Єдиний унікальний номер справи 229/3056/19
Номер провадження № 2/229/10/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2024 року м. Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Лебеженка В.О.,

за участю

секретаря судового засідання Слободкіної Т.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дружківка Донецької області за правилами позовного провадження в загальному порядку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна,-

ВСТАНОВИВ:

31 травня 2019 року до Дружківського міського суду Донецької області звернувся представник позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна, в якому просить суд здійснити поділ спільного сумісного майна ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , а саме: визнати право власності за ОСОБА_5 на 1/2 частину гаражу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та набутого ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу від 20.12.2010 року серія ВРД №584252 під час спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу; визнати право власності на 1/2 частину дачної ділянки, яка розташована у АДРЕСА_2 та набута під час спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 15 липня 2019 року №2/229/731/2019 (ЄУН 229/3056/19) позов представника позивача Черненко І.О., яка діє в інтересах ОСОБА_5 було прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, вирішено розгляд справи проводити за правилами позовного провадження в загальному порядку, встановлено строк відповідачу для надіслання (надання) до суду відзиву на позовну заяву і всіх письмових доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Підготовче судове засідання призначено на 15 серпня 2019 року о10:00 (т.1 а.с.36).

23 жовтня 2019 року представник відповідача ОСОБА_6 надав суду відзив на позовну заяву (т.1а.с.63-66).

29 жовтня 2019 року представник позивача ОСОБА_1 надала суду відповідь на відзив (т.1 а.с.69-70).

23 жовтня 2019 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про зупинення провадження у цивільній справі №229/3056/19 за позовом ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , до ОСОБА_3 про поділ спільного майна, до набрання чинності рішення суду по цивільній справі №229/471/19 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна (т.1 а.с.61-62).

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 27 листопада 2019 року клопотання представника відповідача про зупинення провадження по справі було задоволено.

Провадження у цивільній справі за позовом представника позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , до ОСОБА_3 про поділ спільного майна, було зупинене до набрання законної сили судовим рішенням у справі №229/471/19 (т.1 а.с.99).

22 жовтня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про поновлення провадження у справі №229/3056/19 за позовом ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , до ОСОБА_3 про поділ спільного майна, оскільки рішення по справі №229/471/19 набрало законної сили (т.1 а.с.100).

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 02 листопада 2020 року провадження у цивільній справі за позовом представника позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , до ОСОБА_3 про поділ спільного майна, було поновлено. Призначено підготовче судове засідання на 10 грудня 2020 року о 15:00 (т.1 а.с.108).

23 листопада 2020 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про уточнення позовних вимог. Просить суд: визнати спільним сумісним майном сторін: дачну ділянку, яка розташована у садівницькому товаристві «Дружба» за № НОМЕР_1 та набута під час спільного проживання Сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, автомобіль Нисан NOTE НОМЕР_2 . Визнати право власності на частини автомобіля Нисан NOTE НОМЕР_2 за ОСОБА_5 або стягнути компенсацію у розмірі половини вартості придбаного автомобіля. Визнати право власності на частини дачної ділянки, яка розташована у садівницькому товаристві «Дружба» за № НОМЕР_1 та набута під час спільного проживання Сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Зобов`язати Відповідача за власний кошт відновити металевий паркан на земельній ділянці площею 0,03га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на тому ж самому місці, з якого його ним демонтовано. Стягнути з відповідача ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 8000 грн.

Позовні вимоги щодо визнання права власності за ОСОБА_5 на частину гаражу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , стягнення з ОСОБА_3 грошової компенсації в розмірі 13487,00 грн. половини знищеного та знятого майна, яке було набуте Сторонами під час спільного сумісного проживання - залишити без розгляду (т.1 а.с.113-115).

10 грудня 2020 року представник відповідача направив до суду заперечення про уточнення позовних вимог (т.1 а.с.134-137).

24 грудня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про залишення без розгляду позовні вимоги стосовно:

- визнання спільним сумісним майном Сторін дачної ділянки, яка розташована у садівницькому товаристві «Дружба» за №122 та набута під час спільного проживання Сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу;

- визнання права власності за ОСОБА_5 на частини дачної ділянки, яка розташована у садівницькому товаристві «Дружба» за № НОМЕР_1 та набута під час спільного проживання Сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу;

- зобов`язання Відповідача за власний кошт відновити металевий паркан на земельній ділянці площею 0,03га. яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на тому ж самому місці з якого його ним демонтовано;

- стягнення з відповідача ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 8000 грн. (т.1 а.с.132).

24 грудня 2020 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про здійснення запиту до ТСЦ МВС №1443 та витребувати договір купівлі автомобіля Ниссан Note НОМЕР_2 ОСОБА_3 у 2012 році та документи, які свідчать про вартість його придбання, документи, що свідчать про продаж автомобіля Ниссан Note НОМЕР_2 ОСОБА_3 у 2016 році (т.1 а.с.133).

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 24 грудня 2020 року клопотання представника позивача про витребування доказів було задоволено. Витребувано у ТСЦ МВС №1443: договір купівлі автомобіля ОСОБА_9 НОМЕР_2 ОСОБА_3 у 2012 році та документи, які свідчать про вартість його придбання, документи, що свідчать про продаж автомобіля ОСОБА_9 НОМЕР_2 ОСОБА_3 у 2016 році (т.1 а.с.140).

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 24 грудня 2020 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 про залишення частини позовних вимог без розгляду було задоволено.

Позовні вимоги в частині:

- визнання спільним сумісним майном Сторін дачної ділянки, яка розташована у садівницькому товаристві «Дружба» за № НОМЕР_1 та набута під час спільного проживання Сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу;

- визнання права власності за ОСОБА_5 на частини дачної ділянки, яка розташована у садівницькому товаристві «Дружба» за № НОМЕР_1 та набута під час спільного проживання Сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу;

- зобов`язання Відповідача за власний кошт відновити металевий паркан на земельній ділянці площею 0,03га. яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на тому ж самому місці з якого його ним демонтовано;

- стягнення з відповідача ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 8000 грн. залишено без розгляду.

Залишено до розгляду позовні вимоги в частині:

- визнання спільним сумісним майном Сторін автомобіля Нисан NOTE НОМЕР_2 ;

- визнання право власності на частину автомобіля Нисан NOTE НОМЕР_2 за позивачем ОСОБА_8 ;

- стягнення з відповідача ОСОБА_3 компенсації у розмірі половини вартості придбаного автомобіля Нисан NOTE НОМЕР_2 (т.1 а.с.141).

26 січня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про зупинення провадження у цивільній справі №229/3056/19 за позовом ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_8 , до ОСОБА_3 про поділ спільного майна, до залучення у справі правонаступника після смерті позивача ОСОБА_5 (т.1 а.с.144-145).

03 лютого 2021 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі у зв`язку зі смертю позивача ОСОБА_5 (т.1 а.с.159-160).

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 11 лютого 2021 року у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі було відмовлено. Клопотання представника відповідача ОСОБА_6 про закриття провадження у справі було задоволено. Провадження у цивільній справі №№229/3056/19 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна було закрито, у зв`язку з відсутністю предмету спору (т.1 а.с.164-165).

Постановою Донецького апеляційного суду від 06 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково. Ухвалу Дружківського міського суду Донецької області від 11 лютого 2021 року в частині закриття провадження у справі було скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (т.1 а.с.213-218).

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 16 червня 2021 року клопотання представника позивача ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі було задоволено. Провадження у цивільній справі за позовом представника позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , до ОСОБА_3 про поділ спільного майна, було зупинене до залучення до участі у справі правонаступника після смерті ОСОБА_5 (т.1 а.с.230-231).

06 серпня 2021 року на адресу суду надійшло клопотання представника позивача про поновлення провадження у справі №229/3056/19 та залучення до участі у справі в якості позивача шляхом заміни первісного позивача в особі ОСОБА_5 його правонаступником ОСОБА_1 (т.1 а.с.232).

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 16 серпня 2021 року провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна було відновлено. Залучено до участі у справі в якості позивача ОСОБА_1 , як правонаступника позивача ОСОБА_5 (т.1 а.с.237).

01 листопада 2021 року на адресу суду надійшло клопотання позивача ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог, в якому вказано, що рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 15 травня 2019 року був встановлений факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в період з 01 січня 20004 року по вересень 2016 року. В період спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був придбаний автомобіль Nissan Note д.н. НОМЕР_2 , який був зареєстрований 10.08.2012 року на ім`я Відповідача, що підтверджується відповіддю начальника територіального сервісного центру МВС №1443 та не заперечується сторонами. Таким чином, автомобіль Nissan Note д.н. НОМЕР_2 , був спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , оскільки його було куплено під час їхнього спільного проживання однією сім`єю.

Відповідно до відповіді начальника територіального сервісного центру МВС №1443, автомобіль марки Nissan Note, номерний знак НОМЕР_2 , кузов НОМЕР_3 , рік випуску 2012, колір білий, який був зареєстрований 10 серпня 2012 року на ім`я ОСОБА_3 , перереєстрований Відповідачем 07 квітня 2016 року на іншого власника. Спірний автомобіль було продано Відповідачем без згоди на те ОСОБА_5 та кошти від спірного автомобіля були використані не в інтересах сім`ї.

У статті 60 СК України закріплено правило, за яким майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і частина третя статті 368 ЦК України.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року N 6-486цс16 та постанові Верховного Суду від 30.01.2019 року справа №444/848/16-ц (провадження № 61-33882св18).

Відповідно до абз.2 п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11, у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Таким чином, Позивач наполягає, що Відповідач здійснив відчуження спільного сумісного майна подружжя - автомобіля проти волі іншого з подружжя, без згоди ОСОБА_5 і не на потреби сім`ї, внаслідок чого на даний час власником вказаного автомобіля інша особа (автомобіль переоформлений двічі). Тому, Позивач вважає, що вартість відчуженого Відповідачем без згоди і відома ОСОБА_5 майна - автомобіля Nissan Note д.н. НОМЕР_2 , має бути врахована при поділі і з Відповідача на користь Позивача необхідно стягнути компенсацію за 1/2 частку вартості цього автомобіля, вартість якого згідно висновку № 103-21 експертного авто товарознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу від 17.09.2021р. на час його продажу (07.04.2016року) складала 218565,00грн.; таким чином, частина вартості даного автомобіля становила 109282,50грн.

Щодо стягнення половини вартості автомобіля саме на користь Позивача.

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 , ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дружківка, Донецької області.

Із свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 та свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_6 , вбачається, що ОСОБА_1 , є донькою померлої ОСОБА_5 .

Згідно заповіту від 02 квітня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі №1453, ОСОБА_5 належні їй на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, а також все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті та на, що вона матиме право за законом, заповідає ОСОБА_1

25 січня 2021 року на підставі заяви ОСОБА_1 , яка є донькою померлої ОСОБА_5 , приватним нотаріусом Гнатенко В.Л. відкрито спадкову справу на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_5 , що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № витягу 63276570.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1219 ЦК України, не входять до складу спадщини права та обов`язки, які нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

Вважає, що спірні правовідносини за даним позовом про поділ спільного майна не пов`язані нерозривно з особою померлої і безпосередньо стосуються позивача ОСОБА_1 , як спадкоємця після смерті позивачки, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і після смерті якої відкрилася спадщина.

Просить суд визнати автомобіль Nissan Note, державний номер НОМЕР_2 , 2012 року випуску, об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3 набутим під час спільного проживання сім`єю без реєстрації шлюбу. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 частини вартості автомобіля Nissan Note, державний номер НОМЕР_2 , 2012 року випуску, що становить 109282 грн. 50 коп. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір (т.2 а.с.8-9).

30 листопада 2021 року представник відповідача ОСОБА_6 направив до суду заперечення про уточнення позовних вимог, в яких вказав, що уточнені позовні вимоги не визнаються відповідачем ОСОБА_3 в повному обсязі з наступних підстав.

Щодо процесуального статусу уточнень позовних вимог зазначає, що:

Верховний суд у постанові від 01 листопада 2021 року по справі № 405/3360/17 (провадження № 61-9545сво21) виклав наступну правову позицію:

Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, яке складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує його вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року по справі № 917/1739/17 (Провадження № 12-161гс19) зазначено, що зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

По справі № 229/3056/19 стороною позивача неодноразово змінено, як предмет, так і підстави позову.

Так, згідно первинної позовної заяви від 29 травня 2019 року первісний позивач ОСОБА_5 просила здійснити поділ спільного сумісного майна її та ОСОБА_3 , а саме визнати право власності за ОСОБА_5 на частку гаража за адресою АДРЕСА_1 , визнати право власності на дачної ділянки у садівничому товаристві "Дружба" № 122, та стягнути з ОСОБА_3 грошову компенсацію за половину знищеного та знятого майна в сумі 13487,00 грн.

Після відкриття провадження по справі за цим позовом, стороною позивача було подане уточнення від 23 листопада 2020 року, в якому уточнювалися позовні вимоги. Зокрема позивач вимагав визнати спільним сумісним майном сторін: дачну ділянку та автомобіль Ниссан, визнати право власності на частку автомобіля за ОСОБА_5 та стягнути компенсацію половини вартості автомобіля, визнати право власності ОСОБА_5 на дачної ділянки, зобов`язати відповідача відновити металевий паркан, стягнути з відповідача моральну шкоду.

Вимоги щодо визнання права власності ОСОБА_5 на частку гаражу та стягнення грошової компенсації за паркан просили залишити без розгляду.

В ході подальшого розгляду судом цієї справи стороною позивача було подане наступне уточнення від 01 листопада 2021 року. В ньому зазначені уточнені позовні вимоги, а саме визнати автомобіль Ниссан спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , стягнути з відповідача вартість автомобіля.

Отже на теперішній час повністю змінився предмет позову позивач відмовився від первинних вимог про поділ спільного сумісного майна, визнання часток у нерухомому майні та стягнення вартості знищеного майна, натомість заявлені нові вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю та стягнення його вартості.

Також позивачем змінено підстави позову, тобто обставини, якими ці позовні вимоги ґрунтуються. Так в первинному позові позивач посилалась на ту обставину, що вона не може користуватись спільним майном (гаражем, земельною ділянкою, насадженнями та парканом).

На теперішній час в уточненні зазначена інша обставина нібито відповідач продав без відома ОСОБА_5 їх спільне майно (автомобіль).

Виходячи з роз`яснень Верховного Суду, повна зміна підстави й предмету позову, підчас судового процесу, фактично робить їх новими позовними вимогами, а такі позовні вимоги оформлюються в письмовій заяві згідно ЦПК, та призводять до одночасної відмови від раніше заявлених вимог. В разі одночасної зміни предмета та підстав позову фактично виникає нова матеріально-правова вимога позивача, яка обґрунтовується іншими обставинами, а це за своєю суттю - уже новий позов.

Таким чином, подане позивачем уточнення не підлягає розгляду в межах цієї цивільної справи.

Стосовно суті заявлених в уточненні від 01 листопада 2021 року позовних вимог:

в серпні 2012 року відповідач ОСОБА_3 дійсно придбав автомобіль Nissan Note. В період спільного проживання з ОСОБА_5 , у квітні 2016 року, цей автомобіль було відчужено. Рішення про продаж автомобіля було прийнято спільно ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Стаття 204 ЦК України встановлює, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

В силу цієї норми правочин від 07 квітня 2016 року, за яким здійснено відчуження автомобіля Нисан NOTE, номерний знак НОМЕР_2 , є правомірним.

Відповідно на час припинення проживання однією сім`єю ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , у вересні 2016 року цей автомобіль не мав і не міг мати статусу їх спільної сумісної власності.

Твердження ОСОБА_1 про те, що первісний позивач ОСОБА_5 не була обізнана про продаж автомобіля не відповідає дійсності.

На момент відчуження автомобіля чи на час припинення спільного проживання у вересні 2016 року, у ОСОБА_5 не було претензій щодо стосовно правочину про відчуження спірного автомобіля, не висувалось вимог про визнання його спільним сумісним майном, його поділу, стягнення компенсації вартості чи будь-яких інших вимог.

Кошти від реалізації автомобіля були використані в інтересах існуючої на той час їх сім`ї, насамперед на лікування самої ОСОБА_5 , яка в той час тяжко хворіла.

На підтвердження цього факту свідчить також те, що 25 грудня 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 фактично здійснили поділ спільного сумісного майна, придбаного ними в період спільного проживання. ОСОБА_5 склала Перелік речей, які вона "отдала поделив по обоюдному согласию 25.12.16, ОСОБА_10 ". Стосовно спірного автомобіля ОСОБА_5 не висувала жодних вимог при здійсненні цього поділу.

Також правовідносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 стосовно майна, придбаного ними в період проживання однією сім`єю, неодноразово було предметом судових розглядів.

Так, 16 жовтня 2018 року ОСОБА_5 звернулась до Дружківського міського суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а також визнання за нею права власності на земельної ділянки та гаражу, які були придбані в період спільного проживання. Тобто фактично заявляючи до суду вимоги про поділ майна, ОСОБА_5 не заявляла вимог стосовно спірного автомобіля.

30 січня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до Дружківського міського суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ спільного майна (справа № 229/471/19). Предметом цього позову були гараж, земельна ділянка, рухоме майно, компенсація за покращення будинку. В ході розгляду цієї справи ОСОБА_5 не висувала вимог про включення до складу спільного сумісного майна автомобіля Нисан NOTE та його поділу.

31 травня 2019 року ОСОБА_5 звернулась до Дружківського міського суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна (справа № 229/3056/19). Як зазначалось вище, первісні позовні вимоги ОСОБА_5 стосувались поділу гаражу, дачної ділянки. Вимоги стосовно автомобіля заявлені не були.

Лише в заяві про уточнення позовних вимог від 23 листопада 2020 року, позивачем ставиться питання про визнання спільним сумісним майном автомобіля.

Причому ця вимога поставлена не особисто ОСОБА_5 , а її представником ОСОБА_1 , позиція ОСОБА_5 стосовно цього предмету позову в будь-який спосіб не висловлювалась.

Таким чином ОСОБА_5 за життя не оскаржувала правочину щодо відчуження автомобіля Нисан NOTE та не заявляла вимог про визнання його недійсним, особисто не заявляла вимог про визнання автомобіля спільним сумісним майном, придбаним спільно з ОСОБА_3 в період проживання однією сім`єю.

З огляду на відсутність таких вимог щодо автомобіля Нисан NOTE від ОСОБА_5 потягом тривалого позасудового та судового процесу поділу спільного майна вона не мала наміру висувати ці вимоги.

Крім того, факт обізнаності ОСОБА_5 про продаж автомобіля Нисан NOTE у квітні 2016 року може бути підтверджений свідком ОСОБА_11 .

В уточненні від 01 листопада 2021 року нинішній позивач ОСОБА_1 зазначає, що спірний автомобіль продано відповідачем без згоди на те ОСОБА_5 та кошти від спірного автомобіля були використані не в інтересах сім`ї. Проте таке твердження ОСОБА_1 є лише її особистою думкою, оскільки на той момент вона не була учасником сімейних та майнових відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 .

Щодо строку позовної давності:

Частина 2 статті 72 СК України передбачає, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Згідно правого висновку викладеному в постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року по справі № 6-17цс17 порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", що містяться в частині другій статті 72 СК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки позивач ОСОБА_1 діє як правонаступник померлої ОСОБА_5 , то саме на неї покладається обов`язок доведення необізнаності ОСОБА_5 про продаж автомобіля. Однак жодних доказів на це надано не було.

Оскільки вперше позовна вимога щодо спірного автомобіля заявлена в уточненні від 23 листопада 2020 року, то на цю дату, як від дня продажу автомобіля 07 квітня 2016 року, так і від часу припинення спільного проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у вересні 2016 року минув строк більший за три роки.

Тобто наявні підстави, передбачені ст.267 ЦК України для відмови у задоволенні позову.

Приймаючи до уваги вищенаведене вважає, що позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_3 викладені в уточненні позовних вимог від 01 листопада 2021 року, не підлягають задоволенню (т.2 а.с.17-21).

06 грудня 2021 року позивач ОСОБА_1 направила до суду відповідь на відзив на уточнену позовну заяву (т.2 а.с.22).

06 грудня 2021 року позивач ОСОБА_1 направила до суду клопотання про поновлення строку звернення до суду (т.2 а.с.23-24).

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 06 грудня 2021 року підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна було закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 10 січня 2022 року на 15:00 (т.2 а.с.27).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник підтримали свої позовні вимоги з підстав вказаних у заяві про уточнення позовних вимог про поділ спільного майна від 01.11.2021 року. Просили суд визнати автомобіль Nissan Note, державний номер НОМЕР_2 , 2012 року випуску, об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3 набутим під час спільного проживання сім`єю без реєстрації шлюбу. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 частини вартості автомобіля Nissan Note, державний номер НОМЕР_2 , 2012 року випуску, що становить 109282 грн. 50 коп. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з підстав, вказаних у запереченнях про уточнення позовних вимог від 30 листопада 2021 року. Просили суд у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, встановив такі обставини справи.

Так, відповідно до ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Статтею 4 ЦПК України, передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип доступу до правосуддя.

Стаття 13 Конвенції гарантує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Під доступом до правосуддя, згідно зі стандартами ЄСПЛ, вважають здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

З урахуванням цих норм, правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів. При цьому суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою в статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, зокрема, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Судом встановлено, що рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 15 травня 2019 року був встановлений факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в період з 01 січня 20004 року по вересень 2016 року (т.1 а.с.28-32).

В період спільного проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був придбаний автомобіль Nissan Note д.н. НОМЕР_2 , який був зареєстрований 10.08.2012 року на ім`я ОСОБА_3 , що підтверджується відповіддю начальника територіального сервісного центру МВС №1443 (т.1 а.с.154).

Відповідно до ст.60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку, вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з пунктом 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Той самий юридичний зміст містить норма, викладена у статті 63 Сімейного кодексу України: «дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності».

Відповідно до ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Згідно відповіді начальника територіального сервісного центру МВС №1443, автомобіль марки Nissan Note, номерний знак НОМЕР_2 , кузов НОМЕР_7 , рік випуску 2012, колір білий, який був зареєстрований 10 серпня 2012 року на ім`я ОСОБА_3 , перереєстрований 07 квітня 2016 року на іншого власника (т.1 а.с.154).

Згідно ч.2 ст.369 ЦК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до ч.ч. 1-5 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.ч. 1, 2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу.

Судом встановлено, що при відчуженні спірного автомобіля Nissan Note, номерний знак НОМЕР_2 , 2012 року випуску, на користь іншої особи, поділ спільного майна проведений не був, а тому розпорядитися майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , відповідач міг лише за згодою позивача.

Відповідно до ч.3 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Згідно із ч.1 ст. 219 ЦК України в разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Доводи відповідача ОСОБА_3 та його представника про те, що спірний автомобіль Nissan Note, номерний знак НОМЕР_2 , 2012 року випуску був відчужений за усною згодою позивача є безпідставними.

Згода на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі. Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином.

Разом з тим відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Законодавством не передбачено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з підстави його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім`ї майна.

Пунктом 6 ч.1 ст. 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв`язку можна дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що підтримувала дружні стосунки з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 разом їздили на море, працювали на одному заводі. В 2014-2015 році, коли ОСОБА_5 перебувала на стаціонарному лікуванні у лікарні, то вона казала їй, що у них великі борги, її дочка їм не допомогає, тому вони вирішили продати автомобіль. Вона умовляла її цього не робити. Через деякий час, вона дізналася від ОСОБА_3 , що вони продали автомобіль. Кому саме ОСОБА_3 продав свій автомобіль їй не відомо.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що її сваха ОСОБА_5 нічого не знала про продаж автомобіля Nissan Note. ОСОБА_5 не підписувала ніяких згод. Відповідач ОСОБА_3 нікому не казав, що продає своє авто, ніяких розмов про продаж авто не було. ОСОБА_5 дізналася про продаж авто вже під час розгляду цивільної справи. ОСОБА_3 таємно продав автомобіль Nissan Note своєї сестрі, яка ніколи не користувалася цим автомобілем.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник не надали суду жодного належного доказу того, що первісний позивач ОСОБА_5 надавала згоду на продаж автомобіля Nissan Note, державний номер НОМЕР_2 , 2012 року випуску, який є об`єктом права спільної сумісної власності Сторін.

Стаття 89 ЦПК України зазначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд, дослідивши докази, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, а також достатності, приходить до висновку про доведеність факту відчуження відповідачем ОСОБА_3 майна, а саме автомобіля Nissan Note, державний номер НОМЕР_2 , 2012 року випуску, який є спільною сумісною власністю Сторін без отримання згоди первісного позивача ОСОБА_5 , що є порушенням статей 60,61 СК України.

Відповідно до абз.2 п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 р. № 11, у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18), відсутність згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення правочину позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном. Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України та статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що автомобіль Nissan Note, державний номер НОМЕР_2 , 2012 року випуску, - є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3 набутим під час спільного проживання сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому первісний позивач ОСОБА_5 мала право на 1/2 частини вартості цього автомобіля.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки транспортного засобу №103-21 від 17.09.2021року вартість транспортного засобу Nissan Note, державний номер НОМЕР_2 на дату продажу (07.04.2016 року) може складати: 218565 (двісті вісімнадцять тисяч п`ятсот шістдесят п`ять) грн. 00 коп. (т.1 а.с.246-247).

Таким чином, судом встановлено, що частина вартості автомобіля Nissan Note, державний номер НОМЕР_2 , 2012 року випуску на дату його продажу 07.04.2016 року становить 109282,50грн.

Відповідно до свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 , ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дружківка, Донецької області (т.1 а.с.146).

Із свідоцтва про народження серія НОМЕР_5 та свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_6 , вбачається, що ОСОБА_1 , є донькою померлої ОСОБА_5 (т.1 а.с.152-153).

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 16 серпня 2021 року провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна було відновлено. Залучено до участі у справі в якості позивача ОСОБА_1 , як правонаступника позивача ОСОБА_5 (т.1 а.с.237).

Згідно заповіту від 02 квітня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі №1453, ОСОБА_5 належні їй на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку, а також все своє майно де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що їй буде належати на день її смерті та на, що вона матиме право за законом, заповідає ОСОБА_1 (т.1 а.с.148).

25 січня 2021 року на підставі заяви ОСОБА_1 , яка є донькою померлої ОСОБА_5 , приватним нотаріусом Гнатенко В.Л. відкрито спадкову справу на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_5 , що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № витягу 63276570 (т.1 а.с.147).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Оскільки, первісний позивач ОСОБА_5 мала право на 1/2 частини вартості автомобіля Nissan Note, державний номер НОМЕР_2 , 2012 року випуску, що на дату його продажу 07.04.2016 року становить 109282,50грн., то ОСОБА_1 , як спадкоємець, також має право на 1/2 частини вартості автомобіля Nissan Note, державний номер НОМЕР_2 , 2012 року випуску, що становить 109282,50грн.

Щодо строків звернення до суду, то слід зазначити наступне.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права.

Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13 зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Аналогічна позиція Верховного Суду України викладена у Постановах від 19.03.2014 р. у справі № 6-20цс14, від 18.06.2014 р. у справі № 6-61цс14, від 03.06.2015 р. у справі № 6-31цс15.

Відповідно до Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16, початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

06 грудня 2021 року позивач ОСОБА_1 надала суду заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій вказала, що її мати ОСОБА_5 не знала про продаж автомобіля Відповідачем в період спільного проживання, не надавала своєї згоди про його продаж та не отримувала коштів або будь-яких інших матеріальних благ на користь сім`ї після продажу автомобіля. Окрім того, Відповідач весь цей час з часу припинення спільного проживання та зараз їздить на зазначеному автомобілі та використовує його. Вважає, що строк позовної давності ОСОБА_5 пропущений з поважної причини по незалежним від неї обставинам. Просить суд визнати поважними причини пропуску строку звернення до суду ОСОБА_5 та поновити цей строк (т.2 а.с.23-24).

Так, рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 15 травня 2019 року був встановлений факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 в період з 01 січня 2004 року по вересень 2016 року.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Отже, позивач ОСОБА_5 мала звернутися з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна до 30 вересня 2019 року включно.

Позовна заява представника позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , до ОСОБА_3 про поділ спільного надійшла до Дружківського міського суду Донецької області 31 травня 2019 року, тобто в межах строку позовної давності (т.1 а.с.3-5).

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 15 липня 2019 року №2/229/731/2019 (ЄУН 229/3056/19) позов представника позивача Черненко І.О., яка діє в інтересах ОСОБА_5 було прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі (т.1 а.с.36).

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 27 листопада 2019 року клопотання представника відповідача про зупинення провадження по справі було задоволено.

Провадження у цивільній справі за позовом представника позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , до ОСОБА_3 про поділ спільного майна, було зупинене до набрання законної сили судовим рішенням у справі №229/471/19 (т.1 а.с.99).

Ухвалою Дружківського міського суду Донецької області від 02 листопада 2020 року провадження у цивільній справі за позовом представника позивача ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_5 , до ОСОБА_3 про поділ спільного майна, було поновлено. Призначено підготовче судове засідання на 10 грудня 2020 року о 15:00 (т.1 а.с.108).

Так, 23.11.2020 року первісним Позивачем - ОСОБА_5 подано уточнену позовну заяву про поділ спільного майна в тому числі і автомобіля Нисан NOTE AH4695 IA (т.1 а.с.113-115).

У відповідності до .ч. 2 ст. 264 ЦПК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Предметом первісної позовної заяви фактично був поділ спільного майна Позивача з Відповідачем. Підстави позови про поділ спільного майна фактичного не змінились та вимоги гуртуються на тому, що все майно набуте Сторонами за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. .

Згідно ч. 1 ст.261 ЦПК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Таким чином, з метою не порушення конституційного права на судовий захист, гарантований ст.55 Конституції України, на підставі ч.5 ст.267 ЦК України, суд вважає можливим визнати поважними причини пропущення строку позовної давності та поновити цей строк.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у сумі 1092 (одна тисяча дев`яносто дві) гривні 83 коп.

Керуючись ст. ст.3, 10, 11, 76-81, 89, 141, 209, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна задовольнити у повному обсязі.

Визнати автомобіль Nissan Note, державний номер НОМЕР_2 , 2012 року випуску, об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3 набутим під час спільного проживання сім`єю без реєстрації шлюбу.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 частини вартості автомобіля Nissan Note, державний номер НОМЕР_2 , 2012 року випуску, що становить 109282 (сто дев`ять тисяч двісті вісімдесят дві) гривні 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1092 (одна тисяча дев`яносто дві) гривні 83 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду через Дружківський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи - з дня складення повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення суду складені 15 лютого 2024 року.

Повний текст рішення складений 26 лютого 2024 року.

Суддя: В.О. Лебеженко