Справа № 148/163/23
Провадження №2/148/29/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 березня 2024 року м. Тульчин Вінницької області

Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Саламахи О.В.,

за участю секретаря Семенової М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тульчині за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся в суд від імені та в інтересах позивачів ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, мотивуючи позовні вимоги тим, що 15.11.2021 водій автомобіля марки «ВАЗ 21011», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає, за адресою: АДРЕСА_1 , рухаючись по вул. Леонтовича, с. Нестерварка, Тульчинський район Вінницька область в напрямку м. Тульчин, в межах своєї смуги руху здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживав за адресою: АДРЕСА_2 , який переходив проїжджу частину дороги зліва на право по ходу руху автомобіля, внаслідок чого останнього було доставлено до реанімаційного відділення КНП «Тульчинська ЦРЛ» Тульчинської районної ради, який цього ж дня під час надання медичної допомоги помер.

За фактом ДТП Слідчим управлінням ГУНП у Вінницькій області внесено матеріали про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000371.

Відповідно до висновку експерта №115 від 17.12.2021 за результатами проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_6 встановлено, що смерть ОСОБА_6 настала внаслідок важкої хребтово-спинномозкової травми з порушенням функцій спинного мозку. При експертизі трупа ОСОБА_6 встановлені тілесні ушкодження у вигляді важкої хребтово - спинномозкової травми з порушенням функцій спинного мозку, закритого перелому правої гомілки, синців саден в області голови та тулуба. Дані тілесні ушкодження виникли від дії твердого тупого предмета (предметів), найвірогідніше від контакту з виступаючими частинами автомобіля, можливо 15.11.2021 та по ступеню тяжкості відносять до тяжких тілесних ушкоджень, за категорією небезпеки для життя в момент їх заподіяння згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень». Тілесні ушкодження у вигляді важкої хребтово-спинномозкової травми з порушенням функцій спинного мозку стоять у причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_6 .

Також, 30.12.2021 слідчий СВ Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області старший лейтенант поліції Пруцик Владислав Олександрович, розглянувши матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000371 відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.11.2021, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, постановив кримінальне провадження №0000371 закрити, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Речові докази - «ВАЗ 21011» державний номерний знак НОМЕР_1 повернути власнику майна - ОСОБА_5 .

В результаті вищевказаного ДТП та наслідків від нього, дружині загиблого - ОСОБА_1 , дочці - ОСОБА_2 та синові - ОСОБА_4 , завдано шкоди, у зв`язку з чим виникло право на її відшкодування за рахунок відповідача, у розмірі та з підстав викладених нижче.

Станом на дату ДТП, цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ 21011», державний номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована у відповідача, відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АТ700176 чинного на дату ДТП.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних врегульовано Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 (далі - Закон №1961-IV).

У подальшому, 23.05.2022 представник позивачів надіслав на поштову адресу відповідача повідомлення про настання страхового випадку та звернувся, в порядку визначеному Законом № 1961 -IV, із заявою на виплату страхового відшкодування.

Серед заявлених позивачем до відшкодування вимог, містились:

-216000 грн. - страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника належного синові загиблого ОСОБА_4 ;

-24000 грн. - страхового відшкодування моральної шкоди належної синові загиблого ОСОБА_4 ;

-24000 грн. - страхового відшкодування моральної шкоди належної дружині загиблого ОСОБА_1 ;

-24000 грн. - страхового відшкодування моральної шкоди належної дочці загиблого ОСОБА_2 .

Крім того, 31.08.2022 страховиком прийнято рішення про виплату страхового відшкодування належну вищевказаним особам у наступних розмірах:

-28600 грн. - страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника належного синові загиблого ОСОБА_4 та щомісячно по 3000 грн, до листопада 2027;

-14666,66 грн. - страхового відшкодування моральної шкоди належної синові загиблого ОСОБА_4 ;

-14666,66 грн. - страхового відшкодування моральної шкоди належної дружині загиблого ОСОБА_1 ;

-14666,66 грн. - страхового відшкодування моральної шкоди належної дочці загиблого ОСОБА_2 .

Станом на дату написання цієї позовної заяви, відповідач так і не здійснив виплату страхового відшкодування в повному обсязі у строки встановлені пунктом 36.2 статті 36 Закону №1961-IV, що стало підставою для звернення позивача в суд за захистом свого порушеного права на страхове відшкодування.

У потерпілого, на день його смерті, на утриманні перебували такі члени сім`ї: малолітній син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який на час смерті батька був малолітнім; дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка являється інвалідом з дитинства, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №14997 від 07.01.2023 та довідкою до акту огляду МСЕК. Отже, в розумінні вищенаведеної норми ЦК України, малолітній ОСОБА_7 та інвалід з дитинства ОСОБА_8 є особами, які мають право на відшкодування шкоди у зв`язку із загибеллю батька. Щодо дружини загиблого, то остання не перебувала на утриманні у свого чоловіка, оскільки працювала на роботі та отримувала доходи, що підтверджується довідкою форми ОК-5.

На час ДТП потерпілий ОСОБА_6 працював у ТОВ "ДІАНА" на посаді вантажника та отримував середню заробітну плату в розмірі 6000 грн в місяць, що підтверджується довідкою форми ОК-5. Отже, середньомісячний заробіток потерпілого становив 6000 грн (18000 грн./3 місяці). В такому випадку частка, яка припадала на одного утриманця становить 2000 грн, яка визначається шляхом поділу середньомісячного заробітку на кількість утриманців (6000 грн/3 утриманців).

Щодо сина потерпілого, то як вже було зазначено вище, шкода пов`язана із втратою годувальника відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років або до закінчення навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років. На дату смерті годувальника його синові ОСОБА_4 було 6 років, 3 місяці, 28 днів. Отже, загальна кількість місяців від дати смерті годувальника до досягнення його сином повноліття, становить 140 місяців (11 років, 8 місяців, 3 дні).

Таким чином, відповідно до частини 2 статті 1200 ЦК України, розмір шкоди завданої синові загиблого, у зв`язку із втратою годувальника, становить 280000 грн., який розраховується шляхом добутку частки, яка припадає на одного утриманця, на кількість місяців до досягнення утриманцем 18-ти років (2000 грн* 140 місяців).

Щодо дочки потерпілого, то шкода пов`язана із втратою годувальника відшкодовується на строк її інвалідності. З дати смерті годувальника по дату складення позовної заяви минуло 14 місяців (1 рік, 2 місяці, 8 днів).

Відповідно до частини 2 статті 1200 ЦК України, розмір шкоди завданої дочці загиблого, у зв`язку із втратою годувальника, становить 28000 грн., який розраховується шляхом добутку частки, яка припадає на одного утриманця, на кількість місяців наявності права на таке отримання (2000 грн.* 14 місяців).

Проте, згідно п. 27.2 ст. 27 Закону №1961-IV, загальний розмір страхового відшкодування утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Тобто при покладенні обов`язку по відшкодуванню шкоди, пов`язаної зі смертю потерпілого, на страховика, діюче законодавство передбачає певні межі такої відповідальності. Зокрема, загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п. 27.2. ст. 27 Закону № 1961-IV)

Отже, мінімально гарантований загальний розмір страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника, обрахований відповідно до п. 27.2 ст. 27 Закону №1961-IV, становить 216000 грн, який розрахований за формулою: 36 х 6000,00 (мінімальну заробітну плату у 2021 році) та ділиться рівними частинами між позивачами.

Представник позивачів вважає, що шкода по втраті годувальника, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів має проводитись наступним чином:

1) ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього сина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 : 108000 грн. мінімально гарантованого загального розміру страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника; решта в межах страхової суми, щомісячно по 2000 грн. починаючи з дати прийняття рішення суду до 18.07.2033;

2) ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього сина: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 : 108000 грн. мінімально гарантованого загального розміру страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника; решта в межах страхової суми, щомісячно по 2000 грн.

У зв`язку із вищевикладеним, позивач просить стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 93700,01 грн страхового відшкодування пов`язаного із втратою позивачем годувальника; 28110 грн судових витрат на професійну правничу допомогу та стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 93700,01 грн страхового відшкодування пов`язаного із втратою позивачем годувальника; 28110 грн судових витрат на професійну правничу допомогу.

На адресу суду від представника відповідача ПАТ «Страхова Група «ТАС» Вадима Ніколаєва надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого просить відмовити у задоволенні позову, за наступних обставин.

Посилання позивача на п. 27,5 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закону) є безпідставним, оскільки даною нормою регламентовано лише право Страховика, а не обов`язок відшкодовувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати, що роз`яснюється у Постанові Верховного Суду від 05.02.2020 по справі №326/40/19.

Також, AT «Страхова Група «ТАС» (приватне) був укладений договір страхування у формі - Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AT 700176, згідно якого AT «СГ «ТАС» (приватне) взяло на себе забов`язання в разі настання страхового випадку здійснити виплату страхове відшкодування в межах страхової суми за шкоду заподіяну життю, що становить 260000 грн, в розмірі та порядку, передбаченому ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", а саме витрати на поховання, моральну шкоду, та шкода у зв`язку з втратою годувальника, в разі, якщо померлий був годувальником, але не більше 260000 грн, на одного померлого.

Згідно п. 4 Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AT 700176 «Страхова сума за шкоду заподіяну життю та здоров`ю становить 260 000 грн».

Таким чином, згідно законодавства, страхова сума 260000 грн, на одного померлого є максимальною сумою страхового відшкодування, яке виплачується в розмірі та порядку, передбаченому ЗУ "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Виходячи з вищенаведеного, страхове відшкодування становить 260000 грн., з яких: 216000 грн - шкода, пов`язана зі смертю потерпілого згідно п. 27.2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 6000*36=216000грн. (для малолітнього сина ОСОБА_4 , згідно ч. 1 ст. 1200 ЦКУ); 14666,66 грн - шкода, пов`язана зі смертю потерпілого згідно п. 27.3 ст. 27 Закону, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, його дружині, батькам (усиновлювачам), та дітям (усиновлювача). Загальний розмір такого відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених на день настання страхового випадку (6000 грн) і виплачується рівними частинами (6000 грн.*12 = 72000 грн); для доньки ОСОБА_2 (72000 грн:3 = 24000 грн).

Однак, спираючись на п. 9.4 ст. 9 Закону, страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Оскільки страхова сума відповідно до Полісу № АТ700176 від 01.10.2021 становить 260000 грн, розмір страхового відшкодування витрат, пов`язаних зі смертю ОСОБА_6 складає 260000 грн, та враховуючи страхову суму відповідно до Полісу № АТ 700176 від 01.10.2021 та розмір виплати згідно п. 27.2 ст. 27 Закону - 216 000 грн, для сина ОСОБА_4 , розмір моральної шкоди, складає 44000 грн : 3 = 14666,66 грн.

На підставі вищевикладеного, в передбаченому законодавством порядку AT «СГ «ТАС» (приватне) прийнято рішення про страхову виплату у розмірі 245 333,32 грн - позивачу ОСОБА_1 з сумою першої виплати 57 933,32 грн, що включає (розмір моральної шкоди для дружини ОСОБА_1 : (44000 грн : 3 = 14666,66 грн); для сина ОСОБА_4 - (44000 грн : 3 = 14666,66 грн) та перший платіж 28600 грн, для сина ОСОБА_4 за втрату годувальника, надалі, AT «СГ «ТАС» (приватне) буде виплачувати страхову виплату щомісячно по 3000 грн., до жовтня 2027 року, а залишок виплати (остання виплата) у розмірі 1400 грн, у листопаді 2027 року.

Станом на момент звернення до суду AT «СГ «ТАС» (приватне) сплатило для сина ОСОБА_4 за втрату годувальника додатково 5 платежів по 3000 грн., що підтверджується Страховими актами AT «СГ «ТАС» (приватне), а отже недоплаченою сумою страхового відшкодування є 172 000,00 грн., а не 187 400 грн, як зазначено в позовній заяві.

Вимога позивача ОСОБА_2 про виплату їй 93700,01 грн. за втрату годувальника є безпідставною та необгрунтованою, оскільки під час звернення до AT «СГ «ТАС» (приватне) ОСОБА_2 не заявляла вимогу по втраті годувальника та не надавала документів, які б засвідчували її інвалідність, оскільки на момент смерті батька ОСОБА_6 дочка була повнолітньою та працездатною (іншої інформації до AT «СГ «ТАС» (приватне) не подавалось), як наслідок вона не має права на отримання страхового відшкодування по втраті годувальника, окрім того дана виплата виплачується її неповнолітньому брату ОСОБА_4 .

У системному зв`язку із статтями 1200, 1202 Цивільного кодексу України, положення пункту 27.2 ст. 27 та пункту 36.2 ст. 36 Закону - строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках передбачених Законом - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами, перший платіж здійснюється не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Пунктом 27.5 ст. 27 Закону передбачено, відшкодування шкоди, пов`язаної смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Отже, вказаними законодавчими нормами регламентовано лише право страховика, а не обов`язок (у випадках передбачених Законом - МТСБУ) відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати.

Представник відповідача вважає, що у спірній по справі ситуації, позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування виключно одноразовим платежем, тому AT «СГ «ТАС» (приватне) здійснює позивачу ОСОБА_1 виплату страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого, відповідно до складеного графіку страхових виплат, яким визначено розмір щомісячних платежів із розрахунку всієї суми відшкодування, тобто права позивача на отримання страхового відшкодування зі сторони AT «СГ «ТАС» (приватне) не порушені.

Доводи відносно того, що положення Цивільного кодексу України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, тому при розбіжності між загальним та спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, тобто строку, визначеному пунктом 36.2 статті 36 Закону, є безпідставними з огляду на те, що положення ЦК України та Закону у частині строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, не суперечать одне одному, а тому відсутні підстави для висновку про існування протиріччя між зазначеними нормами права та необхідністю подолання такої колізії між ними. Натомість має місце факт існування у Законі відсилочної норми до положень ЦК України, а тому вказані нормативно-правові акти необхідно застосовувати у поєднанні. Такий правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 05.02.2020 по справі №326/440/19.

В судове засідання позивачі та представник позивачів не з`явилися. В матеріалах справи наявне клопотання від нього про розгляд справи за відсутності позивачів та представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про проведення судового засідання за його відсутності, позовні вимоги не визнає та просить суд відмовити у задоволенні позову та закрити провадження у справі.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою усіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази у справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 372830, ОСОБА_2 мала Третю групу інвалідності з дитинства, інвалідність встановлено на строк до 01.01.2021 (а.с. 9).

Постановою слідчого Тульчинського РВП ГУНП у Вінницькій області старшого лейтенанта поліції Пруцика В.О. 30.12.2021, кримінальне провадження №0000371 від 15.11.2021, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, закрито, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України (а.с. 12-15).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 виданого 19.11.2021 Тульчинським відділом ДРАЦС у Тульчинському районі Вінницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у м. Тульчин (а.с. 16).

Згідно довідки старости Кинашівського старостинського округу № 8 від 05.01.2022, склад сім`ї ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_2 : чоловік - ОСОБА_6 , дочка ОСОБА_2 , син - ОСОБА_4 (а.с. 17).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 виданого 02.04.1974 у м. Кривий Ріг, ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 та його батьками є ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (а.с. 18).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 виданого 10.03.2020 Виконавчим комітетом Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької обюласті, ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 у с. Нестерварка, Тульчинський район Вінницька область (а.с. зворотній бік 18).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 виданого 16.06.2015 Виконавчим комітетом Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, ОСОБА_10 померла ІНФОРМАЦІЯ_7 у с. Нестерварка, Тульчинський район Вінницька область (а.с. 19).

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 виданого повторно 10.06.2015 Відділом ДРАЦС реєстраційної служби Тульчинського районного управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_6 та ОСОБА_11 зареєстрували шлюб 21.10.1995 за актовим записом № 30. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_11 змінила прізвище на « ОСОБА_11 » (а.с. зворотній бік 19).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 виданого 11.10.2001 Тульчинським районним відділом РАЦС Вінницької області, ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 та її батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (а.с. 20).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 виданого 27.07.2015 Виконавчим комітетом Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 та його батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (а.с. 22).

Відповідно до довідки (ОР 61 Бланк 50046/522 від 04.01.2022, ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Вінницькій області і отримує пенсію в разі втрати годувальника всього 3300 грн (а.с. 23).

Згідно довідки Директора ТОВ «Діана» та копії трудової книжки НОМЕР_8 , ОСОБА_6 дійсно працював в ТОВ «Діана» вантажником з 06.10.2020 та припинено трудові відносини з 19.11.2021 в зв`язку зі смертю ІНФОРМАЦІЯ_5 (Наказ № 90 від 19.11.2021 (а.с. зворотній бік 23, 24-26).

Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспорту пригоду від № 36125 від 23.05.2022, відповідача представником ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_13 , повідомлено про ДТП яке сталось 15.11.2021 водій автомобіля марки «ВАЗ 21011», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рухаючись по вул. Леонтовича, с. Нестерварка, Тульчинський район Вінницька область в напрямку м. Тульчин, в межах своєї смуги руху здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого останній від отриманих травм помер (а.с. 33).

Згідно заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_13 від 23.05.2022, яка адресована відповідачу про виплату страхового відшкодування, представник просить виплатити страхове відшкодування пов`язане із втратою годувальника (до 14 років) - 216 000 грн (а.с. 34, 88).

Відповідно до заяви представника ОСОБА_2 - ОСОБА_13 від 23.05.2022, яка адресована відповідачу про виплату страхового відшкодування пов`язане із моральною шкодою - 24 000 грн. (а.с. зворотній бік 35, 87).

Згідно заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_13 від 23.05.2022, яка адресована відповідачу про виплату страхового відшкодування, пов`язаного із моральною шкодою - 24 000 грн (1/3 частки, що належить ОСОБА_4 - сину загиблого (а.с. 89).

Відповідачем, шляхом направлення листа ОСОБА_2 , повідомлено останню про те, що страховик прийняв рішення про страхову виплату в розмірі 14666,66 грн., загальний розмір такого відшкодування стосовного одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених на день настання страхового випадку (6000 грн), і виплачується рівними частинами (6000 грн *12=72 000 грн), для доньки ОСОБА_2 (72 000 грн : 3= 24000 грн). Однак, спираючись на п. 9.4 ст. 9 Закону, страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування. Оскільки, страхова сума відповідно до Полісу №АТ700176 від 01.10.2021 становить 260000 грн, розмір страхового відшкодування витрат, пов`язаних зі смертю ОСОБА_6 складає 260000 грн, та враховуючи страхову суму відповідно до Полісу №АТ 700176 від 01.10.2021 та розмір виплати згідно п. 27.2 ст. 27 Закону - 216 000 грн, для сина ОСОБА_4 , розмір моральної шкоди, складає 44000 грн : 3 = 14666,66 грн (а.с. 37).

Також, відповідачем, шляхом направлення листа ОСОБА_1 , повідомлено останню про те що страховик прийняв рішення про страхову виплату в розмірі 245 333,32 грн., з сумою першої виплати 57 933,32 грн, (згідно ст. 27,2 Закону - 28600 грн, згідно ст. 27,3 Закону - 29333,32 грн 1/3 для дружини ОСОБА_1 та 1/3 для сина ОСОБА_4 ). Страховик має право проводити виплату щомісячними платежами. Станом на серпень 2022 року, сума страхової виплати складає 28600 грн, за втрату годувальника, надалі, AT «СГ «ТАС» буде виплачувати страхову виплату щомісячно по 3000 грн., до жовтня 2027 року, а залишок виплати (остання виплата) у розмірі 1400 грн, у листопаді 2027 року. Також, враховуючи страхову суму відповідно до Полісу №АТ 700176 від 01.10.2021 та розмір виплати згідно п. 27.2 ст. 27 Закону - розмір моральної шкоди для дружини ОСОБА_1 - (44000 грн : 3 = 14666,66 грн); для сина ОСОБА_4 - (44000 грн : 3 = 14666,66 грн) (а.с. 38).

Відповідно до Страхового акту № 06648/02/722 від 31.08.2022 та Додатку № 1 до Страхового акту, ОСОБА_2 належить частка страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 14666,66 грн.(а.с. 90, 91).

Згідно Страхового акту № 07031/02/722 від 14.09.2022 та Додатку № 1 до Страхового акту, відшкодування неповнолітньому ОСОБА_4 245333,32 грн, компенсована сума 57933,32 грн, розмір страхового відшкодування 187400 грн (а.с. 92, 93).

