Справа № 372/5141/23
Провадження № 2-351/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2024 року м.Обухів

Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Зінченко О.М.

при секретарі Григор`євій К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач через свого представника звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якій зазначає, що 25.03.2008 р. між ВАТ «Комерційний банк Експобанк» (змінено назву Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Експобанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту №93/2008 USD. Згідно Договору про відступлення прав вимоги від 06.03.2018 р. право вимоги за договором кредиту від 25.03.2008 р. первісний кредитор відступив на користь ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп». У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору первісний кредитор звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 25.11.2010 р. по справі №2-10864/10 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Комерційний банк «Експобанк» борг в сумі 332084, 33 грн. На виконання рішення суду стягувачу було видано виконавчий документ про стягнення з відповідача заборгованості. Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 04.04.2019 р. замінено сторону стягувача з первісного кредитора на ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп». Виконавчий документ було направлено на примусове виконання до органів ДВС. Державними виконавцями вживалися заходи примусового виконання, але станом на 15.09.2023 р. рішення суду в повному обсязі не виконано, заборгованість відповідачем не погашена. Загальна сума заборгованості встановлена рішенням суду, складає 332084,33 грн. Розрахунок річних та інфляційні нарахування здійснено в межах періоду загального строку позовної давності з 15.09.2020 по 15.09.2023 р. Розмір грошового зобов`язання відповідача за час прострочення виконання рішення суду складає: 29 906,83 грн. 3% річних та 159 783,19 грн. інфляційних нарахувань, а всього 189 690,02 грн.

В зв`язку з цим позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних в розмірі 29 906,83 грн. та інфляційних нарахувань в розмірі 159 783,19 грн., а всього 189 690,02 грн., а також стягнути судові витрати.

08.12.2023 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

В судове засідання представник позивача не з`явився, в позовній заяві просив суд розглянути справу без участі представника позивача, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в порядку ст. 11 ст. 128 ЦПК України. Причин неявки суду не повідомив, заперечень (відзиву) на позов не надав.

Згідно зі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим ухвалити заочне рішення.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо за положеннями ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 25.11.2010 р. стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ «КБ «Експобан» борг в сумі 330264,33 грн., та судові витрати у сумі 1820,00 грн., а всього 332084,33 грн. (а.с.8-9)

04.04.2019 р. ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва було замінено сторону стягувача Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Експобанк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» у виконавчому листі Шевченківського районного суду м.Києва від 19.08.2011 р. по справі №2-10864/10 з примусового виконання рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 25.11.2010 р. по справі №2-10864/10 про стягнення з ОСОБА_1 суми боргу в розмірі 330 264,33 грн. та судові витрати у сумі 1820,00 грн. (а.с.10-14)

22.11.2012 р. постановою заступника начальника ВДВС Обухівського МРУЮ у

ВП №27175211 виконавчий лист №2-10864/10 виданий 25.11.2010 р. Шевченківським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Експобанк» боргу 332084,33 грн. було повернуто стягувачу (а.с.17)

14.08.2014 р. постановою головного державного виконавця ВДВС Обухівського МРУЮ у ВП №35820868 виконавчий лист №2-10864/10 виданий Шевченківським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Експобанк» боргу 332084,33 грн. було повернуто стягувачу (а.с.15-16)

Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Звернувшись з даним позовом до суду, позивач наголосив на тому, що рішення суду від 25.11.2010 у справі № 2-10864/10 залишається невиконаним, у зв`язку з чим просив стягнути з відповідача нараховані за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 15.09.2020 року по 15.09.2023 року 3% річних в розмірі 29 906,83 грн. та інфляційних нарахувань в розмірі 159 783,19 грн.

Частинами 1 та 2 статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до приписів статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За частиною 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Із матеріалів справи слідує, що внаслідок невиконання зобов`язань за кредитним договором № 93/2008 USD від 25.03.2008 року, банк звертався до основного боржника з позовом про стягнення заборгованості. Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 25.11.2010 р. стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ «КБ «Експобанк» борг в сумі 330264,33 грн., та судові витрати у сумі 1820,00 грн., а всього 332084,33 грн.

Водночас, доказів виконання вказаного рішення суду матеріали справи не містять, тобто зобов`язання зі сплати кредитних коштів та нарахованих на суму кредиту процентів триває.

Однак вказане рішення суду на даний час не виконано, тому позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення 3% річних та інфляційних втрат.

Судом враховано правову позицію, викладену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3013/18, відповідно до якої саме лише прийняття судом рішення про задоволення вимог кредитора, якщо таке рішення не виконано в установленому законом порядку, не припиняє зобов`язальних відносин сторін і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 ЦК України сум.

Відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12.

За змістом частини 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме за наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Відтак, за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Дана правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена в постанові від 04.02.2020 у справі № 912/1120/16.

У постанові Верховного Суду від 26.10.2018 у справі № 922/4099/17 з огляду на правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду України від 26.04.2017 у справі № 918/329/16, наведено висновок про те, що вимоги про стягнення грошових коштів, передбачених статтею 625 ЦК, не є додатковими вимогами в розумінні статті 266 ЦК, а тому закінчення перебігу позовної давності за основною вимогою не впливає на обчислення позовної давності за вимогою про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат. Стягнення 3% річних та інфляційних витрат можливе до моменту фактичного виконання зобов`язання та обмежується останніми 3 роками, які передували подачі позову.

Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 у справі № 908/1394/17, від 21.11.2018 у справі № 642/493/17-ц.

Згідно розрахунку втрати позивача за період з 15.09.2020 р. по 15.09.2023 р. становлять: 3% річних в розмірі 29 906,83 грн., інфляційні нарахування в розмірі 159 783,19 грн., а всього 189 690,02 грн.

Тому суд вважає позовні вимоги правомірними і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача 2845 грн. 37 коп. судового збору, які були сплачені позивачем, суд вважає необхідним задовольнити, оскільки ці витрати були понесені позивачем внаслідок неправомірної відмови відповідача від виконання зобов`язання по договору і пов`язаним з цим зверненням до суду. Дані вимоги відповідають ст.141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.19, 76, 259, 263-264,282 ЦПК України, ст. 16,509, 525, 526, 1054 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» (, адреса реєстрації: вул.Автотранспортна, 2, офіс 205 м.Дніпро, 49089) 3% річних в розмірі 29 906,83 грн. та інфляційних нарахувань в розмірі 159 783,19 грн., а всього 189 690 (сто вісімдесят дев`ять тисяч шістсот дев`яносто) грн. 02 коп. та сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в сумі 2845, 37 грн., а всього 192535 грн. 39 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуто Обухівським районним судом у випадку подання відповідачем відповідної заяви протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи якому повне заочне рішення не було йому вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя О.М.Зінченко