Дата документу 07.02.2024 Справа № 334/2050/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/2050/23 Головуючий у 1-й інстанції: Козлова Н.Ю.
Провадження №22-ц/807/272/24 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Камалової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, визначення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа: Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, визначення порядку участі батька у вихованні та спілкуванні з дітьми.

В обґрунтування позову позовних вимог зазначив, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 27 березня 2014 року, про що Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції було видано свідоцтво серії НОМЕР_1 від 27 березня 2014 року.

Від шлюбу сторони мають спільних дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 04 червня 2014 року); ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 09 листопада 2016 року).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2022 року шлюб був розірваний. За рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2022 року у справі № 331/3627/22 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дітей.

Після розірвання шлюбу, діти залишилися проживати з матір`ю, яка почала перешкоджати батькові у спілкуванні з дітьми. Протягом жовтня 2022 року - березня 2023 року ОСОБА_2 неодноразово намагався встановити зв`язок з ОСОБА_1 для обговорення питань щодо його участі у вихованні їх спільних дітей, проте це йому не вдалось. Відповідач на телефонні дзвінки, смс-повідомлення, повідомлення у месенжарах не відповідає. Діти власних телефонів або будь-яких інших засобів для спілкування не мають. Протягом грудня 2022 року, коли діти перебували з матір`ю відповідача, вони за допомогою її планшета та програмного забезпечення Skype кілька разів телефонували позивачу, спілкувались із ним та повідомили, що дуже сильно сумують за батьком, спілкування з яким їм не вистачає, про що стало відомо відповідачу і вона заборонила дітям спілкуватися з батьком. ОСОБА_2 був доданий у спільний чат батьків класу де навчається старша дитина, щоб мати змогу приймати участь у питаннях, пов`язаних із навчанням. Однак, після розірвання шлюбу, його було видалено з батьківського чату.

22 лютого 2023 року ОСОБА_2 звернувся до органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Дніпровському району міста Запоріжжя задля встановлення контакту з ОСОБА_1 та узгодження порядку його участі у вихованні спільних дітей, але в органі опіки та піклування повідомили, що при наявності такого спору між батьками, краще одразу звернутись до суду, що й змушений був зробити ОСОБА_2 ..

На момент подання позовної заяви позивачу невідомо місце перебування його дітей, а також стан їх здоров`я, вважаючи, що діти повинні спілкуватися повноцінно як з матір`ю, так і з батьком. Перешкоджання спілкування дитини з її батьком руйнує почуття прив`язаності дитини до батька, формує відчуженість до нього, що є неприпустимим для повноцінного розвитку дитини. Усунення батька від можливості піклування, спілкування, виховання дитини є значним травмуючим чинником і порушує почуття безпеки дитини, деформує її уявлення про гендерні ролі, сприяє розвитку невротичних комплексів та внутрішньо особистісних конфліктів.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_2 просив суд зобов`язати ОСОБА_1 не чинити батькові перешкоди у спілкуванні з сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донькою - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визначити спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з сином та донькою, шляхом встановлення наступних днів побачень з дітьми: - з 8.00 год кожного першого та третього понеділка до 18.00 год п`ятниці цих же тижнів (у тому числі на час віддаленого навчання старшої дитини у школі (а також молодшої дитини з моменту початку її навчання) (батько забирає та повертає дітей матері за адресою місця проживання дітей), з правом відвідування навчальних, спортивних, розважальних та розвиваючих закладів, з урахуванням стану здоров`я дітей, бажання дітей, режиму дня дітей; з 18.00 год кожної першої та третьої п`ятниці місяця до 18.00 год неділі цих же тижнів (батько забирає та повертає дітей матері за адресою місця проживання дітей), з правом відвідування навчальних, спортивних, розважальних та розвиваючих закладів, з урахуванням стану здоров`я дітей, бажання дітей, режиму дня дітей; на святкові дні: на день народження сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спільно з Відповідачем з 8.00 год до 20.00 год або без Відповідача з 8.00 год до 14.00 год чи з 14.00 год до 20.00 год; на день народження доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 спільно з Відповідачем з 8.00 год до 20.00 год або без Відповідача з 8.00 год до 14.00 год чи з 14.00 год до 20.00 год; на день народження Позивача (14 жовтня) за його місцем проживання з 10.00 год до 19.00 год; на новий рік, а саме - 31 грудня спільно з Відповідачем з 16.00 год до 21.00 год, з 1 по 10 січня з Позивачем за його місцем проживання; на міжнародний жіночий день 8 березня - з 08.00 год до 14.00 год за місцем проживання Позивача, з 14.00 год до 20.00 год спільно з Відповідачем за її місцем проживання: на весняні свята, а саме - з 1 по 4 травня спільно з Відповідачем за її місцем проживання, з 8 по 11 травня спільно з Відповідачем за місцем проживання Позивача; на відпустки Позивача: двічі на рік по 14 календарних днів (графік узгоджується на початку року між Позивачем та Відповідачем); у будь-які інші дні, які не будуть визначені у графіку побачень, встановленому судом, якщо діти висловлять таке бажання Відповідачу. Встановити Позивачу - ОСОБА_2 спільний відпочинок з дітьми під час канікул дітей (весняних та осінніх) протягом перших трьох днів відповідно до графіку, встановленого у навчальному закладі, відпочинок з дітьми під час літніх канікул дітей протягом одного місяця, в тому числі з правом виїзду до місця відпочинку в межах України. Зобов`язати Відповідача - ОСОБА_1 не обмежувати спілкування Позивача - ОСОБА_2 з сином - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та донькою - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 засобами мобільного зв`язку, у соціальних мережах, месенджерах (Telegram. Facebook, Viber, Twitter, WhatsApp, Skype), електронною поштою. Зобов`язати Відповідача - ОСОБА_1 погоджувати з Позивачем - ОСОБА_2 питання зміни місця навчання, місця проживання, перетину кордону дітьми; зобов`язати Відповідача надавати Позивачу - ОСОБА_2 копії медичних звітів та записів після кожного візиту до лікаря та медичних установ, фотографії з найголовніших подій у житті дітей, інформацію про плани взяти дітей у подорож, інформацію, пов`язану з вихованням, освітою дітей та важливими подіями у їх житті; зобов`язати Відповідача надавати Позивачу - ОСОБА_2 можливість цілодобового безперешкодного відвідування дітей за місцем їх перебування під час їх хвороби.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зобов`язано ОСОБА_1 у період воєнного стану в Україні та перебування дітей у цей час за кордоном, організовувати спілкування дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , з батьком ОСОБА_2 у режимі відеозв`язку через мобільні телефони щосуботи або щонеділі з 17.00 год, до 20-00 год за обов`язковою згодою дітей.

Після припинення періоду воєнного стану за умови повернення дітей в Україну визначити графік спілкування ОСОБА_2 з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за попередньою домовленістю між сторонами у справі - раз на тиждень без присутності матері, що суботи або щонеділі з 10-00 до 18-00 (батько забирає та повертає дітей матері за адресою місця проживання дітей), з правом відвідування навчальних, спортивних, розважальних та розвиваючих закладів, з урахуванням стану здоров`я дітей, бажання дітей, режиму дня дітей, режиму дня дітей.

Щорічно в літній період року строком на 7 (сім) календарних днів, з можливістю виїзду дітей з батьком до місця оздоровлення та відпочинку в межах України, без участі матері за попередньою домовленістю та узгодження дати, періоду і місця відпочинку, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 надано можливість ОСОБА_2 вільно спілкуватися з своїми дітьми з урахуванням інтересів та зайнятості дітей (школи, начальні і пізнавальні гуртки, додаткові заняття, дозвілля, відвідування музеїв і інше, екскурсії, оздоровлення, відпочинок, подорожі і інше). Порядок може бути змінений з урахуванням стану здоров`я дітей та їх зайнятості у навчальному та виховному процесі.

