Провадження № 2/638/1964/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

19.02.2024 місто Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді Штих Т. В.,

за участю секретаря Зайченко Р. О.,

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить припинити стягнення аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, які стягуються на підставі рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області. Виконавчий лист Ізюмського міськрайонного суду Харківської області про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки, визнати таким, що не підлягає виконанню з дня набрання рішенням суду законної сили.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області стягнуто з позивача, ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 , на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

В обгрунтування позивач зазначає, що на теперішній час ОСОБА_2 разом з дитиною, після окупації виїхали до Тульської області Російської Федерації, тому позивач вважає, що має право та підстави для звільнення від сплати аліментів.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові, та просив суд їх задовольнити. Надав пояснення аналогічні викладеним.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання повторно не зявилася, будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи.

У зв`язку з тим, що судом вживалися заходи щодо виклику відповідачки, однак остання в судове засідання не з`явивилась, заяви про розгляд справи за її відсутності до суду не надходило, також відповідачка не скористалась своїм правом та не подала до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку з чим суд, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача.

Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Заслухавши вступне слово позивача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основних свобод, ратифікованої Верховною Радою України 17.07.1997 року, кожний при вирішенні питання про його цивільні права і обов`язки має право на відкритий і справедливий судовий розгляд незалежним і безстороннім судом. Складовою частиною справедливого судочинства є доступ до судової процедури з усіма атрибутами контролю за порушеннями при звільненні з роботи з боку працедавців - власників та керівників господарських товариств, підприємств, установ, організацій.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, наякі вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5. даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч. 6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач вказував, що рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області стягнуто аліменти з нього на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі частини всіх видів заробітку (доходу) але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, однак до матеріалів справи не додано ані рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області, ані виконавчого листа виданого на підставі цього рішення, який позивач просить визнати таким, що не підлягає виконанню. До того ж представник позивача 09.02.2024 подав до суду клопотання, в якому вказав що аліменти стягуються на підставі судового наказу виданого Ізюмським міськрайонним судом Харківської області 13.12.2021, але копію цього наказу не додав до свого клопотання.

Підставою для подання вказаного позову, позивачем зазначено те, що ОСОБА_2 разом з дитиною, після окупації виїхали до Тульської області Російської Федерації, однак на підтвердження цього посилався на довідку Начальника Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, в якій вказано, що встановити фактичне місе знаходження ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не надалось можливим, але до категорії безвісно зниклих віднести їх не можливо.

Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України.

Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.2 ст.181 Сімейного Кодексу України за домовленістю між батьками дитини той, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 2 статті 188 Сімейного кодексу України зазначає, що батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

Відповідно до п.17 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і відповідно право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

Згідно з ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

04.03.2022 року набрала чинності Постанова КМУ від 03.03.2022р. №187 «Про забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави Україна у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації», відповідної якої: для забезпечення захисту національних інтересів за майбутніми позовами держави України у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації установлено до прийняття та набрання чинності Законом України щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, мораторій (заборону) на: виконання, у тому числі в примусовому порядку, грошових та інших зобов`язань, кредиторами (стягувачами) за якими є Російська Федерація або такі особи (далі - особи, пов`язані з державою-агресором): громадяни Російської Федерації, крім тих, що проживають на території України на законних підставах; відчуження, передачу в заставу, будь-які інші дії, які мають чи можуть мати наслідком відчуження нерухомого майна, цінних паперів, корпоративних прав, транспортних засобів, повітряних та морських суден, суден внутрішнього плавання Російською Федерацією або особами, пов`язаними з державою-агресором крім безоплатного відчуження на користь держави Україна.

Законом України № 2129-ІХ від 15.03.2022 року внесено зміни до розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження» розділ доповнено пунктом 10-2 наступного змісту: До набрання чинності законом щодо врегулювання відносин за участю осіб, пов`язаних з державою-агресором, зупиняється вчинення виконавчих дій, забороняється заміна стягувачів у виконавчих діях, стягувачами за якими є Російська Федерація або такі особи: громадяни Російської Федерації.

Водночас, цим же пунктом 10-2 визначено: припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника (крім рішень про стягнення аліментів та рішень, боржниками за якими є громадяни Російської Федерації).

Статтями 188 та 197 Сімейного кодексу України передбачено порядок звільнення від сплати аліментів та звільнення від сплати заборгованості по аліментам.

Інших підстав для звільнення від сплати встановлених рішенням суду аліментів діючим законодавством не передбачено.

На підставі викладеного, у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.

Згідно з п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Разом з тим, оскільки позивачу у задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати необхідно віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст. 12, 13, 141, 200, 206, 259, 223, 264 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини залишити без задоволення.

Повний текст рішення складений 29 лютого 2024 року.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Роз`яснити сторонам у справі, що згідно з вимогами ч. 1 ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто суб`єктом подання заяви про перегляд заочного рішення є виключно відповідач, а не інші особи, які беруть участь у справі. Повторне заочне рішення сторони можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Т. В. ШТИХ