ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Макарова М.О., Свистунової О.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2024 року про відмову у видачі судового наказу у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей з ОСОБА_2 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей з ОСОБА_2 .

В обґрунтування вимог заяви ОСОБА_1 посилався на те, що 11 жовтня 2019 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_2 від шлюбу мають двох малолітніх дітей - сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Згідно з Витягом №4328 від 26 серпня 2024 року він разом з дітьми та дружиною зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 зазначив, висновком виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області №31610/5-24 від 18 вересня 2024 року, про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з одним із батьків встановлено, що саме він фактично проживає з дітьми за вказаною адресою реєстрації та займається вихованням дітей і належно їх утримує. Мати дітей фактично проживає за іншою адресою: АДРЕСА_2 . Також, заявник зазначив, у серпні 2024 року він звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей з ОСОБА_2 . Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 10 вересня 2024 року йому відмовлено у видачі судового наказу на підставі с.163 ЦПК України, оскільки ним не було надано доказів проживання дітей з ним та факту перебування дітей на його утриманні. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд видати судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на його користь на утримання дітей - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2024 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей з ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду від 07 жовтня 2024 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до положень частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про відмову у видачі судового наказу.

Згідно з п.4 ч.1ст.379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для подальшого розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскарженою ухвалою Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2024 року відмовлено у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей з ОСОБА_2 (а.с.7, 8).

В оскарженій ухвалі від 07 жовтня 2024 року суд першої інстанції посилався на те, що відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, заявником в обґрунтування вимог заяви, не долучено доказів (рішення суду) про визначення місця проживання дітей разом з батьком, оскільки висновок про визначення місця проживання малолітніх дітей, складений виконавчим комітетом Тернівської міської ради, не є доказом, що визначає місце проживання дітей разом з батьком. При цьому, заявник до заяви додає копію висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком, складений виконавчим комітетом Тернівської міської ради, в якому зазначено, що мати дітей ОСОБА_2 проти аби місце проживання дітей було визначено разом з батьком.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими ЦПК України, у порядку: наказного провадження, позовного провадження (загального або спрощеного), окремого провадження (частина друга статті 19 ЦПК України).

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Порядок вирішення справ в наказаному провадженні законодавцем визначено в Розділі ІІ Ннаказне провадження ЦПК України(статті 160-173).

Відповідно до ч.1 ст.160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Відповідно до п.2 ч.2 ст.163 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника.

Згідно з ч.1 ст.165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу; 4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; 9) заяву подано з порушенням правил підсудності.

Статтею 165 ЦПК України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у видачі судового наказу, зокрема, згідно з частиною першою цієї статті визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: заява подана з порушеннями вимог ст.163 цього Кодексу.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.163 ЦПК України до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Згідно ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Заявником в обґрунтування вимог заяви долучено висновок виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Тернівської міської ради Дніпропетровської області №31610/5-24 від 18 вересня 2024 року, про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з одним із батьків, яким встановлено, що саме ОСОБА_1 фактично проживає з дітьми за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 , та займається вихованням дітей і належно їх утримує.

Вказаним висновком встановлено, мати дітей ОСОБА_2 винаймає квартиру та фактично проживає за іншою адресою: АДРЕСА_2 .

Той факт, що у висновку органу опіки та піклування вказано, що мати дітей ОСОБА_2 проти того, щоб місце проживання дітей було визначено разом з батьком, не може свідчити про наявність підстав для відмови у задоволенні заяви, оскільки заявник ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку наказного провадження з вимогою, передбаченою ст.161 ЦПК України.

Суд першої інстанції на вказане належної уваги не звернув, не перевірив належним чином доводів заяви про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей та дійшов передчасного висновку про відмову у видачі судового наказу.

За таких обставин, враховуючи викладене апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2024 року про відмову у видачі судового наказу скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 379, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2024 року про відмову у видачі судового наказу у справі за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей з ОСОБА_2 - скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 20 листопада 2024 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді М.О.Макаров

О.В.Свистунова