Не погоджуючись з вказаними судовими рішеннями, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить:

Скасувати рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2023 року та ухвалити нове рішення, яким:

- виключити з описової частини рішення суду (2 абз.) що «після розірвання шлюбу, діти залишилися проживати з матір`ю, яка почала перешкоджати батькові у спілкуванні з дітьми, тому 22 лютого 2023 року Позивач звернувся до органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Дніпровському району міста Запоріжжя задля встановлення контакту з Відповідачем та узгодження порядку його участі у захованні спільних дітей, але в органі опіки та піклування повідомили, що при наявності такого спору між батьками, краще одразу звернутись до суду, що й змушений був зробити Позивач»;

- виключити з описової частини рішення суду в абзаці 29 та 30, що «впродовж 2022 року позивач намагався узгодити з відповідачем спосіб його участі у вихованні та спілкування з дітьми, але в ході вказаних бесід відповідач повідомила позивачу, що у вихованні спільних дітей він приймати участь не буде. Відповідач наполягає на своєму виключному праві щодо виховання дитини.

З цих підстав, 22 лютого 2023 року позивач звернувся до органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Дніпровському району міста Запоріжжя задля встановлення контакту з Відповідачем та узгодження порядку його участі у захованні спільних дітей, але в органі опіки та піклування повідомили, що підстави. які були викладені у заяві позивача мають вирішуватися у судовому порядку»;

- виключити з рішення суду абзац 28, відповідно до якого «Підставою розірвання шлюбу стало відсутність взаєморозуміння та наявність різних поглядів на життя».

- виключити з рішення суду твердження викладені в абзаці 56, що «про наявність спору з приводу зустрічей позивача із дітьми, його участі в їх вихованні та спілкуванні з ними, свідчать неодноразові дзвінки відповідачці, які залишаються без відповіді».

« ОСОБА_1 в судовому засіданні, в категоричній формі заперечувала про те, щоб позивач мав можливість спілкуватися з дітьми у будь-який спосіб, навіть у телефонному режимі або через мережу Інтернету. Або він купує кожній дитині засіб зв`язку для визначеного судом часу для спілкування».

- виключити з рішення суду твердження зазначені в абзаці 59: «З досліджених судом показів свідків, суд взяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_5 , яка є матір`ю відповідача та обізнана психоемоційним ставленням дітей до батька, оскільки наразі проживає разом з ними. З показів свідка вбачається, що діти люблять свого батька та сумують за ним, що є підтвердженням того, що участь батька у спілкуванні з дітьми співпадає з їх інтересами».

По суті заявлених позовних вимог просить визначити ОСОБА_2 наступний графік спілкування із дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :

- дозволити ОСОБА_2 спілкування із дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , щонеділі з 17.00 год., до 20.00 год. за обов`язковою згодою дітей за допомогою технічних засобів (пристроїв) зв`язку протягом 20 хвилин із кожною дитиною. За умови забезпечення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дітей необхідною технікою (пристроями), а також за умови не втручання в учбовий процес дітей та бажання дітей в такий спосіб спілкуватися з батьком (протягом цього часу та в цей день). У разі негативного самопочуття дітей або іншими обставинами, спілкування із дітьми може бути перенесене за домовленістю батьків та з врахування інтересів дітей на інший день;

- після припинення періоду воєнного стану за умови повернення дітей в Україну визначити графік спілкування ОСОБА_2 з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за попередньою домовленістю між сторонами у справі, визначити графік спілкування ОСОБА_2 з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - 1 (один) раз на два тижні.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення від 30 жовтня 2023 року не врахував, що матеріали справи не містять жодних доказів, що ОСОБА_1 почала перешкоджати ОСОБА_2 у спілкуванні з дітьми, також не підтверджене належними доказами звернення ОСОБА_2 до органів опіки та піклування в досудовому порядку. Дії позивача по відновленню до дітей взагалі підпадають під ст.156 КК України (розбещення неповнолітніх), оскільки він купався у ванній кімнаті голий з дітьми, що підтвердила також допитана в якості свідка ОСОБА_5 , чим спричиняв шкоду нормальному моральному та фізичному ставленню своїх дітей тим самим формуючи аморальні погляди у своїх дітей. Суд безпідставно відхилив запропонований нею графік побачень батька з дітьми, прийнявши при цьому запропонований позивачем графік побачень з дітьми. Через ініційований позивачем ще один судовий процес про поділ майна подружжя, в забезпечення якого було накладено арешт на рахунок відповідача з єдиними її заощадженнями, а тому вона немає можливості забезпечити організувати спілкування дітей з батьком. Надані позивачу за рішенням суду 7 календарних днів з можливістю виїзду дітей з батьком до місця оздоровлення та відпочинку в межах України несуть небезпеку для дітей, оскільки позивач може в ці дні «спільного відпочинку» вивезти дітей на тимчасово окуповану територію України, а в подальшому за межі України. З огляду на поведінку та відношення позивача до дітей. вважає, що після припинення періоду воєнного стану та після повернення дітей в Україну достатнім буде визначити графік спілкування батька з дітьми 1 раз на два тижні, а не 1 раз на тиждень.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 , адвокат Дічко В.С. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи відповідно до вимог процесуального законодавства, що підтверджується довідкою Запорізького апеляційного суду про доставку до їх електронного кабінету судової повістки-повідомлення про судове засідання (т.3 а.с.76) до апеляційного суду не з`явилась, про причини неявки суд не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Зважаючи на вказане, колегія у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України ухвалила здійснювати апеляційний розгляд у відсутності Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частні або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції керувався тим, що неприязні стосунки, які склалися між батьками дітей, не дають право матері заборонити батькові спілкуватися з дітьми. Ураховуючи заявлені позовні вимоги, бажання батька дітей зустрічатися з ними, зважаючи на вік дітей, їхній розпорядок дня та емоційну прив`язаність до матері, районний суд вважав обґрунтованим визначити ОСОБА_2 відповідний спосіб у спілкуванні та вихованні дітей так, як зазначено у резолютивній частині його рішення. У свою чергу стороною відповідачки не надано суду належних та допустимих доказів, у тому числі відомостей компетентних державних органів, які б давали підстави стверджувати про наявність негативного впливу зі сторони батька на виховання та розвиток дітей, що діти не бажають спілкуватися з батьком, а їхній психоемоційний стан не дозволяє їм зустрічатися.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів в повні мірі не погоджується, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 видане Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 27 березня 2014 року зареєстрували шлюбу (т.1 а.с.25).

Від шлюбу подружжя мають спільних дітей.

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 04 червня 2014 року видане Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 04 червня 2014 року народження у сторін народився син - ОСОБА_3 , про що зроблено відповідний актовий запис № 219 (т.1 а.с.26).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 09 листопада 2016 року видане Відділом №2 Балашихинського управління ЗАГС Головного управління ЗАГС Московської області у сторін народилася донька - ОСОБА_4 , про що зроблено відповідний актовий запис № 2094 (т.1 а.с.27-29).

Відповідно до копії довідки тимчасового повіренного у справах України в російській федерації від 13 грудня 2016 року за № 6111-536-2886 про реєстрацію особи громадянином України, відповідно до якої підтверджено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована громадянкою України (т.1 а.с.30).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2022 року у справі №331/2406/22 шлюб між сторонами був розірваний. Підставою розірвання шлюбу стало відсутність взаєморозуміння та наявність різних поглядів на життя. Дане рішення суду набрало законної сили 12 жовтня 2022 року (т.1 а.с.31-35).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 14 грудня 2022 року у справі № 331/3627/22 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання спільних дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) ОСОБА_2 щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 11 жовтня 2022 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Дане рішення суду набрало законної сили 16 січня 2023 року (т.1 а.с.36-40).

Відповідно до копії розрахунку заборгованості зі сплати аліментів головного державного виконавця Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Кисліциної Ю.Д. від 09 березня 2023 року, відповідно до якого станом на 09 березня 2023 року загальна сума заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим документом №331/3627/22 виданого 20 січня 2023 року (т.1 а.с.41).

Відповідно до копії Договору оренди квартири №112 від 01 квітня 2022 року, ОСОБА_2 орендує квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.42-45).

Відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання особи від 23 травня 2022 року №04-28/4-1082, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , з 10 лютого 2021 року по теперішній час (т.1 а.с.162).

Відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання особи від 23 травня 2022 року №04-28/4-1083, ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 10 лютого 2021 року по теперішній час (т.1 а.с.164).

Відповідно до Довідки про реєстрацію місця проживання особи від 23 травня 2022 року №04-28/4-1083, ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , з 10 лютого 2021 року по теперішній час (т.1 а.с.165).

Відповідно до Акту про фактичне проживання/не проживання у житлових приміщеннях від 17 квітня 2023 року, складеного головою правління ОСББ «Бородінська 20», з якого вбачається, що відповідно до отриманих даних, зі слів сусідів, членами комісії встановлено, що за адресою: АДРЕСА_3 , за період з 26 лютого 2020 року, встановлено фактичне місце проживання наступних осіб: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (т. а.с.166).

Відповідно до довідки ОСББ «Ладний» від 19 квітня 2023 року, ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , починаючи з 25 лютого 2022 року і по сьогоднішній день, до 25 лютого 2022 року, за цією адресою не мешкали (т.1 а.с.167).

Відповідно до копії інформації Департаменту охорони здоров`я міської ради Комунальне некомерційне підприємство «Центр первинної медико-санітарної допомоги №9» від 27 липня 2022 року №К-0002, КПЦ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №9», в педіатричній амбулаторії №10 за адресою АДРЕСА_2 , спостерігається ОСОБА_3 , який знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-ортопеда з діагнозом: Кіфосколіоз, мобільна плосковаотгусна деформація суглобів І-ІІІ стадія, дитина щеплена за віком, лікарем-ортопедом рекомендоване заняття плаванням та лікувальною фізкультурою (т.1 а.с.168).

Відповідно до повідомлення від 15 червня 2023 року №17.01/01-27/469, завідувача територіальної сектору відділу житлово-комунального господарства благоустрою районної адміністрації Грянистий В., повідомив, що немає змоги виконати ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2023 року та надати висновок про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні та визначення способу участі батька у вихованні дітей і спілкування з ними, оскільки як вбачається з наявних документів (відзив на позовну заяву наданий ОСОБА_1 ) мати з дітьми знаходитися за межами України. Жінка зателефонувала до відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради та повідомила, що з дітьми знаходиться на території Республіки Польща та до закінчення військового стану не планує повертатися із дітьми в Україну (т.2 а.с.1-2).

Відповідно до Акту від 12 червня 2023 року спеціалістами відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради спільно з інспектором патрульної поліції було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_4 за місцем мешкання батька, відповідно до якого умови проживання задовільні, зроблено косметичний ремонт, газо-водо-електропостачання підключені, необхідні меблі та побутова техніка в наявності. Для дітей виділена окрема кімната, площею 16 кв.м., де розташовано 2 крісло-ліжко, комод для речей, полиця для книжок, іграшки в невеликій кількості (т.2 а.с.3).

Відповідно до копії довідки Головного центру обробки спеціальної інформації державної прикордонної служби України від 12 червня 2023 року за № 91-27293/18/23, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у супроводі матері 25 травня 2023 року перетнули кордон України у напрямку виїзду в пункті пропуску Мостинська транспортним засобом Запоріжжя-Перемишль (т.1 а.с.249).

Під час оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд керується положеннями Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України (далі - СК України), Законом України "Про охорону дитинства", а також іншими правовими актами.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша, друга статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року).

Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 СК України (стаття 141 СК України).

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини перша-третя статті 157 СК України).

За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання (стаття 158 СК України).

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частини перша, друга статті 159 СК України).

Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на виховання обома батьками.

Відповідно до частини другої статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізував Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі "Johansen v. Norway" від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята статті 19 СК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тож певна обставина може вважатися доведеною, якщо інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

У більшості випадків потреба втручання держави шляхом вирішення судами спорів між батьками щодо їх участі у вихованні дітей обумовлена поведінкою самих батьків та їх небажанням винайти порозуміння між собою в позасудовому порядку в найкращих інтересах своїх дітей.

Правосуддя у справах про піклування про дитину завжди супроводжується гостро- емоційними і мінливими стосунки між батьками, отже остаточність судового рішення у цій категорії справ є завжди тимчасовою і часто нетривалою. Правосуддя не в змозі регулювати та встановлювати сталі людські стосунки.

У цій справі апеляційний суд вважає правильним висновки суду про визначення спілкування батька ОСОБА_6 із малолітніми ОСОБА_4 та ОСОБА_3 саме у такий спосіб.

Належних та допустимих доказів того, що батько дітей негативно впливає на їх розвиток, які б свідчили про аморальну або неналежну поведінку батька по відношенню до дітей, що може зашкодити їх розвиткові матеріали справи не містять, тому посилання в апеляційній скарзі на те, що суд прийняв оскаржуване рішення, незважаючи на аморальну та неналежну поведінку позивача по відношенню до дітей, не знайшли своє підтвердження.

Аргументи відповідачки про відсутність порушеного права позивача спростовуються матеріалами справи, які свідчать, що між сторонами склались вкрай неприязні стосунки, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з дітьми, відповідачка, як установив суд, чинить перешкоди у спілкуванні батька з дітьми, які проживають з матір`ю, тому справедливим буде урегулювання конфлікту між батьками шляхом установлення певного режиму спілкування дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із батьком.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судове рішення про часткове задоволення позову ґрунтуються лише на доказах, наданих стороною позивача, без урахування доказів, наданих відповідачкою, спростовуються змістом оскаржуваного судового рішення. Надані сторонами докази оцінені судом першої інстанції у сукупності.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка не перешкоджає позивачу у спілкуванні з дітьми, що виключає задоволення позовних вимог у цій справі через відсутність його порушеного права та потребу в графіку побачень, не приймаються, оскільки, як установлено судом та підтверджує сама відповідачка, що після проголошення воєнного стану в Україні, відповідачка ОСОБА_1 з дітьми змінили своє місце проживання і на даний час проживає з ними в республіці Польща. Таким чином, обставини справи свідчать про наявність перешкод у батька в спілкуванні дітьми, а тому апеляційний суд погоджується із висновком місцевого суду про обґрунтованість позовних вимог щодо усунення цих перешкод та визначення способу участі батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

На переконання колегії суддів, стороною відповідача не надано суду належних та допустимих доказів, у тому числі відомостей компетентних державних органів, які б давали підстави стверджувати про наявність негативного впливу зі сторони батька на виховання та розвиток дітей, що діти не бажають спілкуватися з батьком, а їхній психоемоційний стан не дозволяє їм зустрічатися.

У апеляційній скарзі не зазначено, яким чином визначений судом спосіб участі батька у вихованні дітей порушує їхні права, не відповідає їхнім інтересам.

Фактично спірні правовідносини щодо дітей, виникли між батьками на ґрунті особистої неприязності один до одного, а не внаслідок неналежної поведінки батька до своїх дітей.

Позивач та відповідачка мають рівні права та обов`язки щодо дітей. Жодних переваг, пріоритету у спілкуванні та вихованні дітей відповідачка не має, хоч діти і проживають з нею.

Наслідки особистого конфлікту між батьками негативно впливають на дітей.

Існування між сторонами неприязних стосунків ускладнює погодження ними форм та методів спілкування з дітьми, тож зобов`язання матері не чинити відповідні перешкоди батькові дітей, визначене судовим рішенням, сприятиме розумінню з її боку того, що права кожного з батьків є рівними. Діти повинні спілкуватися як з матір`ю, так і з батьком.

Тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, оскільки участь батька у вихованні дітей та спілкуванні з ними відповідатиме інтересам дітей, забезпечує справедливу рівновагу між інтересами дітей та батьків, а також рівність прав батьків щодо дітей.

Встановлюючи порядок побачень батька з дітьми, врахувавши інтереси дітей, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та норм чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне, стабільне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своїми дочкою та сином, наявність конфлікту та неприязних відносин між батьками, які не змогли самостійно визначити порядок участі у вихованні дітей, відсутність підтверджених належними та достатніми доказами обставин, які б могли бути підставою для обмеження права батька на спілкування з дітьми, суд дійшов правильного висновку про можливість визначення порядку періодичних тимчасових побачень ОСОБА_2 з дітьми, оскільки право батька на спілкування з дітьми є його незаперечним правом, а спілкування малолітніх дітей з батьком відповідає їхнім інтересам. Суд правильно врахували те, що діти наразі перебувають за кордоном, тому правомірно зобов`язав відповідачку на цей період організувати спілкування дітей із батьком у режимі відеозв`язку через мобільні телефони, що буде сприяти підтриманню зв`язку дітей із батьком до того часу, як вони повернуться до України.

Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції в частині зобов`язання ОСОБА_1 організовувати у період воєнного стану в Україні і перебування дітей у цей період за кордоном щосуботи або щонеділі спілкування дітей з батьком у режимі відеозв`язку через мобільні телефони у період часу з 17.00 годин до 20.00 годин за обов`язковою згодою дітей. Зобов`язавши ОСОБА_1 , у період воєнного стану в Україні і перебування дітей у цей період за кордоном, організувати спілкування дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 з батьком у режимі відеозв`язку через мобільні телефони щосуботи та щонеділі з 17 години до 20 години протягом 30 хвилин.

Колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_1 , що спілкування дітей з батьком мають відбуватися виключно за бажанням самих дітей, з тих підстав, що з огляду на вік дітей, відсутність протягом тривалого часу особистого контакту батька з дітьми, можливість матері формувати негативне ставлення до позивача, та враховуючи тривале проживання дітей разом із матір`ю, тісний психоемоційний зв`язок саме з нею, обумовлення спілкування батька з дітьми виключно за бажанням дітей призведе до унеможливлення реалізації батьком своїх прав на участь у вихованні та спілкуванні з дітьми.

При цьому, колегія суддів приходить до висновку про доцільним відстрочення виконання рішення місцевого суду щодо визначеного способу участі батька у спілкуванні та вихованні дітей на період дії в Україні воєнного стану та перебування дітей в цей час за кордоном. Виключивши у п. 4 резолютивної частини рішення посилання суду першої інстанції «Після припинення періоду воєнного стану за умови повернення дітей в Україну».

Таке процесуальне рішення відповідає положенням ст. 267 ЦПК України і ухвалене судом задля убезпечення дітей від загрози їх життю та здоров`ю, що являється найголовнішою прерогативою.

До аналогічного висновку прийшов Верховний Суд у постанові від 07 грудня 2023 року у справі № 569/14585/21 провадження № 61-11045 св 23.

Щодо доводів апеляційної скарги про ухвалення судового рішення за відсутності висновку органу піки та піклування щодо розв`язання спору у цій справі, колегія судів виходить з такого.

Відповідно до частин, четвертої, п`ятої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК України).

Передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 11 грудня 2023 року у справі № 523/19706/19 зазначено, що передбачена частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України обов`язковість висновку органу опіки та піклування у відповідних категоріях цивільних справ не може абсолютизуватися. У разі, якщо з тих чи інших причин такий висновок отримати не можна, суд має вирішити спір за наявними у справі доказами. Якщо з тих чи інших причин орган опіки та піклування відмовиться надати свій висновок у справі, де за приписами частин четвертої та п`ятої статті 19 СК України надання ним такого висновку є обов`язковим, ця обставина не означає неможливості розгляду та вирішення спору. Протилежний підхід є рівнозначним відмові у доступу до правосуддя і означав би порушення положень статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначений підхід має загальний характер і є цілком справедливим для випадків, коли не було отримано письмового висновку органу опіки та піклування при розгляді справ, де участь органу опіки та піклування є обов`язковою, з огляду на неможливість надати такий висновок, зокрема, у зв`язку із перебуванням дитини за межами країни, перебуванням дитини на непідконтрольній території, неможливості встановити місце фактичного перебування дитини з одним із батьків тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2023 року доручено районній адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування надати висновок щодо усунення ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні з дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та їх вихованні та визначення способу участі батька у вихованні дітей і спілкуванні з ними (т.1 а.с.98).

На виконання зазначено ухвали суду, районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району від 19 червня 2023 року за вих.№17741/23, листом повідомила, що на теперішній час працівникам служби у справах дітей/органу опіки та піклування, фахівцям із соціальної роботи неможливо провести роботу з родиною ОСОБА_1 та малолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як це передбачено чинним законодавством та винести питання на розгляд комісії з питань захисту прав дитини при районній адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, посилаючись на введений в Україні воєнний стан, а також перебування матері разом з дітьми в республіці Польща (т.2 а.с.1-2).

Крім того, під час перегляду справи в апеляційному порядку ухвалою Запорізького апеляційного суду від 04 січня 2024 року зобов`язано районній адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району, як орган опіки та піклування надати висновок щодо усунення ОСОБА_2 перешкод у спілкуванні з дітьми: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та їх вихованні та визначення способу участі батька у вихованні дітей і спілкуванні з ними (т.3 а.с.12-18).

На виконання зазначено ухвали суду, районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району від 18 січня 2024 року за вих.№17.01/01-27/49, надала лист про те, що орган опіки та піклування не має змоги виконати ухвалу апеляційного суду та надати висновок про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх вихованні та визначення способу участі батька у вихованні дітей і спілкуванні з ними з аналогічних підстав, зазначених в їхньому листі наданого до суду першої інстанції (т.3 а.с.59-60).

Проте, як зазначила районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському району як орган опіки та піклування, ОСОБА_1 зателефонувала до відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради та повідомила, що з дітьми знаходиться у республіці Польща і до закінчення війни не планує повертатися до України. 22 травня 2023 року ОСОБА_1 проведено бесіду, мати пояснила що бажає відтермінувати проведення акту обстеження умов проживання її родини та спілкування спеціалістів відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей ЗМР з малолітніми дітьми з метою з`ясування їх думки для вирішення справи по суті (копія додана до матеріалів справи). 12 червня 2023 року спеціалістами відділу спільно з інспектором патрульної поліції було здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_4 за місцем мешкання батька (копія акту додана до матеріалів справи). На теперішній час працівникам служби фахівцям із соціальної роботи неможливо провести роботу з родиною ОСОБА_1 та малолітніми дітьми, як це передбачено чинним законодавством, оскільки вони перебувають за кордоном.

Зважаючи на те, що після подачі зазначеного позову та на час вирішення спору судом першої інстанції малолітні діти проживають разом з матір`ю за межами України, у зв`язку з чим органи опіки та піклування не мають можливості обстежити умови проживання дітей з матір`ю за місцем реєстрації дітей та матері в Україні, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вирішення спору за наявними у справі доказами, зокрема врахувавши акт обстеження умов про проживання за місцем мешкання батька від 12 червня 2023 року ( АДРЕСА_4 ), врахування думки ОСОБА_1 проведеної 22 травня 2023 року органами опіки та піклування за результатами якої мати пояснила, що бажає відтермінувати проведення акту обстеження умов проживання її родини та спілкування спеціалістів відділу по Дніпровському району служби (управління) у справах дітей ЗМР з малолітніми дітьми з метою з`ясування їх думки для вирішення справи по суті.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема про те, що суд не установив, чи має можливість відповідачка виконати покладене на неї судом зобов`язання, чи забезпечена безперебійним інтернетом та телефонами для відеозв`язку, перебуваючи в іншій країні, через які саме мобільні телефони це має здійснюватися, суд не зазначив, в чому саме полягає організація такого спілкування, зводяться до незгоди з оскаржуваним судовим рішеннями, тому не заслуговують на увагу.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявниці та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції (у незміненій апеляційним судом частині).

Отже, доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи, змістом оскаржуваного судового рішення, зводяться до незгоди з висновками суду, переоцінки доказів у справі, яким судом першої інстанції дана належна оцінка обгрунтовано викладена в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що з урахуванням вікових змін дітей, їхнього розвитку та потреб, батьки не позбавлені права в майбутньому змінити як добровільно, так і в судовому порядку встановлений судовим рішенням у цій справі спосіб участі у вихованні дітей, що буде відповідати інтересам дітей.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

ЄСПЛ зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (§ 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України", заява № 63566/00). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 30 жовтня 2023 року у цій справі в частині зобов`язання ОСОБА_1 організовувати у період воєнного стану в Україні і перебування дітей у цей час за кордоном щосуботи або щонеділі спілкування дітей з батьком у режимі відеозв`язку через мобільні телефони у період часу з 17.00 години до 20.00 годин за обов`язковою згодою дітей змінити.

Зобов`язати ОСОБА_1 , у період воєнного стану в Україні і перебування дітей у цей час за кордоном, організовувати спілкування дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , з батьком ОСОБА_2 у режимі відеозв`язку через мобільні телефони щосуботи та щонеділі з 17.00 години до 20.00 годин протягом 30 хвилин.

У п. 4 резолютивної частини рішення виключити «Після припинення періоду воєнного стану за умови повернення дітей в Україну».

У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Порядок виконання вищевизначеного способу участі батька у спілкуванні та вихованні дітей відстрочити на час воєнного стану в Україні та перебування дітей у цей період за кордоном.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 13 лютого 2024 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.