ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 676/935/23

Провадження № 22-ц/4820/486/24

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Заворотна А.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №676/935/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , що подана її представницею ОСОБА_3 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 грудня 2023 року (суддя Бондар О.О., повний текст судового рішення складено 14 грудня 2023 року) у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Кам`янець-Подільський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрального Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини.

Заслухавши доповідача, пояснення представника учасника справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_4 зазначав, що 31.10.2015 між ним та ОСОБА_2 було укладено шлюб, який рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 18.08.2022 розірвано. Сторони мають трьох дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 і рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 21.12.2022 з позивача на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 звертав увагу суду на те, що у 2010 році до серпня місяця він мав стосунки із ОСОБА_2 , проте остання вподальшому зустрічалася з ОСОБА_8 і так як позивач кохав відповідачку і намагався зберегти стосунки, а вона не могла визначитися з ким їй бути, тому між сторонами мали місце зустрічі інтимного характеру і після народження ОСОБА_2 у серпні 2012 року сина ОСОБА_9 , остання повідомила позивачу, що він є батьком дитини.

Також ОСОБА_4 стверджував, що 01.07.2015 та 15.07.2015 ОСОБА_8 звертався з позовом до ОСОБА_10 про визнання батьківства стосовно ОСОБА_9 , однак ОСОБА_2 запевнила його, що батьком дитини є ОСОБА_4 , а відтак позовні заяви ОСОБА_8 ухвалами Кам?янець-Подільського міськрайонного суду відповідно від 10.07.2015 та від 06.06.2016 залишено без розгляду за заявою позивача.

ОСОБА_4 вказував, що за його заявою відділом ДРАЦС по місту Кам?янець-Подільському Кам?янець-Подільського МУЮ у Хмельницькій області до актового запису про народження сина відповідачки ОСОБА_9 згідно ч. 1 ст. 126 СК України внесені відомості про позивача, як батька дитини.

Позивач вказує, що спільне життя у сторін не склалося і в ході чергової сварки він дізнався від ОСОБА_2 про те, що він не є батьком неповнолітнього ОСОБА_9 .

А тому, ОСОБА_4 просив виключити з актового запису про народження №774 від 04 вересня 2012 року, складеного відділом ДРАЦС по місту Кам?янець-Подільському Кам?янець-Подільського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області запис про те, що ОСОБА_4 , є батьком дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 грудня 2023 року позов задоволено. Виключено з актового запису № 774 від 04 вересня 2012 року, складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Кам?янець-Подільському Кам?янець-Подільського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запис в графі «Відомості про батька», що його батьком є громадянин України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце проживання - АДРЕСА_1 . Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням суду ОСОБА_2 , через свою представницю ОСОБА_3 , оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Так відповідачка зазначає, що позивач з моменту народження нею сина ОСОБА_9 знав, що останній не є його рідним сином і вказувала, що була знайома із позивачем з 2010 року та підтримувала з ним робочі стосунки, адже працювали в одному товаристві ДП «Маркет плаза «Фуршет». А у період часу орієнтовно з кінця 2010 року до середини 2014 року проживала з іншим чоловіком ОСОБА_8 у будинку останнього та від цих шлюбних стосунків народився син ОСОБА_9 і за згодою ОСОБА_8 вона зареєструвала народження сина відповідно до статті 135 СК України.

Відповідачка вказує, що стосунки з ОСОБА_11 не склалися, вона з сином почала проживати окремо та через спільну знайому сторін ОСОБА_12 позивач з середини 2014 року почав навідувати їх та висловив бажання зустрічатися. І під час святкування дня народження сина ОСОБА_9 (три роки) позивач, будучи присутнім на святі, повідомив, що має намір створити сім`ю із відповідачкою, народити спільних дітей і для того, щоб не було розбіжностей у прізвищах дітей, запропонував визнати хлопчика своїм сином та зареєструвати шлюб.

ОСОБА_2 зазначає, що вона не заперечувала щодо реєстрації позивача батьком її сина і саме за заявою ОСОБА_4 було внесено зміни до свідоцтва про народження дитини, а вподальшому було зареєстровано шлюб між сторонами.

Також відповідачка вказує, що усі вищеописані події розлютили ОСОБА_8 і він бажав через суд визнати своє батьківство відносно малолітнього ОСОБА_9 та про існування таких судових спорів у 2015-2016 роках було відомо ОСОБА_4 , що виключає твердження позивача що до 2022 року він вважав сина ОСОБА_9 своєю біологічною дитиною.

ОСОБА_2 вказує, що за період часу з 2015 року по грудень 2022 року позивач, відстоюючи батьківські права, спілкувався із сином та створив у останнього відчуття прив`язаності і психоемоційної стійкості до нього, як сина до батька. І єдиною підставою для подання позивачем цього позову, на думку відповідачки, є звернення останньої до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та уникнення від сплати аліментів на дитину, яка не є його біологічною і яку він визнав задля формування єдиної сім`ї і укладення шлюбу із відповідачкою.

При цьому, ОСОБА_2 не заперечує відсутність біологічної спорідненості між позивачем та її сином ОСОБА_9 і вказує, що суть спору полягає у доведеності обізнаності ОСОБА_4 на момент подання ним заяви про визнання батьківства щодо малолітнього, що останній не є його батьком.

Відповідачка зазначає, що позивачем на підтвердження своїх вимог не надано належних доказів та судом не було дано оцінку показам свідка ОСОБА_12 , не досліджено аудіо запис судового засідання у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів (справа № 676/5625/22).

Зважаючи на викладене, ОСОБА_2 , через свою представницю ОСОБА_3 , просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_4 не надходив.

В судовому засіданні представниця позивача ОСОБА_1 просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Сторони ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до суду не з`явилися, будучи належним чином повідомленими, про причини неявки суд не повідомили. Від ОСОБА_2 та її представниці ОСОБА_3 надійшли заяви про слухання справи за їх відсутності. ОСОБА_4 про причини неявки суд не повідомив.

Судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, оскаржуване судове рішення не відповідає вказаним вимогам.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із визнання відповідачкою факту, що ОСОБА_4 не є біологічним батьком її сина ОСОБА_9 та не надання ОСОБА_2 доказів, зокрема документів, на підставі яких був вчинений оспорюваний актовий запис, з інформацією про те, що позивачу було відомо про відсутність у нього біологічного споріднення з дитиною на момент вчинення такого актового запису.

Проте, судова колегія не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Так, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII).

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (частина 1 статті 13 СК України).

Відповідно до частини 1статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (частини 2, 3 статті 150 СК України).

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України (частина 1 статті 121 СК України).

Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (частина 1 статті 122 СК України).

Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (частина 1 статті 126 СК України).

Особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 СК України, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження (частини 1, 2 статті 136 СК України).

Згідно із частиною 5 статті 136 СК України не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком.

Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав (частина 1 статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»).

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в Книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК України), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК України).

Із пункту 11 вищезазначеної Постанови слідує, що оспорити батьківство мають право особа, яка записана батьком дитини в Книзі реєстрації народжень (стаття 136 СК України), - шляхом пред`явлення позову про виключення відомостей про неї як батька з актового запису про народження дитини. Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини.

ЄСПЛ зазначив у справі «Йевремович против Сербії», що у відповідності до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини («Jevremovic v. Serbia», заява № 3150/05, пункт 109, рішення ЄСПЛ від 17 травня 2007 року).

Судова колегія констатує, що законодавством передбачено певні обов`язки батьків щодо дитини, а також необхідність приймати судові рішення з урахуванням найкращих інтересів дитини, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, інших осіб.

Апеляційний суд вважає, що оскаржуване судове рішення, яким задоволено позов ОСОБА_4 , призведе до скасування відповідних зобов`язань останнього перед малолітньою дитиною. І з огляду на це, рішення суду першої інстанції не може вважатися таким, що відповідає вимогам ЦПК України.

За приписами частини 5 статті 136 СК України для відмови в позові з цієї підстави в ході судового розгляду перевірці підлягають обставини чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати. Відповідно, з урахуванням вимог частини 3 статті 12 ЦПК України на позивача покладається тягар доведення, що він не є біологічним батьком дитини, а відповідач у справі повинна довести належними та допустимими доказами, що позивач в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є батьком дитини, або за встановленими обставинами справи не міг про це не знати.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 127/25686/17 (провадження № 61-43951св18), від 06 травня 2020 року у справі № 641/2867/17-ц (провадження № 61-38660св18), від 22 грудня 2020 року у справі № 127/25686/17 (касаційне провадження № 61-13452св19), від 05 лютого 2021 року в справі № 615/483/20 (касаційне провадження № 61-17337св20).

Разом з тим, відповідно до правових висновків Верховного Суду, що викладені у постанові від 13 липня 2022 року у справі № справа № 201/6130/19 (провадження № 61-9966св21) «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи (стаття 12 ЦПК України). Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

Принцип оцінки доказів «поза розумним сумнівом» полягає в тому, що розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, підтверджених доказами.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність.

Тобто, суд має встановити, чи особа, яка оспорює батьківство, знала в момент реєстрації себе батьком дитини, що не є її батьком, або за встановленими обставинами справи не могла про це не знати».

Згідно із частиною 4 статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (частини 1-3 статті 12 ЦПК України).

Згідно частини 3 статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Суть доказів, їх належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінка їх судом та умови їх розгляду судом визначені статтями 76-80 ЦПК України. Зокрема, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (частина 1 статті 79 ЦПК України), а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина 1статті 80 ЦПК України).

З огляду на положення частини 1 статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Згідно із частиною 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що відповідно до даних витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України № 8 від 03.10.2015 слідує, що за заявою ОСОБА_4 № 474/02.3.5.7-14 від 03 жовтня 2015 року до Актового запису про народження №774 від 04 вересня 2012 року за №0 внесено зміни у відомості про дитину: прізвище, ім`я, по батькові: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відомості про батька: прізвище, ім`я, по батькові: ОСОБА_4 (а.с. 11).

Відповідно до копії Актового запису про народження №774 від 04.09.2012 вбачається, що в графу 1, 3, 11, 12, 13, 14, 15, 16 внесено зміни на підставі заяви про визнання батьківства від 01.10.2015, а саме: відомості про дитину: прізвище « ОСОБА_13 » замінено на прізвище « ОСОБА_14 », по батькові « ОСОБА_15 » замінено на « ОСОБА_16 », відомості про батька: прізвище, ім`я, по батькові « ОСОБА_17 » замінено на прізвище, ім`я, по батькові « ОСОБА_4 » та зазначено дату народження ІНФОРМАЦІЯ_5 , громадянство громадянин України, місце проживання АДРЕСА_1 ; видано свідоцтво серії НОМЕР_1 01.10.2015 (а.с.60).

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з 31 жовтня 2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 18 серпня 2022 року розірвано (а.с.31).

Рішенням Кам?янець-Подільського міськрайонного суду від 21 грудня 2022 року у справі № 676/625/22 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньки ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , до досягнення ними повноліття, у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 16.11.2022 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.13).

Встановлено, що ОСОБА_2 як в суді першої так і в суді апеляційної інстанції не заперечувала, що ОСОБА_18 не має кровного споріднення (не є біологічним сином) позивача ОСОБА_4 , а тому в силу вимог частини 1 статті 82 ЦПК України ці обставини не потребують встановлення. І судова колегія зазначає про відсутність обґрунтованого сумніву щодо достовірності вказаної обставини або добровільності її визнання.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановлюючи доведеність обставин про необізнаність ОСОБА_4 , який оспорює своє батьківство відносно малолітнього ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час реєстрації свого батьківства 03.10.2015, помилково виходив з того, що лише відповідачка має довести необізнаність позивача про біологічне батьківство щодо дитини, оскільки стандарт доказування залежить від специфіки обставин, про доведення яких йдеться, а сторонам повинна бути надана можливість повідомити будь-які докази, необхідні для успіху позову. Тому, ухваливши рішення про задоволення позову, суд першої інстанції з метою повного і всебічного розгляду справи не надав оцінки всім доводам та запереченням сторін.

Так, з урахуванням обставин справи, а саме: перебування ОСОБА_2 орієнтовно з середини 2010 року до середини 2014 року у фактичних шлюбних стосунках з ОСОБА_8 та народження відповідачкою ІНФОРМАЦІЯ_6 сина ОСОБА_9 і проведення нею реєстрації народження дитини відповідно до статті 126 СК України із вказівкою відомостей про дитину « ОСОБА_19 » та відомостей про батька дитини « ОСОБА_17 »; припинення фактичних шлюбних стосунків ОСОБА_2 з ОСОБА_8 у період, коли сину відповідачки було два з половиною роки; реєстрація ОСОБА_4 03 жовтня 2015 року свого батьківства відносно малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; реєстрація 31 жовтня 2015 року шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та перебування сторін у цьому шлюбі по 18 серпня 2022 року; звернення позивача до суду з відповідним позовом 08 лютого 2022 року після ухвалення та набранням законної сили рішення Кам`янець Подільського міськрайонного суду у справі №676/5625/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів та оцінивши у відповідності до вимог статті 89 ЦПК України надані учасниками справи та їх представниками докази в їх сукупності, апеляційний суд вважає доведеним факт обізнаності ОСОБА_4 на час проведення реєстрації свого батьківства відносно малолітнього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що він не є батьком останнього, адже за встановленими та описаними вище обставинами позивач не міг про це не знати.

І зазначені висновки підтверджуються копією копії Актового запису про народження №774 від 04.09.2012 (а.с.60) та показами свідка ОСОБА_12 , яка суду показала, що вона є хрещеною матір`ю ОСОБА_9 , і відповідачка припинила спільне проживання з ОСОБА_8 , коли дитині виповнилося 2,6 років. Також свідок підтвердила, що ОСОБА_4 було відомо про те, що він не є біологічним батьком дитини і позивач на святкуванні дні народження ОСОБА_9 (3 роки) запропонував відповідачці зареєструвати шлюб та записати дитину на його прізвище.

Апеляційний суд констатує, що позивач не спростував твердження відповідачки щодо дат та періоду їх проживання як чоловіка та жінки, і необізнаності на час реєстрації свого батьківства (03.10.2015) про те, що він не є біологічним батьком малолітньої дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням показів свідка ОСОБА_12 та письмових доказів: копії Актового запису про народження №774 від 04.09.2012.

А посилання ОСОБА_4 на ухвали Кам`янець Подільського міськрайонного суду від 10 липня 2015 року та від 06 червня 2016 року, якими залишено без розгляду позовні заяви ОСОБА_8 до ОСОБА_20 про визнання батьківства не підтверджують факт необізнаності позивача про те, що він не є біологічним батьком дитини станом на 03.10.2015 (дата внесення змін до Актового запису про народження №774 від 04.09.2012 ОСОБА_19 ). Адже зазначеними судовими рішеннями не встановлено причин, що стали підставою для подання ОСОБА_8 заяв про залишення своїх позовів без розгляду. А твердження ОСОБА_4 , що такими причинами були запевнення ОСОБА_2 ОСОБА_8 про те, що саме ОСОБА_4 є батьком дитини, судова колегія вважає надуманими та не підтвердженими.

Разом з тим, позивач у позові зазначає про погіршення стосунків між ним та позивачкою як хлопця та дівчини з серпня 2010 року і факт зустрічей останньої з цього ж часу із ОСОБА_8 та посилається на те, що між ним і ОСОБА_2 мали місце стосунки інтимного характеру, однак не зазначає періодів та обставин таких стосунків, та не вказує, коли ОСОБА_2 повідомила його про вагітність, та про те, що саме він є біологічним батьком майбутньої дитини. ОСОБА_4 також не повідомив такі обставини і під час розгляду справи як в суді першої так і у суді апеляційної інстанцій, що має значення для встановлення факту, чи знав він, що в момент реєстрації себе батьком дитини, не є її біологічним батьком.

Натомість, ОСОБА_2 заперечується наявність між нею та позивачем під час її спільного проживання із ОСОБА_8 (кінець 2010 року до середини 2014 року) будь яких стосунків із ОСОБА_4 , а визнається знайомство з ОСОБА_4 з середини 2010 року, як з колегою по роботі у ДП «Маркет плаза «Фуршет» та спілкування з ОСОБА_4 після припинення нею фактичних шлюбних стосунків із ОСОБА_8 .

І обставини, на які посилається відповідачка, підтверджені показами свідка ОСОБА_12 , яка суду показала, що саме після припинення проживання ОСОБА_2 із ОСОБА_8 , вона під час випадкової зустрічі, особисто повідомила ОСОБА_4 про те, що відповідачка проживає одна, має сина та надала позивачу її мобільний номер телефону.

Отже, апеляційний суд вважає, що ОСОБА_4 на час реєстрації свого батьківства відносно дитини знав, що не є біологічним батьком малолітнього сина відповідачки, оскільки у актовому записі про народження дитини було зазначено зовсім інші відомості про батька, які повністю не співпадають з прізвищем, ім`ям та по батькові позивача, також це підтверджується подачею ОСОБА_4 заяви про визнання батьківства лише у 01 жовтня 2015 року (коли дитині було 3 роки 1 місяць 16 днів) та пред`явлення цього позову після ухвалення і набрання законної сили судового рішення про стягнення аліментів з позивача на утримання дітей, в тому числі і малолітнього ОСОБА_9 , а тому ОСОБА_4 не може оспорювати своє батьківство відповідно до частини 5 статті 136 СК України.

Суд першої інстанції застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 08 лютого 2018 року у справі № 318/2458/15, від 12 лютого 2020 року у справі № 317/1584/18, від 27 жовтня 2020 року у справі № 172/125/19, від 21 серпня 2019 року у справі № 265/597/17, від 13 липня 2022 року у справі №201/6130/19, від 11 січня 2023 року у справі №172/1206/21, згідно з якими чоловік в момент реєстрації себе батьком дитини знав, що не є біологічним батьком дитини, однак погодився на реєстрацію його батьком за його особистою заявою.

З огляду на наведене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення відповідачки, неправильно витлумачив норми статей 126, 135 СК України, не застосував норми статей 121, 122, 136 СК України, Конвенцію про права дитини від 20 листопада 1989 року, роз`яснення, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» і не дотримався положень статей 12, 81, 89 ЦПК України.

У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

А доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є такими, що заслуговують на увагу.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

Частиною 6 статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, виходячи із задоволеної судом апеляційної скарги ОСОБА_2 та скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 , слід компенсувати ОСОБА_2 1610,40 грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України сплачений нею судовий збір за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 384, 389, 390 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , що подана її представницею ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 05 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В позові ОСОБА_4 відмовити.

Компенсувати ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) в порядку визначеному Кабінетом Міністрів України судовий збір в сумі 1610,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 лютого 2024 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай