ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/7953/24

Провадження № 22-ц/4820/1097/24

Хмельницький апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Кошельник В.М.

з участю ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/7953/24 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 березня 2024 року у цивільній справі за заявою ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, заінтересована особа ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в :

В березні 2024 ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою, в якій просила видати обмежувальний припис стосовно свого колишнього чоловіка ОСОБА_1 на строк 6 місяців, встановивши такі заходи тимчасового обмеження його прав:

- заборонити йому перебувати за місцем проживання заявниці в квартирі АДРЕСА_1 і наближатись на відстань 300 метрів до зазначеної квартири;

- заборонити вести листування, телефонні переговори з заявницею або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб, в тому числі через додатки: Сигнал, Вайбер, Телеграм, Месенджер, Вотсап тощо;

- заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати, переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватись з заявницею, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику.

Просила також направити ОСОБА_1 за рішенням суду до Хмельницького міського центру соціальних служб для проходження програми реабілітації для кривдників терміном до одного року і допустити судове рішення до негайного виконання.

В обґрунтування вказаних вимог заявниця зазначала, що після розірвання шлюбу судом було визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , нею і заінтересованою особою. ОСОБА_1 відносно неї вчиняє домашнє насильство, така його поведінка негативно впливає на її здоров`я. Вона неодноразово зверталася в поліцію, в результаті чого 21.01.2024, 31.01.2023, 21.02.2024 працівниками поліції Хмельницького РВП ГУНП в Хмельницькій області складено на кривдника забороні приписи. Крім цього, стосовно ОСОБА_1 було складено протоколи про притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема від 08.03.2024 Серія ВАБ 564665. Однак ОСОБА_1 не змінив своєї поведінки, тому вона звернулася з даною заявою до суду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 березня 2024 року заяву було задоволено частково.

Видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 на строк 3 місяці, встановивши такі заходи тимчасового обмеження його прав:

- заборонено ОСОБА_1 перебувати за місцем проживання ОСОБА_2 в квартирі квартирою АДРЕСА_1 ;

- заборонено ОСОБА_1 наближатись на відстань 300 метрів до квартири АДРЕСА_1 ;

- заборонено ОСОБА_1 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб, в тому числі через додатки: Сигнал, Вайбер, Телеграм, Месенджер, Вотсап тощо;

- заборонено ОСОБА_1 особисто і через третіх осіб розшукувати, переслідувати та в будь-який спосіб спілкуватись з ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику.

Направлено ОСОБА_1 до Хмельницького міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Управління молоді та спорту Хмельницької міської ради ( АДРЕСА_2 ) для проходження програми для кривдників на строк один рік.

В задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

ОСОБА_1 не погодився із вказаним рішенням, оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задоволити позов в повному обсязі.

Апелянт вказує, що на підтвердження своїх доводів заявниця не надала суду належних доказів, які б підтверджували зазначені нею обставини. Зокрема, ОСОБА_2 надала суду лише термінові заборонні приписи на різний строк. Жодні докази притягнення його до адміністративної відповідальності в матеріалах справи відсутні. Крім того, відповідно до постанови Хмельницького міськрайонного суду від 14.03.2023р. провадження по справі № 686/3794/23 було закрито у зв`язку з відсутністю в його діях складу відповідного правопорушення. Будь яких інших доказів аудіо, відео, показань свідків також не було надано.

Зазначає, що вони з ОСОБА_2 давно є чужими людьми, їх об`єднує лише проживання в спільній квартирі, де вони проживають в різних кімнатах. Основна причина подання такої заяви та відношення ОСОБА_2 до нього це її бажання «вижити» його з квартири назавжди. При цьому, вказує, що після операції, яку переніс в 2020 році дійсно емоційно реагує, коли хтось щось говорить проти нього, не може змовчати. Але вважає, що заявниця зумисно його провокує, самостійно ініціюючи конфлікти.

Отже, посилаючись на вищенаведене просить скасувати оскаржуване рішення суду, відмовити у задоволенні заяви та зупинити негайне виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який 17 серпня 2002 року розірвано відділом реєстрації актів громадянського стану Хмельницького міського управління юстиції.

Рішенням Хмельницького міського суду від 15 квітня 2004 року встановлено, що ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та їх неповнолітня дочка є співвласниками квартири АДРЕСА_3 , між сторонами виник спір щодо користування квартирою і цим рішенням суду встановлено порядок користування спірною квартирою між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та їх неповнолітньою, на той час, дочкою.

