Провадження № 2/756/648/24
15 лютого 2024 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді Тихої О.О.,
за участі секретаря судового засідання - Кренджеляк А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики від 13.07.2022 у розмірі 109 680,00 грн., що становить еквівалент 3000 доларів США станом на 21.08.2023 за офіційним курсом НБУ; 3% річних, нарахованих за період з 01.12.2022 по 21.08.2023 - 2 374,20 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 657,34 грн.
Позов обґрунтовано тим, що 13.07.2022 відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача у борг 3000,00 дол. США, які зобов`язався повернути в строк до 30.11.2022, про що надав розписку. Проте у вказаний строк грошові кошти не повернув.
Ухвалою судді від 25.08.2023 по справі відкрито спрощене позовне провадження.
Ухвалою суду від 29.08.2023 заяву позивача про забезпечення позову залишено без задоволення.
Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі з викладених у позові підстав, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про день час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.
У зв`язку з повторною неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних матеріалів справи.
Враховуючи, що у судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Судом встановлено, що 13.07.2022 відповідач ОСОБА_2 отримав від позивача ОСОБА_1 у борг грошові кошти у сумі 3000,00 дол. США та зобов`язався їх повернути у повному обсязі у строк до 30.11.2022, що підтверджується розпискою від 13.07.2022.
Станом на день звернення з вказаним позовом ОСОБА_2 борг позивачу не повернув.
Таким чином, між сторонами виник спір стосовно неналежного виконання відповідачем узятих на себе боргових зобов`язань.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: «за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки. Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.
Отже, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
При цьому факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів від позичальника до позикодавця.
Аналогічного правового висновку дійшов Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду у постанові від 22.08.2019 у справі № 369/3340/16-ц.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на досліджені судом докази, наявні у справі, суд приходить до висновку, що між сторонами у належній формі укладено договір позики від 13.07.2022, проте відповідач ОСОБА_2 порушив свої зобов`язання щодо своєчасного повернення грошових коштів. Вчинена сторонами письмова форма договору позики не лише є доказом факту укладення договору, а й факту передачі грошової суми позичальнику.
Своїм підписом відповідач засвідчив, що його волевиявлення є вільним, усвідомленим і відповідає його внутрішній волі, умови договору зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідачем не спростовано твердження позивача про невиконання грошового зобов`язання у визначені сторонами строки.
Таким чином, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 зобов`язання повернути кошти у строк, визначений договором позики, а саме до 30.11.2022, не виконав, права позивача підлягають захисту, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договором позики в розмірі 109 680,00 грн., яка еквівалентна 3 000,00 дол. США за офіційним курсом НБУ станом на 21.08.2023, тобто на день звернення з вказаною позовною заявою.
Крім того, позивач просить стягнути з відповідача 3% річних нарахованих за період з 01.12.2022 по 21.08.2023 у розмірі 2374,20 грн. з розрахунку 3000 дол. США * 0,0082% (3% річних/365 днів)* 264 (кількість днів прострочки) = 64,94 дол. США, що еквівалентно 2 374,20 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 21.08.2023).
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Разом з тим, відповідно до п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
З урахуванням наведеного вимога позивача щодо стягнення з відповідача 3% річних, нарахованих за період з 01.12.2022 по 21.08.2023, задоволенню не підлягає.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 1096,78 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 12, 13, 76-83, 89, 95, 141, 259, 263-265, 280-283, 354, 355 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 13.07.2022 у розмірі 109 680 (сто дев`ять тисяч шістсот вісімдесят) гривень 00 копійок; витрати по сплаті судового збору у розмірі 1096 (одна тисяча дев`яносто шість) гривень 78 копійок.
В іншій частині у задоволенні позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його складення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом зазначених строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відомості про сторони:

Позивач - ОСОБА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ;

Відповідач - ОСОБА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Дата складення повного судового рішення - 01.03.2024.

Суддя О.О. Тиха