СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2/759/2312/24
ун. № 754/1459/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року суддя Святошинського районного суду м.Києва Єросова І.Ю., ознайомившись із матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю та ведення спільного домашнього господарства, одержання права спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Деснянського районного суду м.Києва із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю та ведення спільного домашнього господарства, одержання права спадкування на майно після смерті ОСОБА_3 разом із спадкоємцями першої черги за законом та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 04.02.2022 р. передано за підсудністю до Святошинського районного суду м.Києва.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 17.05.2022 р. відкрито провадження у справі.

Під час розгляду справи у судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 повідомила про смерть ОСОБА_1 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із чим просила суд зупинити провадження до вступу у справу правонаступників, зокрема доньки померлої - ОСОБА_5 .

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 25 вересня 2023 року під головуванням судді Петренко Н.О. закрито провадження у справі.

Постановою Київського апеляційного суду від 07.02.2024 р. ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 25 вересня 2023 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Під час прийняття справи до свого провадження, дослідивши матеріали справи, суддя дійшов висновку про закриття провадження у справі з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 12.05.2022 р. ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом вимогами якого є: 1) встановлення факту її проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства з ОСОБА_3 з літа 2011 року; 2) надати їй право на спадкування майна після смерті її чоловіка ОСОБА_3 разом із спадкоємцями першої черги за законом; 3) визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на одну другу частину гаража № НОМЕР_1 в кооперативі "Кіровець" за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про смерть, виданого 26.07.2023 р. Святошинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві ЦМУМЮ (м.Київ), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 про що складено актовий запис №608.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, що викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.

Із наведеного слідує, що з процесуальної точки зору, відповідно до частини першої статті 55 ЦПК України процесуальне правонаступництво - це заміна під час провадження у цивільній справі сторін або третіх осіб іншими особами, до яких переходять права та обов`язки у спірних правовідносинах.

Суд будь-якої інстанції зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи. Питання процесуальної правосуб`єктності сторони, третьої особи, їхніх правонаступників належать до тих, які суд має вирішити під час розгляду справи незалежно від стадії судового процесу. Не є перешкодами для з`ясування підстав процесуального правонаступництва межі розгляду справи у суді відповідної інстанції, а також предмет доказування за відповідними позовними вимогами.

Проте, процесуальне правонаступництво можливе лише тоді, коли у майнових відносинах відбулось правонаступництво. Отже, при вирішенні питання про залучення правонаступників учасників справи, суду необхідно встановити наявність чи відсутність правонаступництва на підставі норм матеріального права у спірних правовідносинах (Постанова Верховного Суду від 24.02.2021 року № 758/10554/16-ц).

Смерть фізичної особи як підстава для процесуального правонаступництва має універсальний характер. У тих випадках, коли матеріальні правовідносини тісно пов`язані з особою суб`єкта, правонаступництва матеріального, а відтак, і процесуального не може бути. Зокрема, згідно ст. 1219 ЦК не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:

1) особисті немайнові права;

2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;

3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;

5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, які випливають із зобов`язання, що пов`язане з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Тобто вимоги, які випливають з даної категорії правовідносин, процесуального правонаступництва не допускають. При цьому, виходячи зі змісту вищенаведеної норми, такий перелік не є виключним.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Підставою процесуального правонаступництва є наступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони, зокрема, внаслідок смерті, зі спірних чи встановлених судом правовідносин майнового характеру. При процесуальному правонаступництві всі процесуальні дії, виконані попередником, є обов`язковими для правонаступника.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

У позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі.

Отже, процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому незалежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні.

Вимога позивача щодо встановлення факту її проживання однією сім`єю та ведення спільного господарства з ОСОБА_3 з літа 2011 року не допускає правонаступництва, оскільки нерозривно пов`язана з особою позивача. Юридичний факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем стосується безпосередньо позивача ОСОБА_1 з огляду на наступне.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Верховний Суд у постанові КЦС ВС від 28 серпня 2019 року № 588/350/15-ц вказує, що факт спільного проживання, саме по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Таким чином, вказана вимога повинна доводитись належними доказами, зокрема і поясненнями самого позивача, яка померла під час розгляду справи судом.

А тому суд доходить висновку, що ці правовідносини процесуального правонаступництва не допускають, оскільки враховуючи невіддільність, індивідуалізацію, абсолютність, специфічність виникнення вказаної правової вимоги - вона нерозривно пов`язана з особою позивача.

Суд зазначає, що вимога встановлення факту її проживання однієї сім`єю та ведення спільного господарства є основною, а інші заявлені вимоги про надання права на спадкування майна та визнання в порядку спадкування за законом право власності на майно є похідними від основної вимоги.

Згідно з ч. 1 ст. 188 ЦПК України, в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги. Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги).

Під вимогою розуміється матеріально-правова вимога, тобто предмет позову, який одночасно є способом захисту порушеного права. При цьому об`єднанню підлягають вимоги, пов`язані між собою підставами виникнення або доказами, що підтверджують ці вимоги.

Тобто, без доведення факту проживання однієї сім`єю та ведення спільного господарства відсутні підстави для вирішення питання спадкових правовідносин. Враховуючи неможливість виникнення матеріального правонаступництва за основною позовною вимогою, суд позбавлений легітимної можливості залучити до участі у справі правонаступника за похідними позовними вимогами, які стосується спадкування.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Враховуючи вищевикладене суд вважає за необхідне прийняти справу до свого розгляду та закрити провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 19, 187, 255, 352-354 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Прийняти до до свого провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю та ведення спільного домашнього господарства, одержання права спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Дванадцята Київська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю та ведення спільного домашнього господарства, одержання права спадкування разом із спадкоємцями першої черги за законом та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

Повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.Ю. Єросова