Постановою Хмельницького міськрайонного суду від 23.06.22 ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та даним судовим рішенням встановлено факт фізичного насильства кривдника щодо заявниці.

31.01.2023 року працівниками РВП ГУНП в Хмельницькій області було складено на ОСОБА_1 терміновий заборонний припис строком на 10 діб з зобов`язанням залишити місце проживання постраждалої особи, заборонами на вхід та перебування в ньому, на спілкування з постраждалою особою.

21.02.2024 року працівниками РВП ГУНП в Хмельницькій області було повторно складено на ОСОБА_1 терміновий заборонний припис строком на 7 діб із забороною спілкування з постраждалою особою.

08.03.2024 року працівниками РВП ГУНП в Хмельницькій області було повторно складено на ОСОБА_1 терміновий заборонний припис строком на 5 діб із забороною спілкування з постраждалою особою.

Частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків».

Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, врегульовано Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з пунктами 3, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи (пункт 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

За нормами статті 25 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» терміновий заборонний припис виноситься кривднику уповноваженими підрозділами органів Національної поліції України у разі існування безпосередньої загрози життю чи здоров`ю постраждалої особи з метою негайного припинення домашнього насильства, недопущення його продовження чи повторного вчинення.

Терміновий заборонний припис може містити такі заходи:

1) зобов`язання залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи;

2) заборона на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи;

3) заборона в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою.

Під час вирішення питання про винесення термінового заборонного припису пріоритет надається безпеці постраждалої особи. Зазначена вимога поширюється також на місце спільного проживання (перебування) постраждалої особи та кривдника незалежно від їхніх майнових прав на відповідне житлове приміщення.

Терміновий заборонний припис виноситься за заявою постраждалої особи, а також за власною ініціативою працівником уповноваженого підрозділу органів Національної поліції України за результатами оцінки ризиків. Терміновий заборонний припис виноситься строком до 10 діб. Терміновий заборонний припис вручається кривднику, а його копія - постраждалій особі або її представнику. Особа, стосовно якої винесено терміновий заборонний припис, може оскаржити його до суду в загальному порядку, передбаченому для оскарження рішень, дій або бездіяльності працівників уповноважених підрозділів органів Національної поліції України.

У статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» зазначено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають: 1) постраждала особа або її представник; 2) у разі вчинення домашнього насильства стосовно дитини - батьки або інші законні представники дитини, родичі дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачуха або вітчим дитини, а також орган опіки та піклування; 3) у разі вчинення домашнього насильства стосовно недієздатної особи - опікун, орган опіки та піклування.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків (родичів) у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 363/3496/18, від 26 вересня 2019 року у справі № 452/317/19-ц, від 17 червня 2020 року у справі № 509/2131/18, від 23 грудня 2020 року у справі № 753/17743/19, від 24 лютого 2021 року у справі № 570/2528/20, від 12 січня 2022 року в справі № 752/9731/21.

Обмежувальний припис використовується як ефективний спосіб захисту від

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду із заявою про видачу обмежувального припису, ОСОБА_2 вказала, що ОСОБА_1 неодноразово вчиняв відносно заявниці фізичне і психологічне насильство, був притягнутий до адміністративної відповідальності, працівниками поліції відносно нього тричі складались термінові заборонні приписи із забороною спілкування з постраждалою особою, у зв`язку з чим у неї виникло почуття тривоги та небезпеки від перебування ОСОБА_1 поряд за адресою її місця проживання.

Надавши належну оцінку поданим сторонами доказам, правильно встановивши фактичні обставини справи, суд зробив обґрунтований висновок про наявність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 ..

Здійснення фізичного і психологічного насильства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 утворює відповідні ризики повторюваності неправомірних дій останнього. Заявником у справі надано достатньо належних і допустимих доказів на підтвердження заявлених вимог, а також ризиків, які можуть настати у майбутньому через відмову у вчиненні обмежувального припису, тобто нею виконано свій процесуальний обов`язок в силу положень статей 12, 81 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем не надано суду жодних доказів проявів ним домашнього насильства слід відхилити, оскільки вказані обставини підтверджуються постановою Хмельницького міськрайонного суду від 23.06.22, якою ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, терміновими заборонними приписами від 31.01.2023, 21.02.2024, 08.03.2024 року, які апелянтом не оскаржено і які є чинними.

Твердження апелянта, що заявниці його навмисно провокує та ініціює конфліктні ситуації з метою «вижити» його з квартири є необгрунтовними, так як не доведено жодними доказами.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 03 вересня 2024 року.

Судді А.М.Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова