Справа №:755/9305/23
Провадження №2/755/389/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" березня 2024 р. м. Київ

Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

Головуючого судді - Коваленко І.В.,

при секретарі судового засідання - Назаровій І.В.,

розглянувши в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, в залі суду, в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 про стягнення боргу та пені по аліментам,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду, просила стягнути з ОСОБА_2 один мільйон сорок дев`ять тисяч шістсот двадцять гривень 71 копійок боргу та пені по аліментам, що є предметом спору.

Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом до суду, позивач посилається на наступне, що після розірвання шлюбу між батьками позивачки був письмово укладений договір про утримання спільної дитини, за яким мати позивачки вирішила жити окремо, своїм особистим життям і добровільно зобов`язалась сплачувати аліменти на дитину, яка залишилась проживати з батьком, в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною вісімнадцяти років, враховуючи невизначеність розміру доходів матері. Мати позивачки свої фінансові обов`язки по утриманню дитини не виконувала, а батько позивачки не звернувся до суду в інтересах дитини за стягненням аліментів з її матері згідно умов договору. З 14 років позивачка набула процесуальне право самостійного звернення до суду за захистом своїх прав, яке реалізує даним позовом. Мати позивачки не має на утриманні інших осіб, живе в своє задоволення, не працюючи і ні про кого не піклуючись, має у власності декілька об`єктів нерухомості, за рахунок яких має матеріальну можливість виконати свій аліментний обов`язок перед дитиною, яку народила і кинула. Водночас, позивачка потребує грошей для оплати подальшого навчання задля отримання спеціальності. Згідно виконаного позивачем розрахунку боргу по несплаченим аліментам та пені за період часу з жовтня 2012 року по травень 2023 року, розмір боргу по несплаченим аліментам становить 240 070,00 гривень та 809 550,71 пені за останній рік, а загалом 1 049 620,71 гривень, яку позивач просить стягнути на її користь з відповідача.

10 липня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

17.07.2023 року позивачка ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали суду від 10.07.2023 року направила заяву про усунення недоліків.

21 липня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 про стягнення боргу та пені по аліментам за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, учасникам справи роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки; копію вказаної ухвали направлено учасникам у справі.

Копію вказаної ухвали суду разом з копією позовної заяви з додатками відповідачем ОСОБА_2 не було отримано, поштове повідомлення повернулось до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Копію вказаної ухвали суду разом з копією позовної заяви з додатками третьою особою ОСОБА_3 не було отримано, поштове повідомлення повернулось до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Згідно з частин 1-2 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

19 вересня 2023 року до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 , за довіреністю - ОСОБА_4 про визнання позову та про розгляд без участі сторони відповідача.

03 жовтня 2023 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 01 листопада 2023 року.

06 березня 2024 року сторони та третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не з`явились, про день, час та місце судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Морозов О.В. подали до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, при цьому представник відповідачки визнав позов у повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що батьками позивачки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є батько: ОСОБА_3 та мати: ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві 02 листопада 2007 року. (а.с.8, 29)

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Виходячи з положень ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

За ч. ч. 2 та 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способом виконання батьками обов`язку утримувати дитину є певна сукупність дій або ж одна дія, прийом або система прийомів, які дають можливість досягти визначеного результату - забезпечення реалізації права дитини на достатній життєвий рівень.

Стаття 181 Сімейного кодексу України є уніфікованою з приводу встановлення загальних засад щодо способів виконання обов`язку батьків утримувати дитину. Вказана стаття СК України розмежовує особливості виконання батьками обов`язку утримувати дитину: за формою виконання згідно з домовленістю батьків (ч. 2) чи за рішенням суду (ч. 3).

Судом встановлено, що 07 жовтня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено письмовий Договір про утримання спільної дитини. Нотаріальне посвідчення вказаного договору відсутнє.

Відповідно до предмету договору, сторони прийшли до згоди щодо утримання спільної дитини, а саме: мати дитини щомісячно сплачує батьку дитини аліменти в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Сторони договору погодились, що аліменти, які сплачує мати дитини, є власністю дитини, так само як і весь розмір пені в разі несплати або прострочення сплати аліментів.

За умовами Договору між батьками, встановлено, що в разі невиконання зобов`язань за цим договором мати, батько та дитина, кожний ремо або разом, мають право звернутися до суду.

Відповідно до ч.6 ст.6 Сімейного кодексу України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї.

Сімейні відносини регулюються цим кодексом та іншими нормативно-правовими актами на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. ( ч. 1 та ч. 9 ст. 7 СК України)

Серед загальних засад регулювання сімейних відносин у частині другій статті 7 СК України закріплена можливість урегулювання цих відносин за домовленістю (договором) між їх учасниками.

Стаття 9 СК України визначає загальні межі договірного регулювання відносин між подружжям, а саме: така домовленість не повинна суперечити вимогам СК України, іншим законам та моральним засадам суспільства. Під вимогами законів у цьому випадку слід розуміти імперативні норми, що встановлюють заборону для договірного регулювання відносин подружжя.

Глава 15 Сімейного кодексу України передбачає ряд самостійних способів отримання аліментів: за рішенням суду (ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України), за ініціативою платника чи одержувача (ст. 187 Сімейного кодексу України, шляхом подачі відповідних заяв за місцем роботи заявника), за договором між батьками про сплату аліментів на дитину (ст. 189 Сімейного кодексу України, при цьому, такий договір підлягає укладенню в письмовій формі та нотаріальному посвідченню, тому факт його укладення не може підтверджуватись показаннями свідків).

Відповідно до ч. 1 ст. 189 Сімейного кодексу України, батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини, передусім є категорією цивільного права, то відповідно до статті 8 СК України у випадках договірного регулювання сімейних відносин повинні застосовуватися загальні норми статей 3, 6 ЦК України щодо свободи договору, а також глав 52, 53 ЦК України щодо поняття та умов договору, його укладення, зміни і розірвання.

Так, частина третя статті 6 ЦК України передбачає, що сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд, надаючи, таким чином, особам право вибору: використати існуючі норми законодавства для регулювання своїх стосунків або встановити для цих стосунків власні правила поведінки.

Отже принцип свободи договору відповідно до статей 6, 627 ЦК України є визначальним та полягає у наданні особі права на власний розсуд реалізувати, по-перше: можливість укласти договір (або утриматися від укладення договору); по-друге, можливість визначити зміст договору на власний розсуд, враховуючи при цьому зустрічну волю іншого учасника договору та обмеження щодо окремих положень договору, встановлені законом.

Таким чином сторони не можуть на власний розсуд врегулювати у договорі свої відносини, лише у випадках якщо: існує пряма заборона, встановлена актом цивільного законодавства; заборона випливає із змісту акта законодавства; така домовленість суперечить суті відносин між сторонами.

За змістом наведених норм чинного законодавства убачається, що норми сімейного і цивільного законодавства не містять заборони чи обмеження права сторін договору у визначені цими сторонами правового режиму участі батька (матері) у вихованні дитини та визначення місця проживання дитини.

Відповідно до ч.2 ст.189 Сімейного кодексу України, у разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Як роз`яснено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року за №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», в разі невиконання батьком (матір`ю) свого обов`язку за договором стягнення аліментів здійснюється не за судовим рішенням, а на підставі виконавчого напису нотаріуса органом державної виконавчої служби.

Таким чином, у разі недотримання умов укладеного договору платником аліментів той з батьків, з ким проживає дитина, має право звернутися до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Договір з вчиненим виконавчим написом може бути переданий до державної виконавчої служби. У такому разі аліменти будуть стягуватися з платника примусово у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», у розмірі, передбаченому договором, без звернення до суду.

Процесуальний порядок вчинення виконавчих написів регулюється ст. 87-91 Закону України «Про нотаріат» та гл. 16 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або уповноваженим представником будь-якому нотаріусу, незалежно від місця виконання вимоги, подається письмова заява, зміст якої відповідає вимогам пп.2.1 п.2 гл.16 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 83 Цивільного процесуального кодексу України позивач, особа, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви; відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі у дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму. Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Підставою звернення до суду з даним позовом є те, що відповідачка не виконує умови договору - не сплачує аліменти на утримання доньки.

Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до умов наданого позивачкою Договору, сторони погодились, що аліменти, які сплачує мати дитини, є власністю дитини, так само як і весь розмір пені в разі несплати або прострочення сплати аліментів.

Так, згідно п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» до виконавчих документів, зокрема, належить і виконавчий напис нотаріуса.

Відповідно ч. 2 ст. 189 СК України, а саме, у разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Суд зазначає, що в разі невиконання ОСОБА_2 аліментних зобов`язань, позивач має право звернутися до нотаріуса для вчинення виконавчого напису, який потім подається до органів державної виконавчої служби для примусового виконання обов`язку по сплаті аліментів.

Жодних письмових доказів того, що ОСОБА_1 зверталась до нотаріуса за одержанням виконавчого напису, суду надано не було.

Відповідно до ст.80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 про стягнення боргу та пені по аліментам, оскільки положеннями ст.189 СК України визначений порядок стягнення аліментів за нотаріально посвідченим договором про сплату аліментів на дитину, в разі невиконання одним з батьків свого обов`язку за таким договором - у позасудовому порядку за виконавчим написом нотаріуса, а за наявними матеріалами та поданими доказами, виходячи з положень ст. 13 ЦПК України, відсутні й підстави в даному провадженні стягувати пеню по аліментам.

Відповідно до положень ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 180, 181, 182, 189 Сімейного кодексу України, ст. ст. 2, 4, 12, 76-81, 89, 133, 141, 206, 223, 259, 263-265, 273, 280, 284, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в:

Відмовити у задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3 про стягнення боргу та пені по аліментам.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя: