Житомирський апеляційний суд
Справа №295/2919/23 Головуючий у 1-й інст. Стрілецька О. В.
Категорія 53 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Бузган А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №295/2919/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою через адвоката Янчука Максима Олександровича,

на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 30 жовтня 2023 року, яке ухвалене під головуванням судді Стрілецької О.В. в м.Житомирі,

в с т а н о в и в:

У березні 2023 року ОСОБА_1 через представника адвоката Дмитренко І.Б. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 .

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира, занесеною до протоколу судового засідання від 28 червня 2023 року, співвідповідачем залучено Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп») (а.с.75).

Позивач через представника просив: поновити йому ( ОСОБА_1 ) строк звернення до суду із позовом до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; стягнути з ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на його ( ОСОБА_1 ) користь 152 230 грн у відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; стягнути з ОСОБА_2 на його ( ОСОБА_1 ) користь 30 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Вимоги обґрунтовані тим, що 24 вересня 2020 року об 18 годині 48 хвилин на перехресті вулиць Великої Бердичівської та Старий Бульвар в м. Житомирі сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Део», д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 , під його ( ОСОБА_1 ) керуванням. Так, автомобіль марки «Део», д.н.з. НОМЕР_1 , під час здійснення маневру розвороту на регульованому перехресті не надав перевагу в русі автомобілю «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого допустив зіткнення із ним. Відповідно до постанови Богунського районного суду м.Житомира від 31 березня 2021 року (справа №295/1044/21) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП України. Внаслідок ДТП його ( ОСОБА_1 ) автомобіль «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 , зазнав механічних пошкоджень, а він отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований до лікарні. Для визначення розміру майнової шкоди та вартості відновлюваного ремонту автомобіля «Фольксваген» судовим експертом ОСОБА_3 проведено автотоварознавчу експертизу, за висновками якої загальна вартість ремонту автомобіля «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 , становить 148 730 грн, які включають вартість проведених ремонтних робіт та вартість запчастин.

Крім майнової шкоди він ( ОСОБА_1 ) зазнав й моральних страждань. Після ДТП його ( ОСОБА_1 ) було доставлено до медичного закладу, де він знаходився на стаціонарному лікуванні з 24 по 30 вересня 2020 року. Після стаціонарного лікування тривалий проміжок часу страждав на головний біль, безсоння та тривожність, у зв`язку з чим був вимушений звертатися до невролога і психолога. На день ДТП він ( ОСОБА_1 ) працював на посаді технолога у Житомирському комунальному книжково-газетному видавництві «Полісся» Житомирської обласної ради та у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю не зміг виконати роботу. Через пошкодження автомобіля не міг використовувати свій транспортний засіб, що суттєво погіршило якість його життя. Вказані події змусили його ( ОСОБА_1 ) змінити звичний спосіб життя, що значною мірою відобразилося на його ( ОСОБА_1 ) емоційному стані він став більш роздратованим і водночас розгубленим, оскільки мав докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Зазначені обставини негативно вплинули на стосунки у родині і трудовому колективі. Натомість ОСОБА_2 , знаючи про наявність у нього ( ОСОБА_1 ) тілесних ушкоджень, жодного разу не поцікавився станом його ( ОСОБА_1 ) здоров`я, а також долею пошкодженого транспортного засобу. Винуватиць у ДТП відповідач ОСОБА_2 за увесь період не пропонував йому ( ОСОБА_1 ) жодної моральної або матеріальної підтримки чи компенсації. Моральна шкода, якої він зазнав, не стосується шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого згідно зі ст.23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При відшкодуванні моральної шкоди також просить надати оцінку тому факту, що ОСОБА_2 приховав наявність у нього страхового полісу та не повідомив страховика про настання страхового випадку, що вплинуло на можливість звернення його ( ОСОБА_1 ) за страховим відшкодуванням. Отже, він ( ОСОБА_1 ) визначив вищевказану суму на відшкодування моральної шкоди із урахуванням тяжкості і тривалості спричинених йому відповідачем ОСОБА_2 душевних страждань.

Причина пропуску строку для звернення до суду із позовними вимогами до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуран Груп» аргументована тим, що станом на день ДТП ОСОБА_2 не виконав свого обов`язку, передбаченого ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та не повідомив інформації про свого страховика, а тому йому ( ОСОБА_1 ) не було відомо, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час ДТП була застрахована.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 30 жовтня 2023 року позов задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування спричиненої моральної шкоди 20 000 грн. У задоволенні позовних вимог до ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» про стягнення майнової шкоди відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 через представника адвоката Янчука М.О. подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду в частині стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 20 000 грн, суд першої інстанції, на переконання скаржника, не врахував принцип розумності, виваженості та справедливості, дійшов помилкового висновку про те, що ОСОБА_1 безсумнівно зазнав моральних страждань, зумовлених пошкодженням належного йому майна, а моральна шкода становить саме таку суму. Визначений розмір моральної шкоди є необґрунтованим, враховуючи характер, тривалість та обсяг моральних страждань позивача. Стороною позивача не надано доказів спричинення йому моральної шкоди відповідного грошового еквіваленту.

Від учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило. За змістом частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , категорично наполягаючи на розгляді справи, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_2 , його представник адвокат Янчук М.О. та представник відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у судове засідання не з`явилися. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені завчасно належним чином. Так, судова повістка відповідачу ОСОБА_2 надсилалася за адресою, яка зазначена у його апеляційній скарзі, але Укрпоштою повернута 28 січня 2024 року із відміткою причини: «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.218-219). За положеннями п.3 частини восьмої ст.128 ЦПК України днем вручення ОСОБА_2 судової повістки вважається день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду. Крім того, частиною п`ятою ст.130 ЦПК України передбачено, що вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі. Представнику відповідача ОСОБА_2 - адвокату Янчуку М.О. судова повістка вручена 19 січня 2024 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.217). Судова повістка відповідачу ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» доставлена до його електронного кабінету 12 грудня 2023 року, що підтверджено довідкою про доставку електронного документа із підсистеми «Електронний суд». Додатково судова повістка надіслана юридичній особі на її електронну пошту. Отже, у матеріалах справи є відомості про вручення судових повісток учасникам, які не з`явилися.

Від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Янчука М.О. надійшло письмове клопотання про відкладення судового засідання із посиланням на його перебуванні на слідчих діях. Жодних доказів, які б підтверджували причину неявки, до клопотання на додано, а тому відсутні підстави визнати причини неявки представника відповідача поважними. Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

За загальним правилом явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині вимог до відповідача ОСОБА_2 відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена в оскарженій частині з огляду на наступне.

Положеннями частини шостої ст.82 ЦПК України визначено, що постанова суду в справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Так, постановою Богунського районного суду м.Житомира від 31 березня 2021 року (справа №295/1044/21), яка набрала законної сили, встановлено, що ОСОБА_2 24 вересня 2021 року о 18.45 в м. Житомирі по вул. В.Бердичівська, керуючи транспортним засобом «Део», д.н.з. НОМЕР_1 , на регульованому перехресті вул. В.Бердичівська-Старий Бульвар під час здійснення маневру розвороту, повороту ліворуч не надав переваги в русі автомобілю «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався в зустрічному напрямку, та допустив з ним зіткнення. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження.

Вищевказаною постановою Богунського районного суду м.Житомира від 31 березня 2021 року винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, визнано ОСОБА_2 (а.с.19).

Матеріали справи не містять доказів вини позивача. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що доведено матеріалами справи, - шкода завдана позивачу з вини відповідача.

Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів (частина перша ст.1187 ЦК України).

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина третя ст.1187 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується винною особою, якщо шкода завдана одній особі з вини іншої особи (п.1 частини першої ст.1188 ЦК України).

Згідно з випискою із медичної картки стаціонарного хворого від 20 вересня 2020 року №12721 та довідкою від 30 вересня 2020 року №758, які видані Комунальним підприємством «Обласна клінічна лікарня ім. О.Ф.Гербачевського» Житомирської обласної ради, 24 вересня 2020 року внаслідок ДТП у стані середньої тяжкості ОСОБА_1 був доставлений до приймального відділення лікарні та госпіталізований до нейрохірургічного відділення. У позивача було діагностовано: закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку, гіперпластичний двобічний гайморит та сфеногїдит. Курс стаціонарного лікування ОСОБА_1 у цьому закладі охорони здоров`я тривав сім днів у період із 24 по 30 вересня 2020 року. При виписці ОСОБА_1 рекомендовано здійснювати консультування у невролога за місцем проживання (а.с.43-44).

У матеріалах справи відсутні докази щодо проходження позивачем подальшого лікування за місцем проживання.

Відповідно до положень п.2.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які затверджені наказом Міністерства охорони здоров`я України від 17 січня 1995 року №6, ознаками тілесні ушкодження легкого ступеню тяжкості із короткочасним розладом здоров`я є: короткочасний розлад здоров`я; незначна стійка втрата працездатності. Короткочасним належить вважати розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше як три тижні (21 день).

Враховуючи зазначене, апеляційний суд відхиляє доводи скаржника стосовно того, що позивачем не доведено факту того, що він зазнав моральних страждань внаслідок ДТП, оскільки матеріалами справи доведена моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з ушкодженням його здоров`я, а також у душевних стражданнях, яких він ( ОСОБА_1 ) зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та пошкодженням його автомобіля з вини відповідача ОСОБА_2 .

За положеннями ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA,№ 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі №487/6970/20 зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди, та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.

Згідно з постановою Верховного Суду від 23 січня 2019 року в справі №674/1666/14-ц зобов`язання про компенсацію моральної шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою.

У постанові Верховного Суду від 25 травня 2022 року в справі №487/6970/20 виснувано, що гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновлення стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до правової позиції, яка відображена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі №477/874/19, абзац другий частини третьої ст.23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, оскільки вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції, виходячи із власного переконання та враховуючи факт завдання позивачу тілесних ушкоджень, характер та обсяг душевних страждань позивача, вину відповідача та його поведінку (відсутність добровільного відшкодування ОСОБА_2 збитків, завданих позивачу та відсутність будь-якого контакту сторін після ДТП), а також тривалість завданої ОСОБА_1 моральної шкоди, дійшов обґрунтованого висновку про те, що сума у розмірі 20 000 грн є достатньою для відшкодування позивачеві моральної шкоди і відповідатиме критеріям розумності та справедливості.

За таких обставин, посилання скаржника на те, що розмір морального відшкодування є завищеним та таким, що не відповідає критеріям розумності та справедливості, безпідставні.

Часткове задоволення позовної вимоги до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди також врахувало питання відшкодування моральної шкоди страховиком винуватця ДТП у порядку ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за нормами якої страховиком відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують встановлені судом першої інстанції фактичні обставини та висновки Богунського районного суду м. Житомира, які обґрунтовано викладені останнім у мотивувальній частині його рішення, а фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди відповідача з висновками суду першої інстанції. При цьому, докази та обставини, на які посилається відповідач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні норми матеріального і процесуального права у оскарженій частині дотримані.

Згідно з частиною першою ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди повно і всебічно з`ясував всі обставини справи, надав належну правову оцінку доказам, висновки суду першої інстанції в оскарженій частині відповідають фактичним обставинам справи, а тому рішення в частині відшкодування відповідачем ОСОБА_2 на користь позивача моральної шкоди ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування в цій частині відсутні.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 частини шостої ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Апеляційний суд не перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині вимог до відповідача ПрАТ «УСК «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», оскільки в цій частині рішення суду першої інстанції за межами доводів та вимог апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 , тобто не оскаржується.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану через адвоката Янчука Максима Олександровича, залишити без задоволення.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 30 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: