Справа № 756/3259/23
Провадження № 2/309/966/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 лютого 2024 року м. Хуст
Хустський районний суд Закарпатської області
в складі головуючого судді Кемінь В.Д.
за участю секретаря судового засідання Плиска А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хуст цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Топунова Анна Миколаївна до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП,-
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 09.10.2022 року о 16 год. 00 хв. ОСОБА_2 в м. Одесі вул. Тираспольське шосе, 22/8, керуючи тра¬нспортним засобом ГАЗ 24 державний номерний знак НОМЕР_1 , не надав перевагу в русі на круго¬вому руху (2 стовпи) та скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen Jetta державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 09.11.2022 року відповідача за даним фактом визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 850 грн..
Окрім того внаслідок ДТП позивачу було завдано моральної шкоди, яку він оцінив в суму 7000,00 ( сім тисяч ) грн. В результаті пошкодження автомобіля позивача, він зазнав сильних душевних страждань, які в свою чергу спричинили стрес та сильні емоційні перевантаження. Пошкодження автомобіля безумовно вплинуло на якість повсякденного життя, в тому числі за рахунок того, що позивач був позбавлений права користуватися даним своїм автомобілем за його призначенням. Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням обставин справи, тяжкості та тривалості страждань , позивач вважає, що розмір моральної шкоди в сумі 7000,00 грн. є таким, що відповідає характеру правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань.
Також, позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь 3460,00 грн. витрат пов`язаних із проведенням експертизи.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його адвокат Топунова А.М. не з`явилися. Адвокат Топунова А.М. подала письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити у повному обсязі, а справу розглядати у її відсутності та відсутності позивача.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд ухвалює рішення про заочний розгляд даної справи.
На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що 09.10.2022 року о 16 год. 00хв. ОСОБА_2 в м. Одесі вул. Тираспольське шосе, 22/8, керуючи тра¬нспортним засобом ГАЗ 24 державний номерний знак НОМЕР_1 , не надав перевагу в русі на круго¬вому руху (2 стовпи) та скоїв зіткнення з автомобілем Volkswagen Jetta державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Внаслідок ДТП автомобілю марки «Volkswagen Getta» д.н.з. НОМЕР_2 , який належить позивачу ОСОБА_1 , завдано механічні пошкодження.
Постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2022 року водія ОСОБА_2 за даним фактом визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 850 грн.
Постановою Одеського апеляційного суду від 23.11.2023 року апеляційну скаргу залишено без задоволення, а постанову Малиновського районного суду м. Одеси від 09.11.2022 року без змін.
Тобто, наявність вини в діях ОСОБА_2 у настанні дорожньо-транспортної пригоди, в даному випадку, встановлена і не оспорюється.
Цивільно-правова відповідальність відповідача, як особи, яка експлуатує транспортний засіб ГАЗ 24 державний номерний знак НОМЕР_3 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована.
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
За таких обставин в судовому засіданні доведено та стверджено постановою Малиновського районного суду м. Одеси від 09.11.2022 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_2 притягнення за ст.124 КУпАП до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян - 850 грн., а також наявними матеріалами цивільної справи.
Отже, між сторонами існують правовідносини, які повинні регулюватися нормами ст. 1166, 1187 ЦК України.
Стаття 16 ЦК України, передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту в т. ч. є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди.
Згідно з ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Частиною 2 ст.1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до вимог ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до вимог ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
З огляду на вищевикладені норми відповідальність за шкоду несе безпосередньо винуватець ДТП - особа, яка завдала шкоди. Така особа, відповідно до ст.1192 ЦК України має відшкодувати завдані збитки у повному обсязі, розмір яких визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Вказаному кореспондує п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відповідно до якого, джерелом підвищеної небезпеки належить визнавати будь-яку діяльність, здійснення якої створює підвищену імовірність заподіяння шкоди через неможливість контролю за нею людини, а також діяльність по використанню, транспортуванню, зберіганню предметів, речовин і інших об`єктів виробничого, господарського чи іншого призначення, які мають такі ж властивості. Майнова відповідальність за шкоду, заподіяну діями таких джерел, має наставати як при цілеспрямованому їх використанні, так і при мимовільному прояву їх шкідливих властивостей (наприклад, у випадку заподіяння шкоди внаслідок мимовільного руху автомобіля).
Під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо).
Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», в п. 4 зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові по справі №760/5618/16-ц від 25.04.2018 року, «відповідно до частини першої та пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до статті 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи, суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Верховний Суд виходить з того, що хоча рахунок-фактура за своїм призначенням не відповідає ознакам первинного документа, оскільки ним не фіксується будь-яка господарська операція, розпорядження або дозвіл на проведення господарської операції, а має лише інформаційний характер, втім містить вичерпну інформацію про вартість матеріалів та запчастин, необхідних під час ремонту пошкодженого транспортного засобу. Позивач звернувся до суду з метою стягнення з відповідача грошових коштів для здійснення відновлення (ремонту) пошкодженого автомобіля. Відсутність розрахункового документа за проведене відновлення транспортного засобу (ремонт) не є підставою для звільнення відповідача від виконання обов`язку та відшкодування реальних витрат, яких зазнав позивач відповідно до статті 22 ЦК України.
Верховний Суд у своєму висновку керується правилами частин першої та другої статті 22 ЦК України, відповідно до яких реальними збитками є також витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права, тобто такі дії, які настануть в майбутньому.»
Вирішуючи позовні вимоги в частині відшкодування позивачу моральної шкоди, суд приходить до наступного.
Положеннями ст.23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до роз`яснень даних у п.3, 9, 17-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях Європейського Суду, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. У рішеннях «Тома проти Люксембургу», «Калок проти Франції» (2000) та «Недбала проти Польщі» Європейський Суд дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що позивач в ході розгляду справи довів, що внаслідок ДТП та пошкодження його автомобіля йому було завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку із пошкодженням майна і наслідками такого. Така шкода заподіяна водієм транспортного засобу ГАЗ 24 д.н.з. НОМЕР_3 , який був визнаний винуватцем дорожньо-транспортної пригоди.
На підставі наведеного, виходячи з засад розумності і виваженості та справедливості, враховуючи глибину моральних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, суд дійшов переконання про можливість відшкодування позивачу із відповідача моральної шкоди в розмірі 7000 грн.
Одночасно, судом встановлено, що позивачем ОСОБА_1 були понесені витрати на оплату визначення вартості матеріального збитку, проведеного фахівцем товарознавцем (звіт №01-015 від 29.01.2023 року) в сумі 3460,00 грн., які слід стягнути з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.12, 13, 76, 80, 82, 141, 265, 354, 355 ЦПК України, ст. 22, 23, 1166, 1187 ЦК України, суд
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серія НОМЕР_4 , виданий Хустським РВ УМВС України в Закарпатській області; місце проживання: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ) моральну шкоду у розмірі 7000,00грн.;
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серія НОМЕР_4 , виданий Хустським РВУМВС України в Закарпатській області; місце проживання: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_5 ; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 ) витрати пов`язані із проведенням експертизи в розмірі 3460,00 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Хустського

районного суду: Кемінь В.Д.