07.11.2024 Єдиний унікальний номер 205/4839/24
Провадження № 2/205/2643/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2024 рік м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Бізяєвої Н.О.

за участю секретаря судового засідання Акіменко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради Донецької області, про визнання права власності на квартиру,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 , в особі представника за древністю ОСОБА_2 , звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до Маріупольської міської ради Донецької області, в якій про визнання права власності на квартиру, яка зареєстрована в канцелярії 19 квітня 2024 року (єдиний унікальний номер справи 205/4839/24).

В обґрунтуванні позову зазначено, що ОСОБА_1 , є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання від 01 вересня 2006 року, посвідченого Четвертою Маріцпольською нотаріальною конторою, що підтверджується відомостями щодо реєстрації прав на вказану частину квартири, які містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно. У зв`язку з російською агресією проти України, у період бойових дій у м. маріуполі Донецької області, у багатоквартирній будинок АДРЕСА_2 влучив снаряд, внаслідок чого її квартира повністю згоріла разом із оригіналом правовстановлюючого документу. З метою отримання дублікату договору довічного утримання від 01.09.2006 року вона звернулась до Східного міжрегіонального управління юстиції, проте відповіді не отримала. Отримати дублікат правовстановлюючого документу наразі неможливо, що позбавляє її можливості реалізувати права власника майна.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 квітня 2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження і призначено підготовче судове засідання на 23 травня 2024 рік.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 травня 2024 року позовну заяву залишено без руху і надано стороні позивача строк на усунення встановлених недоліків позовної заяви.

На адресу суду від позивача, в особі представника адвоката Горбачової Г.М. надійшла заява про усунення недоліків з додатками, зареєстрована в канцелярії 10 червня 2024 року, з якої встановлено, що недоліки позову були усунені позивачем, у зв`язку з чим по справі було призначено підготовче судове засідання на 11.07.2024 о 13:50 год.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2024 року підготовче провадження закрито, справу призначено до розгляду по суті.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, причини не явки суду не відомі, були повідомлені належним чином.

Представник відповідача Маріупольської міської ради Донецької області Бастрига С.М., який діє на підставі довіреності, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Просив вирішити справу за наявними матеріалами, з прийняттям відповідного рішення на розсуд суд, згідно вимог діючого законодавства.

Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши добуті та представлені докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 345077582 від 02.09.2023 року на підставі договору довічного утримання, 1-2540, 01.09.2006, посвідченого Четвертою маріупольською державною нотаріальною конторою і зареєстрованого в реєстрі, ОСОБА_3 належить квартира АДРЕСА_3 , загальною площею 53,6 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку із військовою агресією РФ проти України введено військовий стан з 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який триває по теперішній час.

Згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих РФ, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, вся територія Маріупольського району Донецької області з 05 березня 2022 року по теперішній час є тимчасово окупованою РФ територією України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позов обґрунтовано наявністю підстав для застосування положень ст. 392 ЦК України щодо визнання права власності в судовому порядку, а саме посиланням на втрату правовстановлюючих документів на об`єкти нерухомого майна внаслідок військових дій, які ведуться військами РФ на території України, та неможливістю у зв`язку із цим підтвердити право власності позивача на нерухоме майно у будь-який інший спосіб, аніж за відповідним рішенням суду про визнання права власності.

На запит позивача щодо отримання документів, що підтверджують право власності на об`єкти нерухомості Східне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Харків) відповіді не надало.

Будь-яких клопотань про витребування чи забезпечення доказів від учасника справи чи її представника до суду не надходило.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Визначаючи предмет позову, як спосіб захисту права чи інтересу, важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у ст. 16 ЦК України, за приписами якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності: 1) якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (за умови, що позивач не перебуває з цими особами у зобов`язальних відносинах, оскільки права осіб, які перебувають у зобов`язальних відносинах, повинні захищатися за допомогою відповідних норм інституту зобов`язального права); 2) у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За приписами процесуального законодавства позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу. Тобто, учасники справи - це суб`єкти матеріально-правових відносин, які виступають на захист своїх інтересів, і на яких поширюється законна сила судового рішення. Позивачем є особа, яка має право вимоги (кредитор), а відповідачем - особа, яка повинна виконати зобов`язання (боржник).

Відповідачем у позові про визнання права власності є будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності власника, або така особа, що має до майна власний інтерес.

Варто зазначити про те, що в разі втрати правовстановлюючого документа позивач звертається до суду, як правило, у зв`язку з неможливістю реалізації ним свого права власності. У таких випадках суб`єктивне право власності іншими особами не порушується, однак, відповідачами в таких справах є особи, які не визнають належності на праві власності майна позивачу у зв`язку з відсутністю у нього відповідного документа, про що також звернуто увагу Верховного Суду України.

Як вбачається з заяви відповідача, щодо розгляду без участі представника, заперечення відсутні, просив прийняти рішення згідно вимог діючого законодавства.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 1 статті 12 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що Державний реєстр прав містить записи про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав, відомості та електронні копії документів. поданих у паперовій формі, або документи в електронній формі, на поставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення таких реєстраційних дій.

За приписами ч. 5 ст. 12 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі.

Факт скасування в реєстрі відомостей про зареєстроване право власності ОСОБА_1 на спірне нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 53,6 кв.м., житловою площею 27,7 кв.м., з матеріалів справи не вбачається.

За умовами п. 1.2 Порядку право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, земельну ділянку, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним з таких документів або їх дублікатів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, дарування, міни, спадковим договором; свідоцтвом про придбання арештованого нерухомого майна з публічних боргів і аукціонів); свідоцтвом про придбання заставленого майна на аукціоні (публічних торгах); свідоцтвом про право власності; державним актом на право власності на земельну ділянку; свідоцтвом про право на спадщину; свідоцтвом про право власності на частку в спільному майні подружжя; договором про поділ спадкового майна; договором про припинення права на утримання за умови набуття права на нерухоме майно; договором про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно; договором про виділення частки в натурі (події); іпотечним договором, договором про задоволення вимог іпотекодержателя, якщо умовами таких договорів передбачено передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки; рішенням суду; договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, укладеним відповідно до вимог законодавства, тощо.

У разі коли державну реєстрацію права власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, земельну ділянку, що відчужуються, відповідно до закону проведено без видачі документа, що посвідчує таке право, право власності підтверджується на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього, (абз. 2 п. 1.2 Порядку).

В контексті ст. 392 ЦК України необхідність у даному способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється ними.

Проте, обставин, за якими відповідач Маріупольська міська рада Донецької області не визнає, оспорює факт чи має сумнів щодо належності ОСОБА_1 спірного нерухомого майна, своїми діями чи бездіяльністю перешкоджає, або зумовлює неможливість реалізації права власності, у тому числі вільно розпоряджатися нерухомим майном, а також відсутності у позивача змоги реалізації своїх прав, зокрема у вчиненні правочину щодо його відчуження за відсутності оригіналів договорів купівлі-продажу, або наявності перешкод у цьому, позивачем не доведено, матеріали справи не містять і таких обставин судом не встановлено.

Будь-які докази звернення до Маріупольської міської ради Донецької області, за наслідками якого можуть мати місце перелічені обставини, суду не представлено. До того ж, не встановлено наявності сумнівів або створення можливості реалізації позивачем свого права власності через відсутність правовстановлюючих документів.

Таким чином, зважаючи на те, що докази порушення відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні, обставини, за якими Маріупольська міська рада Донецької області не визнає, оспорює факт чи має сумнів щодо належності позивачеві спірного нерухомого майна, попри втрату документів право власності позивача зареєстроване в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, також наявність спору між сторонами у сфері реєстрації речових прав на нерухоме майно не підтверджено, тому відсутні підстави для застосування положення ст. 392 ЦК України та задоволення позовних вимог.

На підставі п. 2 ч. 1 ст.141ЦПК України судовий збір покладається у разі відмови в позові на позивача.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, судові витрати, понесені нею у зв`язку із розглядом справи слід віднести за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 16, 392 ЦК України, ч. 1 ст. 141, ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради Донецької області про визнання права власності на квартиру - відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Повне текст рішення складено 13 листопада 2024 року.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_5 ;

Відповідач: Маріупольська міська рада, , адреса: Донецька область, м. Маріуполь, просп.. Мира, буд. 70, 87500, ел. пошта: .

Суддя: Н.О. Бізяєва