Справа № 453/1589/21
№ провадження 2/453/22/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2024 року Сколівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Курницької В.Я.;

секретаря судового засідання Трембач М.М.;

в судовому засіданні беруть участь:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник позивача ОСОБА_2 ;

представник відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сколе цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Університету державної фіскальної служби України (правонаступник Державний податковий університет) про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, -

в с т а н о в и в:

Позивач - ОСОБА_1 - звернулась до Сколівського районного суду Львівської області з позовом до відповідача Університету державної фіскальної служби України (правонаступник Державний податковий університет), в якому просить стягнути з відповідача на її користь недоплачену розрахункову суму 5 420,35 грн., виплатити на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені за період з 01 вересня 2017 року по день фактичного розрахунку.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 30 вересня 2020 року Львівським апеляційним судом у справі № 453/1174/17 винесено постанову, яка набрала законної сили, згідно з якою визнано недійсним запис № 36 у її трудовій книжці від 16 червня 2017 року, поновлено її з 19 червня 2017 року на посаді професора кафедри теорії права держави Університету державної фіскальної служби України відповідно до наказу № 342-к від 16 червня 2017 року, стягнуто з Університету на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 19 червня 2017 року по 30 вересня 2020 року у сумі 414 860,75 гривень, стягнуто також з Університету 5 000 гривень моральної шкоди та 1 866 гривень судового збору, в решті вимог відмовлено. 02 вересня 2021 року Університет видав наказ про поновлення ОСОБА_1 з 19 червня 2017 року (п. 1 наказу № 508-к), а п. 2 цього ж наказу розірвано трудові правовідносини заднім числом з 31 серпня 2017 року. Вважаючи дії Університету щодо припинення трудових відносин в односторонньому порядку незаконними, 22 вересня 2021 року позивач звернулась до ректора цього ЗВО з вимогою скасувати цю частину наказу. 18 листопада 2021 року отримала відповідь, в якій йдеться про те, що Університет не має наміру змінювати наказ і її трудові відносини з ним припинені 31 серпня 2017 року. 02 листопада 2021 року позивач вдруге звернулась до Університету із заявою, в якій просила добровільно нарахувати і виплатити розрахункові кошти за відпрацьований період із 19 червня 2017 року по 31 серпня 2017 року включно, а також нарахувати й оплатити середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні з 01 вересня 2017 року до дня фактичних виплат. На цю заяву у телефонному режимі позивачці пояснили, що ніяких виплат Університет не проводитиме. Судовим рішенням Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року у цивільній справі № 453/1174/17, яке набрало законної сили, встановлено середньоденну заробітну плату в розмірі 416, 95 гривень. Відтак, відповідно до ч. 2 ст. 83 КЗпП за період з 19 червня 2017 року по 31 серпня 2017 року, кількість календарних днів невикористаної щорічної відпустки становить 13 календарних днів, а заборгована сума зарплати за невикористані дні відпустки складає 5 420,35 гривень і цю суму вона не отримала дотепер. Просить, із врахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з відповідача суму середнього заробітку за 1 984 робочі дні затримки ( з 01 вересня 2017 року по 26 лютого 2024 року) належних виплат в розмірі 827 228, 80 гривень.

Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Курницької В.Я. від 16 листопада 2021 року прийнято вказану вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідач в особі належно уповноваженого представника за довіреністю ОСОБА_4 подав відзив на позовну заяву про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, в якому просить відмовити в задоволенні позовних вимог виходячи з такого.

Зазначає, що позовні вимоги позивача базуються на наказі університету від 02 вересня 2021 року № 508-к «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 ». Даний наказ виданий Університетом на виконання судового рішення у справі № 453/1174/17, яке набрало законної сили 30 вересня 2021 року. Так, рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 07 грудня 2018 року у справі № 453/1174/17 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Університету державної фіскальної служби України, з участю третьої особи ОСОБА_5 , про визнання запису у трудовій книжці недійсним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення упущеної вигоди, відшкодування моральної шкоди відмовлено. Постановою Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року у справі № 453/1174/17 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Сколівського районного суду Львівської області від 07 грудня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зокрема, відповідно до вище вказаної постанови стягнуто з Університету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 19 червня 2017 року по 30 вересня 2020 року в сумі 414 860, 75 грн. з урахуванням обов`язкових платежів та зборів, які підлягають сплаті з даної суми; 5 000 грн. моральної шкоди та 1 866,79 грн. судового збору. Зазначає, що на виконання постанови Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року у справі № 453/1174/17 відкриті виконавчі провадження № 63946491 щодо поновлення ОСОБА_1 на посаду професора кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України з 19 червня 2017 року та № 63946617 щодо виплати грошових коштів в розмірі 414 860,75 грн.. в подальшому 07 грудня 2021 року виконавче провадження № 63946617 закрите у зв`язку із сплатою всіх необхідних коштів; 28 грудня 2020 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 60332581 щодо поновлення позивача на посаді відповідно до наказу від 02 вересня 2021 року № 508-к «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 ». Вважає, що аргументація позивача щодо необхідності застосування до правовідносин між нею та Університетом ст. ст. 83, 116,117 КЗпП України є безпідставною та не правомірною, оскільки видання наказу від 02 вересня 2021 року № 508-к «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » та проведення в повній мірі розрахунку виплати щодо стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відбулось на виконання постанови Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2020 у справі № 453/1174/17. Стверджує, що ст. 83 КЗпП України передбачає виплату компенсації при «класичних» трудових відносинах. Зазначає і про те, що Університет не міг провести розрахунок при звільненні позивача у серпні 2017 року, оскільки в той момент ще не відбулись ті події, а саме судовий спір і як не набрало законної сили рішення суду щодо встановлення факту наявності трудових відносин та факту прийняття позивача на роботу до Університету. Окрім того, в розрахунках розміру грошової компенсації за невикористану відпустку позивач зазначає у позовній заяві, що середньоденна заробітна плата становить 416,95 грн.. Такий розмір не відповідає дійсним обставим справи, адже постанова Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року чітко встановлює розмір середньоденної заробітної плати 371, 29 грн.. Також просить врахувати, що встановлений в ст. 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника та роботодавця. Просить відмовити в задоволенні позову, адже позовні вимоги позивача базуються не на реальних порушеннях її трудових прав з боку Університету, а є черговою спробою, використовуючи законодавство України, стягнути на свою користь бюджетні кошти в великих розмірах, що призведе до нерозумних і несправедливих наслідків для Університету.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 05 травня 2022 року замінено відповідача по справі № 453/1589/21 за позовом ОСОБА_1 до Університету державної фіскальної служби України про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з Університету державної фіскальної служби України (, 08205, Київська область, м. Ірпінь, вул. Університетська, 31) на Державний податковий університет (, з/ф UA222, Державна казначейська служба України м. Київ, МФО:820172, ІПН: 14, індекс 08205, Київська область, м. Ірпінь, вул. Університетська, 31).

В письмових поясненнях, отриманих судом 02 грудня 2022, відповідач зазначає про відсутність підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за період з 19 червня 2017 року по 30 вересня 2020 року, оскільки такий був сплачений Університетом в межах виконавчого провадження № 63946617. Вважає, що заявлені вимоги про стягнення середнього заробітку за період з 01 жовтня 2020 року по 07 вересня 2022 року є безпідставними через очевидну неспівмірність заявлених позивачем до стягнення з відповідача сум середнього заробітку сумі компенсації невикористаної відпустки, яка є виключно разовою виплатою. Просить врахувати, що заявлений позивачем розмір середнього заробітку перевищує компенсацію за невикористані дні відпустки, сума якої складає 5 420,35 грн. в 40 разів, а із всієї суми заявлених позивачем позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку то така сума перевищує компенсацію за невикористані дні відпустки в 117 разів.

В додаткових поясненнях на письмові пояснення відповідача, отриманих судом 05 грудня 2022 року, представник позивача стверджує, що відповідач умисне прив`язує справу № 453/1174/17 з справою № 453/1599/21 з метою уникнення відповідальності за скоєне правопорушення. Визнаючи своє порушення у невиплаті розрахункових сум, одночасно просить «відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог у повному обсязі», або зменшити розмір штрафних санкцій. Зазначає, що якщо навіть проаналізувати розмір заборгованості чи період заборгованості, то тут лише вина відповідача, адже саме він звільнив безпідставно позивача заднім числом, саме відповідач не розрахувався при звільненні, саме відповідач постійно відкладає розгляд справи з різних підстав, затягуючи справу.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 16 січня 2023 року клопотання представника відповідача за довіреністю Державного податкового університету (правонаступника Університету державної фіскальної служби України) Вадима Берестеня про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Університету державної фіскальної служби України (правонаступник Державний податковий університет) про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, до набрання законної сили судовим рішенням Сколіського районного суду Львівської області у справі № 453/1443/21 задоволено, провадження у справі № 453/1589/21 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням Сколіського районного суду Львівської області у справі № 453/1443/21.

Постановою Львівського апеляційного суду від 14 квітня 2023 ухвалу Сколівського районного суду Львівської області від 16 січня 2023 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В судових засіданнях представники позивача та відповідача підтримали свої вимоги та заперечення, викладені, відповідно у позовній заяві, відзиві на неї та в поясненнях.

Дослідивши представлені письмові докази в справі, заслухавши пояснення представників сторін в судових засіданнях, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12 березня 2009 року у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що постановою Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року, яка набрала законної сили, визнано недійсним запис № 36 у трудовій книжці позивача від 16 червня 2017 року; поновлено позивача з 19 червня 2017 року на посаді професора кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України відповідно до наказу №342-к від 16 червня 2017 року; стягнуто з Університету державної фіскальної служби України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи 19 червня 2017 року по 30 вересня 2020 року в сумі 414 860,75 грн. з урахуванням обов`язкових платежів та зборів, які підлягають сплаті з даної суми; стягнуто з Університету державної фіскальної служби України на користь позивача 5 000 грн. моральної шкоди.; у решті позовних вимог відмовлено; стягнуто з Університету державної фіскальної служби України на користь позивача 1 866,79 грн. судового збору.

Ухвалами Верховного Суду від 18 травня 2021 року та від 09 серпня 2021 року у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами Університету державної фіскальної служби України та третьої особи ОСОБА_5 , відповідно, на постанову Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року, відмовлено.

На виконання постанови Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року, в.о. ректора Університету державної фіскальної служби України В. Унинець-Ходаківською видано наказ № 509-к від 02 вересня 2021 року «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 », яким поновлено ОСОБА_1 на посаді професора кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України з 19 червня 2017 року. Згідно з п. 2 вказаного наказу, трудові відносини з професором кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України ОСОБА_1 вважати припиненими 31 серпня 2017 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Судом також встановлено, що позивачем ОСОБА_1 22 вересня 2021 року подано відповідачу звернення про необхідність змінити п. 2 наказу № 508-к з метою приведення його у відповідність до рішення суду.

Встановлено і те, що відповідач, розглянувши звернення ОСОБА_1 , повідомив позивача про відсутність намірів змінювати наказ.

Рішенням Сколіського районного суду Львівської області від 30 березня 2023 року у справі № 453/1443/21 за позовом ОСОБА_1 до Державного податкового університету про визнання незаконним та скасування наказу в частині поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду та відшкодування моральної шкоди позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, визнано незаконним та скасовано наказ Університету державної фіскальної служби України № 508-к від 02 вересня 2021 року «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 » в частині п. 2 вказаного наказу щодо «Вважати трудові правовідносини з професором кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України ОСОБА_1 припиненими 31 серпня 2017 року у зв`язку із закінченням строку трудового договору». Також стягнуто з Державного податкового університету на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 1 000 грн. та сплачений судовий збір у сумі 1 816 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року у справі № 453/1443/21 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, апеляційну скаргу Державного податкового університету залишено без задоволення, рішення Сколівського районного суду Львівської області від 30 березня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за затримку виконання рішення суду скасовано та в цій частині ухвалено нову постанову, якою позов ОСОБА_1 в цій частині задоволено частково. Стягнуто з Державного податкового університету в користь ОСОБА_1 412 210, 79 грн. середнього заробітку за затримку виконання рішення суду, в решті рішення суду залишено без змін.

Крім того, судом апеляційної інстанції в мотивувальній частині постанови від 19 грудня 2023 року зазначено «Пункт 2 наказу Університету державної фіскальної служби України № 508-к від 02 вересня 2021 року в частині «Вважати трудові правовідносини з професором кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України ОСОБА_1 припиненими 31 серпня 2017 року у зв`язку з закінченням строку трудового договору», на переконання колегії суддів, не є звільненням позивача з роботи в розумінні вимог КЗпП України, який визначає порядок та підстави звільнення з роботи працівника. Крім того зазначений пункт наказу судом скасовано».

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений частиною першою цієї статті.

Відтак, відповідальність за затримку розрахунку при звільненні за статтею 117 КЗпП настає лише у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненомупрацівнику сум у строки, передбачені у статті 116 КЗпП України.

Зважаючи на те, що рішенням Сколіського районного суду Львівської області від 30 березня 2023 року у справі № 453/1443/21, із врахуванням постанови Львівського апеляційного суду від 19 грудня 2023 року, скасовано пункт 2 наказу Університету державної фіскальної служби України № 508-к від 02 вересня 2021 року «Про поновлення на посаді ОСОБА_1 », ОСОБА_1 не є звільненим працівником, а відтак відсутні підстави для застосування до цих правовідносин статей 116, 117 КЗпП України, оскільки саме звільнення працівника є підставою виникнення обов`язку роботодавця здійснити розрахунок при звільненні та настання відповідальності за затримку такого.

Керуючись ст. ст. 5,12-13, 89, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Університету державної фіскальної служби України (правонаступник Державний податковий університет) про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні та середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач:

ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: с. Сможе Стрийського району Львівської області, РНОКПП НОМЕР_1 ;

Відповідач:

Державний податковий університет, юридична адреса: вул. Університетська, 31, м. Ірпінь Київської області, код в .

Повний текст рішення складено 01 березня 2024 року.

Головуючий суддя В.Я.Курницька