Справа № 455/778/21 Головуючий у 1 інстанції: Кушнір А.В.
Провадження № 22-ц/811/2717/23 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретар судового засідання - Зеліско-Чемерис К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 25 липня 2023 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

у червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з вказаним позовом, в якому просила:

- встановити факт її проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини;

- визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , та після його смерті відкрилась спадщина. На підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Старосамбірською держконторою 23 грудня 1999 р. за реєстром № 1823, спадкодавцю на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 . В позивача на праві власності перебуває квартира АДРЕСА_2 , підставою виникнення права власності є свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на основі якого вона успадкувала відповідну квартиру від матері ОСОБА_5 . Зазначала, що до смерті ОСОБА_4 вона протягом строку не менше 5 років спільно із сім`єю, у т. ч. з покійною мамою, опікувалася спадкодавцем, який був у похилому віці, доглядала його до моменту смерті, а також постійно фактично проживала у зазначеному будинку АДРЕСА_3 разом із спадкодавцем, будучи пов`язаною з ним спільним побутом, здійснювала догляд, поточне утримання та ремонт у згаданих квартирах. Спадкодавцем не було складено заповіту, і у ОСОБА_4 серед родичів є лише племінник ОСОБА_3 - син його рідного брата ОСОБА_6 , який відповідно до статті 1265 ЦК України мав право на спадкування за законом у п`яту чергу. Водночас, майнових спорів з ОСОБА_3 з приводу заявлених вимог про спадкування щодо квартири не існує. ОСОБА_7 відомі усі обставини справи і проти позовних вимог він не заперечує.

Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 25 липня 2023 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовлено.

В вересні 2023 року ОСОБА_1 оскаржила рішення суду першої інстанції, подавши апеляційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , в якій просить рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 25 липня 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов невірного висновку, що позивачем не доведено факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, адже такі обставини підтверджуються показами свідків, письмовими доказами, зокрема заявою відповідача ОСОБА_3 про визнання заявлених вимог. Не враховано місцевим судом, що позивачка доглядала та вела спільний побут з ОСОБА_4 , здійснювала ремонті роботи в квартирі останнього. Зазначає про те, що спадкодавцем заповіту складено не було, а єдиний спадкоємець ОСОБА_3 спадщину не прийняв, останній проти визнання позовних вимог не заперечує.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідачів не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції.

28 листопада 2023 року до суду апеляційної інстанції надійшла заява відповідача ОСОБА_3 в якій він просить проводити апеляційний розгляд за його відсутності. У поданій заяві ОСОБА_3 також просить рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 25 липня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

29 лютого 2024 року через систему «Електронний суд» надійшла заява Добромильської міської ради Самбірського району Львівської області про розгляд справи у відсутності їхнього представника. У поданій заяві також зазначено, що проти задоволення позову вони не заперечують.

Позивач та його представник належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду апеляційної інстанції не з`явились, про причини своєї неявки не повідомили.

Наведене, на думку колегії суддів, не перешкоджає розгляду справи у відсутність її учасників.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 63 роки, місце смерті смт. Нижанковичі Старосамбірського району Львівської області.

ОСОБА_4 за життя належала на праві власності квартира АДРЕСА_1 , на підставі до Договору купівлі-продажу, посвідченого Старосамбірською держконторою 23 грудня 1999 року за реєстром № 1823, та реєстраційного посвідчення, виданого Самбірським міжміським бюро технічної інвентаризації управління житлово-комунального господарства Львівської обласної державної адміністрації від 08 лютого 2000 року.

Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) спадкова справа після смерті спадкодавця ОСОБА_4 в нотаріальній конторі не заводилася, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті останнього до нотаріальної контори ніхто із спадкоємців не звертався.

У відповідності до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), за параметрами запиту: ОСОБА_4 - за вказаними параметрами запиту у Спадковому реєстрі інформація відсутня.

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 08 травня 2018 року та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 123256816 від 08 травня 2018 року.

Зі змісту нотаріально посвідчених письмових заяв-свідчень ОСОБА_8 та ОСОБА_9 убачається, що їм відомо, що в квартирі АДРЕСА_2 проживала ОСОБА_5 разом із сім`єю, зокрема дочкою ОСОБА_1 та з кінця 1990-х років, по сусідству разом з ними у квартирі АДРЕСА_1 мешкав ОСОБА_4 - чоловік похилого віку, який потребував постійного догляду. ОСОБА_1 опікувалася як мамою, так і ОСОБА_4 не менш як 5 років, і до смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_1 разом із сім`єю доглядала за останнім, постійно фактично проживала у зазначеному будинку АДРЕСА_3 , будучи пов`язаною з ним спільним побутом, здійснювала поточне утримання, ремонт в згаданих квартирах. ОСОБА_4 добре ставився до ОСОБА_1 і ще за життя передав їй оригінали всіх документів на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала йому на праві приватної власності. ОСОБА_1 продовжувала утримувати весь будинок АДРЕСА_3 , так і після смерті ОСОБА_4 , так і після смерті матері, станом на сьогодні провела його капітальний ремонт.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (див.: постанову Верховного Суду від 08 листопада 2023 року в справі №761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22)).

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення (див., зокрема, постанову Верховного Суду від 03 травня 2018 року в справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18).

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб, а саме чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім`єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини.

Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Тлумачення наведеної норми права вказує, що для визначення статусу сім`ї необхідно встановити три складові: особи спільно проживали; ці особи пов`язані спільним побутом; ці особи мають взаємні права та обов`язки.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня2023 року у справі № 582/18/21 (провадження № 61-20968сво21) викладено такий висновок:

«1. За загальним правилом дія актів цивільного законодавства в часі має футороспективний характер, тобто спрямована на майбутнє. У зв`язку з чим акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності; із загального правила про застосування актів цивільного законодавства до спадкових відносин, що виникають з моменту відкриття спадщини, абзацом 1 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачається виняток і допускається застосування ЦК України до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання ним чинності. Відповідно, п`ятирічний строк, передбачений статтею 1264 ЦК України, повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, у тому числі до набрання чинності цим Кодексом.

ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності (пункт 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

2. Слід розмежовувати сферу дії статті 74 СК України і статті 1264 ЦК України, оскільки зазначені норми регулюють різні правовідносини (сімейні та спадкові). Якщо вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу заявлена у зв`язку з таким проживанням не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, відповідні відносини є спадковими і до них слід застосовувати статтю 1264 ЦК України».

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша стаття 81 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи справу по суті пред`явлених вимог, суд першої інстанції встановивши, що що з монету набуття покійним ОСОБА_4 права власності на квартиру АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу від 23 грудня 1999 року і до моменту його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 пройшло менше п`яти років, а саме: 4 роки, 11 місяців, 18 днів (23.12.1999 - 10.12.2004), а також те, що позивачем жодних доказів проживання останнього за вказаною адресою, ще до набуття ним права власності на вказане майно не подано, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, і дана підстава є самостійною та достатньою підставою для такої відмови.

У зв`язку із наведеним, місцевий суд безпідставно одночасно відмовив в задоволенні позову також з підстав його недоведеності, адже такі підстави є взаємовиключними.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 364 ЦПК України визнання апеляційної скарги іншою стороною враховується судом апеляційної інстанції у частині наявності або відсутності фактів, які мають значення для вирішення справи.

З огляду на висновку суду апеляційної інстанції у даній справі, відсутні підстави враховувати визнання апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_3 у поданій ним заяві.

Щодо незаперечення проти задоволення позову іншими відповідачем у справі - Добромильською міською радою Самбірського району Львівської області, в адресованій суду апеляційної інстанції заяві, колегія суддів, виходить з того, що визнання позову можливе в суді першої інстанції, а не на стадії апеляційного розгляду, відтак не убачає підстав для розгляду відповідної заяви цього відповідача.

Пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За приписами частини другої статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню; порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин (частина четверта статті 376 ЦПК України).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення слід змінити в мотивувальній частині, виклавши таку в редакції цієї постанови, а в решті рішення суду слід залишити без змін, адже таке ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги щодо вирішення справи по суті, висновків суду не спростовують.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням висновків суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, враховуючи, що оскаржуване рішення змінено в мотивувальній частині, підстави для розподілу (перерозподілу) судових витрат у справі, відсутні.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 376, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , задовольнити частково.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 25 липня 2023 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 лютого 2024 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич