Справа № 449/519/22 Головуючий у 1 інстанції: Гуняк О.Я.
Провадження № 22-ц/811/2679/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

за участю секретаря: Назар Х.Б.

з участю: ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 03 серпня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути борг з відповідача в сумі 15000 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 08 червня 2019 року він позичив ОСОБА_1 15000,00 доларів США з умовою повернення до 01 червня 2022 року. В підтвердження отримання коштів відповідач надав розписку. Звертає увагу суду на те, що боржником досі не повернуто йому грошових коштів, тому просить такі стягнути з відповідача. У зв`язку з наведеним просив позов задовольнити.

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 03 серпня 2023 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 15000 (п`ятнадцять тисяч ) доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави 4 388 (чотири тисячі триста вісімдесят вісім) гривень 23 (сорок) копійок судового збору.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд стягнув з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 кошти 15000 доларів США, проте в позовній заяві ОСОБА_3 зазначено « ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », тобто іншу особу, народжену на 20-ть років пізніше від відповідача.

З позивачем ОСОБА_3 , жителем м. Хмельницький, ОСОБА_1 взагалі незнайомий.

Більше того, з копії доданої розписки (а також з витребуваного судом оригіналу) неозброєним оком вбачається, що вона складена трьома різними почерками, а підпис стоїть - не ОСОБА_4 , що могла підтвердити лише судова почеркознавча експертиза, яку останній просив провести по справі, але судовий експерт, маючи зразки підписів ОСОБА_1 та оригінал розписки, не спромігся провести таку експертизу, яка б дала можливість встановити істину по справі.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позовних вимог відмовити повністю.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просили апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, тому розгляд справи проводиться без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішенням таким вимогам відповідає.

Згідно розписки від 08 червня 2019 року, ОСОБА_1 отримав кошти у розмірі 15000,00 доларів США від ОСОБА_3 і зобов`язався повернути в термін до 01 червня 2022 року (а.с.41).

Згідно із ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

За клопотанням ОСОБА_1 судом першої інстанції було призначено судову почеркознавчу експертизу.

З повідомлення експерта від 27.03.2023 №340-Е вбачається неможливість надання висновку судово-почеркознавчої експертизи, у зв`язку з ненадання відповідачем вільних зразків підписів та почерку.

Згідно заяви ОСОБА_1 від 08.03.2023 вбачається, що такі надати не може у зв`язку з їх відсутністю (а.с.60).

Отже відповідачем не спростовано факт укладання договору позики від 08 червня 2019 року.

Ураховуючи наведене суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивачем доведений факт отримання ОСОБА_1 коштів в сумі 15000,00 доларів США.

Суд першої інстанції встановивши, що розписка містить всі обов`язкові реквізити боргового документу, а характер розписки свідчить про існування між сторонами саме боргового зобов`язання, прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Із вказаним висновком районного суду колегія суддів повністю погоджується.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 03 серпня 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 01.03.2024

Головуючий

Судді