дострокове виконання Боргових Зобов`язань, що є порушенням умов Договору та унеможливлює обрахування строків, встановлених частиною четвертою статті 559 ЦК України щодо припинення поруки.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що у позивача не виникло право на повне дострокове стягнення суми боргу із поручителя через невиконання ним умов договору поруки.

Самостійною підставою задля відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині є також той факт, що вимоги до поручителя є похідними від основних позовних вимог, а позивачем не доведено суду право на вимогу до основного боржника, першого відповідача у цій справі.

При вирішення цієї справи суд також враховує, що у позивача не має права вимоги за вищезазначеними кредитним договором та договором поруки до відповідачів з огляду на наступне.

Як стверджує позивач у позовній заяві, проте не було підтверджено документально, у вересні 2017 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» уклав з ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» договір відступлення право вимоги, за яким Первісний кредитор відступає за плату Новому кредиторові всі належні йому права вимоги за Кредитним договором.

У свою чергу, у вересні 2017 року ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» здійснив передання своїх прав вимоги ТОВ «Фінстрим» шляхом укладення Договору про відступлення право вимоги за Кредитним договором, відповідно до якого позичальником є ОСОБА_2 .

Наданим суду Договором відступлення прав вимоги від 27.09.2017 року, укладеним між ТОВ «Фінстрим» з фізичною особою ОСОБА_1 , підтверджується, що в порядку та на умовах, визначених Договором, Первісний кредитор відступає за плату Новому кредитору належні йому Права Вимоги за Кредитним договором, а Новий кредитор заміняє Первісного кредитора як сторону - кредитора у Кредитному договорі та приймає на себе всі його права та обов`язки за Кредитним договором. Новий кредитор сплачує Первісному кредитору розмір Прав вимоги, що відступаються (відчужуються), в порядку та на умовах, передбачених Договором. При цьому Новий кредитор набуватиме статус правонаступника Первісного кредитора відповідно до чинного законодавства України, у виконавчому провадженні, пов`язаному з Правом вимоги.

Відповідно до п. 2.5 Договору не пізніше 5 календарних днів з Дати відступлення Права Вимоги за Кредитним договором та Договором забезпечення, згідно умов Договору, Первісний кредитор повідомляє Боржника та Іпотекодавця про факт відступлення прав вимоги за Кредитним договором та Договором забезпечення шляхом направлення повідомлення за формою згідно Додатку № 2 до Договору. Повідомлення направляється рекомендованим листом та/або вручається іншим способом, який дозволяє достовірно довести дату відправлення повідомлення. Первісний кредитор несе відповідальність за направлення зазначеного повідомлення, але не несе відповідальності за отримання Боржником та Іпотекодавцем зазначеного повідомлення та ознайомлення із його змістом.

У цій справі позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами факт направлення відповідачам повідомлення рекомендованим листом на виконання п. 2.5 Договору відступлення прав вимоги.

Сторони також у п. 3.1, 3.2 Договору встановили, що загальний розмір Права Вимоги за Договором становить 808 500,00 (вісімсот вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок, без ПДВ. Новий кредитор зобов`язується передати Первісному кредитору грошову суму, яка дорівнює розміру Права Вимоги, вказану в пункті 3.1. Договору, в день підписання цього Договору шляхом переказу коштів на рахунок Первісного кредитора № НОМЕР_4 в AT «КІБ», МФО 322540.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.11.2023 року у справі № 206/4841/20

(провадження № 14-55цс22) були наведені критерії розмежування договору факторингу та договору відступлення права вимоги (цесії).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За частиною першою статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно до частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.

Таким чином, у ЦК України встановлена можливість замінити кредитора у зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги новому кредитору, вчинивши відповідний правочин у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким відступається.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 38) навела такі ознаки, що притаманні договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Відповідно до статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

Згідно зі статтею 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до статті 1079 ЦК України сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

За змістом частини першої статті 4 Закону України 12 липня 2001 року № 2664-III «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (далі Закон № 2664-III) факторинг вважається фінансовою послугою.

У пункті 5 частини першої статті 1 Закону № 2664-III зазначено, що фінансова послуга це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Вимоги до договору про надання фінансових послуг передбачені в статті 6 Закону № 2664-III.

Так, за змістом частини першої статті 6 Закону № 2664-III договір, якщо інше не передбачено законом, повинен містити: 1) назву документа; 2) назву, адресу та реквізити суб`єкта господарювання; 3) відомості про клієнта, який отримує фінансову послугу: прізвище, ім`я, по батькові, адреса проживання для фізичної особи, найменування та місцезнаходження для юридичної особи; 5) найменування фінансової операції; 6) розмір фінансового активу, зазначений у грошовому виразі, строки його внесення та умови взаєморозрахунків; 7) строк дії договору; 8) порядок зміни і припинення дії договору; 9) права та обов`язки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; 9-1) підтвердження, що інформація, зазначена в частині другій статті 12 цього Закону, надана клієнту; 10) інші умови за згодою сторін; 11) підписи сторін.

Крім того, відповідно до пункту 1 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 06 лютого 2014 року № 352 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг та внесення змін до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 03 квітня 2009 року № 231» до фінансової послуги факторингу віднесено сукупність таких операцій з фінансовими активами (крім цінних паперів та похідних цінних паперів): фінансування клієнтів-суб`єктів господарювання, які уклали договір, з якого випливає право грошової вимоги; набуття відступленого права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників за договором, на якому базується таке відступлення; отримання плати за користування грошовими коштами, наданими у розпорядження клієнта, у тому числі шляхом дисконтування суми боргу, розподілу відсотків, винагороди, якщо інший спосіб оплати не передбачено договором, на якому базується відступлення.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106) зазначила такі характеристики договору факторингу як правочину: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватися у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляд різниці між номінальної вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у статті 6 Закону № 2664-III.

Крім того, у постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21, пункт 48) Велика Палата Верховного Суду додатково навела ознаки договору факторингу: 1) предметом договору є надання фінансової послуги за плату; 2) зобов`язання, в якому клієнтом відступається право вимоги, може бути тільки грошовим; 3) договір факторингу має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 4) договір факторингу укладається тільки в письмовій формі та має містити визначені Законом про фінансові послуги умови; 5) мета договору полягає у наданні фактором та отриманні клієнтом фінансової послуги.

Як вже зазначалося раніше, відповідно до абзацу 1 частини першої статті 1077 ЦК України договір факторингу передбачає, зокрема те, що фактор передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові свою грошову вимогу до третьої особи (боржника).

Звідси за договором факторингу фактором має надаватися фінансова послуга, яка полягає в наданні коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (пункт 6 частини першої статті 4 Закону № 2664-III), тобто грошові кошти мають передаватися клієнту у розпорядження, і клієнт має сплатити фактору за відповідну послуги з фінансування (надання позики або кредиту).

При цьому така плата за надану фактором послугу може бути, як зазначила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 61), встановлена у твердій сумі, у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається, у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної в договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатися як плата за надану фактором фінансову послугу.

Натомість грошова вимога, що передається клієнтом фактору, може відступатися клієнтом фактору у зв`язку з її продажем останньому (частина перша статті 1084 ЦК України) або з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором, оскільки за змістом частини другої статті 1084 ЦК України фактор має право у разі невиконання клієнтом зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленої грошової вимоги до боржника.

Таким чином, договір факторингу є змішаним договором, який обов`язково поєднує у собі елементи договору позики або кредитного договору та елементи договору купівлі-продажу грошової вимоги або договору застави грошової вимоги.

Виходячи з цього, правочин який не відповідає ознакам, притаманним договору факторингу, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги (подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12-97гс18, пункт 106).

При цьому, якщо предметом та метою укладеного договору є відступлення права вимоги, а інші умови договору притаманні як договору відступлення права вимоги, так і договору факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату, тобто позики або кредиту) попередньому кредитору, відсутні і підстави вважати такий правочин договором факторингу, а не договором відступлення права вимоги.

Саме до таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21) (провадження № 12-42гс22).

Велика Палата Верховного Суду вкотре наголошує на сформульованій правовій позиції, що фізична особа у будь-якому статусі не наділена правом надавати фінансові послуги, зокрема за кредитним договором, оскільки такі надаються лише спеціалізованими установами, якими є банки, або інші установи, які мають право на здійснення фінансових операцій та внесені до реєстру фінансових установ. Відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 Цивільного кодексу України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор банк або інша фінансова установа.

Це ж саме стосується переуступки права іпотеки, у тому випадку, коли вона забезпечує виконання кредитних зобов`язань.

У постанові від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (провадження № 12-1гс21) Велика Палата Верховного Суду також висловилась, щодо можливості відступлення права вимоги за кредитним і забезпечувальним договорами не тільки на користь фінансових установ, але й фізичних осіб лише за обставин, коли попередній кредитор (банк) був позбавлений банківської ліцензії та перебуває у процедурі ліквідації.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У цій справі відсутні відомості про позбавлення первісного кредитору банку Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Бацк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» банківської ліцензії та перебування у процедурі ліквідації.

Відповідно до договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 27.09.2017 року, укладеного між ТОВ «Фінстрім» та громадянкою України ОСОБА_1 , ТОВ «Фінстрім» є фінансовою установою згідно із Свідоцтвом серії ФК № 726 від 24.03.2016 року.

З урахуванням викладеного, у цій справі підлягають застосуванню наведені вище висновки Великої Палати Верховного Суду, тому суд дійшов висновку, що відступлення права вимоги за договором від 27.09.2017 року за кредитним договором № 014/2547/74/57284 від 27.06.2007 року на користь фізичної особи ОСОБА_1 суперечить положенням частини третьої статті 512 та статті 1054 Цивільного кодексу України, оскільки для зобов`язань, які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме кредитор банк або інша фінансова установа.

Суд також враховує, що вищезазначений договір відступлення прав вимоги не містить положень про право вимоги нового кредитора до поручителя саме за договором поруки, а лише за договором іпотеки від 27.06.2007 року, який не є підставою для стягнення боргу у цій справі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно із ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Відтак, Договір відступлення прав вимоги від 27.09.2017 року, укладений між ТОВ «Фінстрим» та фізичною особою ОСОБА_1 , є нікчемним і визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, саме тому у позивача відсутнє право вимоги за нікчемним правочином, що також є самостійною підставою задля відмови у позові.

У якості доказу у цій справі позивач надав суду звіт про оцінку майна Суб`єкта оціночної діяльності ТОВ «Восток Оценка» від 24.05.2008 року згідно якого ринкова вартість об`єкта оцінки житлової квартири АДРЕСА_8 , визначена станом на 10.09.2017 року складає 150 500,00 грн. та договір іпотеки від 27.06.2007 року, укладений між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 у забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором.

Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.12.2021 року № 289003508 власником квартири за адресою: АДРЕСА_9 , яка була предметом іпотеки, є ОСОБА_7 на підставі свідоцтва № 1615 від 02.12.2021 року, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Незнайко Євгеном Вікторовичем.

Відповідно до Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.12.2021 № 289006291 ОСОБА_1 29.09.2017 року зареєструвала за собою право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_9 , на підставі договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки № 1893 від 27.09.2017 року, а 02.12.2021 року до реєстру був внесений запис про припинення іпотеки на підставі листа повідомлення про припинення зобов`язання від 02.12.2021 року № 1087/01-16 ТОВ «Пегас Є».

Зазначене свідчить про позасудове звернення стягнення позивачем на предмет іпотеки.

Згідно із ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка діяла станом на 29.09.2017 року дату звернення стягнення на предмет іпотеки позивачем) після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка діє на час розгляду справи) після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання: боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Як зазначено у ст. 5ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що з 29.09.2017 року - після завершення позасудового врегулювання спору у цій справі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними, відповідно не породжують будь яких наслідків, відтак з огляду на пряму вказівку Закону відсутні підстави задля задоволення позову у цій справі також з огляду на цю підставу.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України витрати із сплати судового збору слід покласти на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-89, 141, 258 - 261, 265, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Відмовити повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України витрати із сплати судового збору покласти на позивача у зв`язку з відмовою в позові.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Повний текст рішення складений 14.03.2023 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду Н.В. Дергачова