Відповідно до Страхового акту № 07687/02/722 від 11.10.2022 та Додатку № 1 до Страхового акту, відшкодування неповнолітньому ОСОБА_4 245333,32 грн, компенсована сума 60933,32 грн, розмір страхового відшкодування 184400 грн (а.с. 94, 95).

Згідно Страхового акту № 08377/02/722 від 09.11.2022 та Додатку № 1 до Страхового акту, відшкодування неповнолітньому ОСОБА_4 245333,32 грн, компенсована сума 63933,32 грн, розмір страхового відшкодування 181400 грн (а.с. 96, 97).

Відповідно до Страхового акту № 09323/02/722 від 13.12.2022 та Додатку № 1 до Страхового акту, відшкодування неповнолітньому ОСОБА_4 245333,32 грн, компенсована сума 66933,32 грн, розмір страхового відшкодування 178400 грн (а.с. 98, 99).

Згідно Страхового акту № 00236/02/723 від 10.01.2023 та Додатку № 1 до Страхового акту, відшкодування неповнолітньому ОСОБА_4 245333,32 грн, компенсована сума 69933,32 грн, розмір страхового відшкодування 175400 грн (а.с. 100, 101).

Відповідно до Страхового акту № 01050/02/723 від 13.02.2023 та Додатку № 1 до Страхового акту, відшкодування неповнолітньому ОСОБА_4 245333,32 грн, компенсована сума 72933,32 грн, розмір страхового відшкодування 172400 грн (а.с. 102, 103).

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до частини 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з частинами 2, 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Законом № 1961-IV), який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV).

У постанові від 05.12.2022 у справі № 304/936/19 (провадження № 61-12719 сво 20), Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду сформулювала такі правові висновки.

Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Зазначена норма права за способом викладення змісту є відсилочною, тобто містить посилання на іншу норму права, а саме на статтю 1200 ЦК України, та може застосовуватися лише в поєднанні із цією нормою.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Частиною 1 статті 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Статтями 1200, 1202 ЦК України закріплено у параграфі 2 «Відшкодування шкоди завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю» глави 82 «Відшкодування шкоди» Книги п`ятої «Зобов`язальне право».

Тлумачення положень статей 1200 та 1202 ЦК України дає підстави для висновку, що одна із них визначає перелік осіб, які мають право на відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, а інша - порядок відшкодування такої шкоди. Таким чином, вказані норми необхідно розглядати у взаємозв`язку, оскільки вони підлягають застосуванню як елементи єдиного механізму правового регулювання відносин із відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого.

Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

У системному зв`язку зі статтями 1200, 1202 ЦК України положення пункту 27.2 статті 27 та пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV щодо строків відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, необхідно розуміти таким чином: страховик (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами шляхом виплати страхових сум щомісячними платежами; перший платіж здійснюється не пізніше, ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Отже, вказаною нормою передбачено право страховика (у випадках, передбачених Законом, - МТСБУ), а не обов`язок відшкодувати шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого, шляхом здійснення одноразової виплати.

Разом з тим, відповідно до абзацу 2 частини 1 статті 1202 ЦК України за наявності обставин, які мають істотне значення, та із урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоду, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більше як за три роки.

Отже, для відступу від загального порядку (щомісячними платежами) відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, використовуючи принципи, закладені у частині першій статті 1202 ЦК України, заявник повинен вказати на наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем, а страховик, у свою чергу, - надати оцінку цим обставинам та прийняти відповідне рішення.

Судом встановлено, що відповідач здійснює позивачу виплати страхового відшкодування, пов`язаного зі смертю потерпілого, відповідно до складеного графіка страхових виплат, яким визначено розмір щомісячних платежів із розрахунку всієї суми відшкодування, суд приходить до висновку про те, що права позивачів на отримання страхового відшкодування зі сторони відповідача не порушено, а тому відсутні підстави для задоволення позову. При цьому позивач не довів підстав, з якими закон пов`язує можливість виплати відшкодування одноразовим платежем.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 326/440/19 (провадження № 61-17499св19).

Щодо доводів позивача про необхідність застосування положень Закону № 1961-IV, як спеціальних норм права, суд зазначає наступне.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у Постанові від 05.12.2022 року по справі № 304/936/19 зазначає, що основу цивільного законодавства України становить Конституція України. Основним актом цивільного законодавства України є ЦК України. Актами цивільного законодавства є також інші закони України, які приймаються відповідно до Конституції України та цього Кодексу. Якщо суб`єкт права законодавчої ініціативи подав до Верховної Ради України проєкт закону, який регулює цивільні відносини інакше, ніж цей Кодекс, він зобов`язаний одночасно подати проєкт закону про внесення змін до ЦК України. Поданий законопроєкт розглядається Верховною Радою України одночасно з відповідним проєктом закону про внесення змін до ЦК України (частини перша та друга статті 4 ЦК України).

Прийнятий 16.01.2003 ЦК України набрав чинності 01.01.2004, тоді як Закон № 1961-IV був прийнятий 01.07.2004 та набрав чинності 01.01.2005. Положення частини першої статті 1198 ЦК України діє у незмінній редакції з часу набрання чинності цим Кодексом. Так само незмінними залишаються положення статті 25 Закон № 1961-IV.

Оскільки парламент прийняв окремий Закон № 1961-IV після ЦК України, то його положення не мали би суперечити приписам зазначеного Кодексу. Пунктом 27.2 статті 27 Закону № 1961-IV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Прийняття законів, які регулюють однопредметні цивільні відносини інакше, ніж ЦК України, можливе тільки з одночасним внесенням змін до цього Кодексу (аналогічний підхід зайняв Конституційний Суд України у Рішенні від 13.03.2012 № 5-рп/2012 у справі № 1-7/2012 за конституційним зверненням громадянки ОСОБА_7 щодо офіційного тлумачення положення частини четвертої статті 3 Закону України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» (справа про заборону розірвання договорів інвестування житлового будівництва) (абзац сьомий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Отже, якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні положення різного змісту, то пріоритетними є положення ЦК України.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах: від 22.06.2021 у справі № 334/3161/17, провадження № 14-188цс20 (пункт 17), від 18.01.2022 у справі № 910/17048/17, провадження № 12-85гс20 (пункт 78), від 29.06.2022 у справі № 477/874/19, провадження № 14-24цс21, до розгляду якої касаційне провадження зупинялося у цій справі.

У зв`язку з викладеним доводи позивача про те, що Закон № 1961-IV є спеціальним нормативно-правовим актом у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а ЦК України є загальним цивільно-правовим актом, а тому у разі розбіжності підлягає застосуванню спеціальний нормативно-правовий акт, прийнятий пізніше, є помилковим. У цій частині Верховний Суд змінює мотиви рішення суду першої інстанції.

Таким чином Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у Постанові від 05.12.2022 в цивільній справі № 304/936/19 відступила від висновків, викладених у постановах: від 25.11.2020 у справі № 747/522/19 (провадження № 61-3640св20); від 09.06.2021 у справі № 440/510/19 (провадження № 61-17890св20), ухвалених Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду.

Крім того, вимоги позивача ОСОБА_2 про виплату їй 93700,01 грн. за втрату годувальника є необгрунтованою, оскільки з наданих суду доказів вбачається, що під час звернення до відповідача ОСОБА_2 не заявляла вимогу по втраті годувальника та не надавала документів, які б засвідчували її інвалідність. Також, суду не надано доказів того, що на момент смерті батька ОСОБА_6 - дочка була інвалідом, так як згідно копії довідки до акту огляду МСЕК серії 12 ААБ № 372830 (а.с. 9), ОСОБА_2 мала Третю групу інвалідності з дитинства, інвалідність встановлено на строк до 01.01.2021, її батько ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , та доказів продовження інвалідності суду не надано. Внаслідок чого, вона не має права на отримання страхового відшкодування по втраті годувальника, окрім того, дана виплата виплачується її неповнолітньому брату ОСОБА_4 .

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, тому суд дійшов висновку про необґрунтованість пред`явлених до нього позовних вимог, у зв`язку із чим суд відмовляє у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі звільнені від сплати судового збору, тому з врахуванням відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,суд відповідно до ст. 141 ЦПК України, приходить до висновку, що судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 89, 264, 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , подану представником ОСОБА_3 до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА "СТРАХОВА ГРУПА «ТАС», про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого - відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: