ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«03» вересня 2024 року

м. Харків

справа № 646/2865/24

провадження № 22ц/818/1965/24

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Пилипчук Н. П., Тичкової О. Ю.,

за участю секретаря - Волобуєва О.О.,

учасники справи:

позивач - Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут», представниця позивача - Товстик А. О.,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» на ухвалу судді Червонозаводського районного суду м. Харкова Благої І.С. від 15 березня 2024 року

в с т а н о в и в:

У березні 2024 року Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» заборгованість за спожиту електричну енергію за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 65-331 від 01 січня 2019 року за період з жовтня 2022 року по листопад 2023 року у сумі 354 247,72 грн, пеню - 59 898,55 грн, 3% річних - 5 720,12 грн, інфляційні втрати - 7 804,22 грн та судовий збір - 6 415,02 грн.

Ухвалою судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 березня 2024 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії, роз`яснено позивачу, що заявлені ним позовні вимоги можуть бути вирішені в порядку господарського судочинства.

На вказану ухвалу судді Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» подав апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права. Так, як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань фізична особа-підприємець ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність 30 січня 2017 року. Таким чином, станом на момент приєднання до договору про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 65-331 від 01 січня 2019 року ОСОБА_1 припинив свою підприємницьку діяльність, тобто не був фізичною особою-підприємцем. Зазначив, що вказаний у позовних вимогах період заборгованості за спожиту електричну енергію з жовтня 2022 року по листопад 2023 року не входить до періоду, коли відповідач здійснював підприємницьку діяльність. Посилався на те, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 27 листопада 2023 року у справі № 922/4941/23 відмовлено у відкритті провадження у справі, оскільки розгляд справи відноситься до юрисдикції загальних судів.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

До суду апеляційної інстанції учасники справи, будучи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, не з`явилися. 03 вересня 2024 року до суду апеляційної інстанції від представниці позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. В заяві зазначено, що вимоги апеляційної скарги вона підтримує. Клопотань щодо відкладення розгляду справи від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило. У зв`язку з чим суд апеляційної інстанції уважав за можливе розглянути справу за їх відсутності на підставі частини другої статті 372 ЦПК України.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» необхідно задовольнити, ухвалу судді - скасувати.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позов пред`явлено відносно укладеного договору з суб`єктом підприємницької діяльності фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 , а тому з огляду на предмет, характер спору та фактичний суб`єктний склад сторін, спір у цій справі є господарським, у зв`язку із чим справа підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що у березні 2024 року Приватне акціонерне товариство «Харківенергозбут» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про постачання електричної енергії, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» заборгованість за спожиту електричну енергію за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 65-331 від 01 січня 2019 року за період з жовтня 2022 року по листопад 2023 року у сумі 354 247,72 грн, пеню у сумі 59 898,55 грн, 3% річних у сумі 5 720,12 грн, інфляційні втрати у сумі 7 804,22 грн та судовий збір в розмірі 6 415,02 грн.

01 січня 2019 року між Приватним акціонерним товариством «Харківенергозбут» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 65-331. Проте, договір не містить підпису сторін (а.с.24-30).

Як вбачається з витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, фізична особа -підприємець ОСОБА_1 припинив свою підприємницьку діяльність 30 січня 2017 року, номер запису № 2000257, підстава: власне рішення (а.с.126).

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 27 листопада 2023 року у справі № 922/4941/23 за позовом Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 65-331 від 01 січня 2019 року за період з жовтня 2022 року по серпень 2023 року у сумі 331 190,25 грн, пеню у сумі 42 333,94 грн, 3 % річних у розмірі 2 696, 01 грн та інфляційні втрати у розмірі 3 302,52 грн, відмовлено Приватному акціонерному товариству «Харківенергозбут» у відкритті провадження у справі, роз`яснено позивачу, що розгляд справи даної справи відноситься до юрисдикції загальних судів (а.с.137-138).

Визначаючи співвідношення понять фізичної особи та фізичної особи - підприємця і їх правового статусу, необхідно зазначити таке.

Людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою (частина перша статті 24 ЦК України).

За вимогами статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті (частини друга та четверта зазначеної статті).

Відповідно до статті 26 ЦК України всі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Кожна фізична особа має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (стаття 42 Конституції України). Це право закріплено й у статті 50 ЦК України, у якій передбачено, що право на здійснення підприємницької діяльності, яку не заборонено законом, має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Тобто фізична особа, яка бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого вона набула з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - підприємця. При цьому правовий статус фізичної особи - підприємця сам по собі не впливає на будь-які правомочності фізичної особи, зумовлені її цивільною право - і дієздатністю, та не обмежує їх.

Такий підхід Великої Палати Верховного Суду щодо співвідношення понять фізичної особи та фізичної особи - підприємця і їх правового статусу є усталеним, що підтверджено, зокрема, у постановах від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15-ц (провадження № 14-280цс18); від 24 квітня 2018 року у справі № 303/5186/15-ц (провадження № 14-86цс18); від 15 травня 2019 року у справі № 904/10132/17 (провадження № 12-43гс19); від 21 вересня 2019 року у справі № 922/4239/16 (провадження № 12-102гс19); від 03 липня 2019 року у справі № 916/1261/18 (провадження № 12-37гс19); від 09 жовтня 2019 року у справі № 209/1721/14-ц (провадження № 14-418цс19) тощо.

Отже, з моменту державної реєстрації фізичної особи - підприємця, фізична особа фактично перебуває у двох правових статусах - як фізична особа, та як фізична особа - підприємець.

При цьому наявність статусу підприємця не свідчить про те, що така особа виступає як підприємець у всіх правовідносинах або ж що всі подальші правовідносини за участю цієї особи мають ознаки господарських, адже фізична особа продовжує діяти як учасник цивільних відносин, зокрема, укладаючи правочини для забезпечення власних потреб, придбаваючи нерухоме та рухоме майно тощо (див. висновки Великої Палати Верховного Суду, сформульовані, зокрема, у постановах від 14 березня 2018 року у справі № 2-7615/10 (провадження № 14-17цс18), від 05 червня 2018 року у справі № 522/7909/16-ц (провадження № 14-150цс18)).

Відповідно до статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Відтак підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Такий висновок Велика Палата Верховного Суду зробила в постановах від 13 березня 2018 року у справі № 306/2004/15-ц (провадження № 14-39цс18), від 15 травня 2019 року у справі № 904/10132/17 (провадження № 12-43гс19), від 02 жовтня 2019 року у справі № 263/2359/19 (провадження № 14-467цс19), від 25 лютого 2020 року у справі № 916/385/19 (провадження № 12-167гс19) та інших.

Згідно із частинами першою, другою статті 55 ГК України суб`єктами господарювання визнаються учасники господарських відносин, які здійснюють господарську діяльність, реалізуючи господарську компетенцію (сукупність господарських прав та обов`язків), мають відокремлене майно і несуть відповідальність за своїми зобов`язаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законодавством.

Суб`єктами господарювання є, зокрема, юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, а також громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці.

У частині першій статті 58 ГК України передбачено, що суб`єкт господарювання підлягає державній реєстрації як юридична особа чи фізична особа - підприємець у порядку, визначеному законом.

Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що в господарському законодавстві юридична особа та фізична особа - підприємець охоплюються спільним поняттям «суб`єкт господарювання».

У постанові від 25 лютого 2020 року у справі № 916/385/19 (провадження

№ 12-167гс19) Велика Палата Верховного Суду виснувала, що вирішення питання про юрисдикційність спору за участю фізичної особи - підприємця залежить від того, виступає чи не виступає фізична особа як сторона у спірних правовідносинах суб`єктом господарювання та чи є ці правовідносини господарськими.

Аналогічний висновок викладено й у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 червня 2023 року у справі № 125/1216/20 (провадження № 14-25цс23).

Матеріали справи містять договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг № 65-331 від 01 січня 2019 року між Приватним акціонерним товариством «Харківенергозбут» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 . В свою чергу договір не містить підпису сторін.

Також матеріали справи свідчать про те, що з 30 січня 2017 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 припинив свою підприємницьку діяльність, номер запису № 2000257.

Таким чином, починаючи з 30 січня 2017 року стороною вищевказаного договору є не суб`єкт підприємницької діяльності, а фізична особа - ОСОБА_1 .

Отже, як за суб`єктним складом, так і, виходячи зі змісту спірних правовідносин, спір між сторонами не є спором двох суб`єктів господарювання, а отже підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Схожий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі № 591/3003/21 (провадження № 61-13964св23).

Крім того, ухвалою Господарського суду Харківської області від 27 листопада 2023 року у справі № 922/4941/23 відмовлено Приватному акціонерному товариству «Харківенергозбут» у відкритті провадження у справі та роз`яснено, що розгляд даної справи відноситься до юрисдикції загальних судів.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про відмову у відкриття провадження у справі з підстав, визначених пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України.

Виходячи з того, що ухвалу суду постановлено з порушенням норм процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, судова колегія вважає за необхідне відповідно до статті 379 ЦПК України апеляційну скаргу - задовольнити, ухвалу судді - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Оскільки наразі вирішується лише процесуальне питання, а не розглядається справа по суті, тому підстав для розподілу судового збору за розгляд справи апеляційним судом не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.379, ст. ст. 381-384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Харківенергозбут» - задовольнити.

Ухвалу судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 15 березня 2024 року - скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Н. П. Пилипчук

О. Ю. Тичкова

Повний текст постанови складено 03 вересня 2024 року.