ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/3772/23 Головуючий суддя І інстанції Гаврилюк С. М.
Провадження № 22-ц/818/495/24 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Калініна Сергія Костянтиновича на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 листопада 2023 року по цивільній справі №639/3772/23 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 4549924 від 31.07.2021 у розмірі 20000,00 грн., проценти за користування кредитом у розмірі 45600,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 20336,00 грн, три відсотки річних у розмірі 3181,15 грн, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2147,20 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 31.07.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір № 4549924 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 53-ОД від 16.01.2020. За умовами кредитного договору сума кредиту складає 20000,00 грн (п.1.3). Строк кредиту - 30 днів. Дата повернення кредиту 30.08.2021 вказується в Графіку платежів, що є Додатком № 1 до цього договору. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 цього Договору (п.1.4).

Вказав, що ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало, надавши йому кредит в сумі 20000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 . Відповідно до п.1.5 кредитного договору стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, зазначеного в пункті 1.4 цього договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація за ініціативою споживача, відповідно до п.4.2. договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась автопролонгація, відповідно до п.4.3 договору. 30.08.2021 відповідач свої зобов`язання перед кредитором щодо повернення кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду щодо пролонгації строку дії кредитного договору, в зв`язку з чим, керуючись п.4.3 кредитного договору, кредитний договір було автопролонговано, а строк користування кредитом продовжено на 90 календарних днів поспіль. Відповідач оплати за кредитним договором не здійснював. Згідно з пп. 3 п. 5.1 кредитного договору, ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди відповідача. 03.05.2022 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором, укладено договір факторингу № 03-05/2022, згідно з умовами якого клієнт відступив фактору права грошової вимоги за кредитним договором. Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення на електронну пошту ІНФОРМАЦІЯ_1 зазначену при укладенні кредитного договору відповідного повідомлення. Станом на 12.07.2023 заборгованість відповідача по кредитному договору не сплачена і складає 20000,00 грн - тіло кредиту та 45600 грн - нараховані проценти, а всього 65600,00 грн, які позивач просить стягнути з відповідача. Окрім того, позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати у розмірі 20336,00 грн та три відсотки річних у розмірі 3181,15 грн за прострочення виконання зобов`язання.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 08.11.2023 було частково задоволено позов.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 4549924 від 31.07.2021 у розмірі 68390 (шістдесят вісім тисяч триста дев`яносто) грн 22 коп., яка складається з: суми кредиту у розмірі 20000,00 грн, процентів за користування кредитом за період з 31.07.2021 по 28.11.2021 включно у розмірі 45600,00 грн, інфляційних втрат за період з грудня 2021 року по 23.02.2022 у розмірі 2321,14 грн та трьох відсотків річних за період з 29.11.2021 по 23.02.2022 у розмірі 469,08 грн.

Відмовлено у задоволенні позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат за період з 24.02.2022 по травень 2023 року у розмірі 18014,86 грн та трьох відсотків річних за період з 24.02.2022 по 12.07.2023 у розмірі 2712,07 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1647 (одну тисячу шістсот сорок сім) грн 76 коп. та на правничу допомогу у розмірі 6139 (шість тисяч сто тридцять дев`ять) грн 20 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правничу допомогу у розмірі 1860 (одну тисячу вісімсот шістдесят) грн 80 коп.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, адвокат Калінін С.К. в апеляційній скарзі просить скасувати рішення та прийняти постанову, якою позов ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» заборгованість за договором № 4549924 про надання споживчого кредиту від 31.07.2021 в розмірі 31 400,00 грн., яка складається з: 20 000,00 грн. заборгованість за тілом кредита та 11 400,00 грн. заборгованість за відсотками, які нараховані за період з 31.07.2021 по 30.08.2021.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» інфляційні витрати в розмірі 1 111,03 грн. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» три відсотки річних в розмірі 224 грн. 53 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» до ОСОБА_1 відмовити. Пропорційно до задоволених позовних вимог стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» судовий збір в розмірі 788,73 грн. Пропорційно до задоволених позовних вимог стягнути з позивача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті послуг Адвокатського бюро «Калінін і Партнери» за надання професійної правничої (правової) допомоги в розмірі 5 061,34 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення прийняте з неправильним застосуванням судом норм матеріального права, при цьому суд не повно з`ясував усі фактичні

обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, підійшов формально до вивчення обставин справи, що потягло за собою неправильне вирішення справи по суті, не сприяв повному, об`єктивному її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Вказав, що відповідачем не заперечується факт укладення 31.07.2021 між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна» електронного договору № 4549924 про надання споживчого кредиту в сумі 20000,00 грн та зарахування вказаних коштів на картковий рахунок відповідача. Також, відповідач визнав, що на підставі договору факторингу № 03-05/22 ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право вимоги на всі права кредитора до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4549924 від 31.07.2021. Разом з тим, на думку сторони відповідача, матеріали справи не містять відомостей про надання відповідачем ОСОБА_1 згоди на автопролонгацію строку кредитного договору згідно з п.4.3. договору, отже після 30.08.2021 відсутні законні підстави для нарахування відсотків за кредитом, та в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню. Інфляційні втрати та три відсотки річних, нараховані позивачем на прострочену заборгованість згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, за період з 24.02.2022 по 12.07.2023 не підлягають задоволенню, оскільки Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18, за яким визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. На думку відповідача, підлягають стягненню лише нараховані позивачем на прострочену заборгованість (31400,00 грн) інфляційні втрати за період з грудня 2021 по 23.02.2022 в сумі 1111,03 грн та 3% річних за період з 29.11.2021 по 23.02.2022 в сумі 224,53 грн.

Щодо стягнення з відповідача судових витрат на правничу допомогу сторона відповідача заперечувала у повному обсязі, посилався на те, що з наданих позивачем документів вказаний договір про надання правової допомоги, який не містить конкретного предмету правової допомоги, а саме, що правова допомога надається зі стягнення заборгованості за договором № 4549924 від 31.07.2021; з наданої платіжної інструкції № 724 від 11.07.2023 не вбачається, що вартість наданої позивачу правової допомоги на суму 10000,00 грн сплачена саме у даній справі; окрім того суду не надано замовлення № 488/11/07 від 11.07.2023, що зазначене у цій платіжній інструкції в графі «Призначення платежу». Відповідач зазначив, що сума та вид виконаної роботи є неспівмірними та не відповідають критерію розумності та дійсної вартості наданих послуг; час витрачений на проведення консультацій, підготовку заперечень/заяв/клопотань, позовної заяви є невиправданим та неспівмірним із складністю виконаних робіт. Відповідачем у зв`язку з розглядом даної справи понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн, які просить стягнути з позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у сумі 5061,34 грн.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНТРАСТ УКРАЇНА» Крюкова М.В. просить рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вказала, що Кредитний договір укладений між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та відповідачем повністю відповідає вимогам чинного законодавства України. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах, визначених в Розділі 4 Договору (п.1.4), та споживач дав згоду на авто пролонгацію строку кредиту на умовах, визначених у пп.4.3.1 договору. Кредитний договір було авто пролонговано, а строк користування кредитом продовжено на 90 календарних днів поспіль. Звернув увагу, що ні позивач, ні первісний кредитор до відповідача не здійснювали додаткових нарахувань (відсотків, неустойки тощо) за кредитним договором. Сума заборгованості за договором у розмірі 65600,00 грн розрахована у відповідності до картки обліку договору від первісного кредитора ТОВ «Авентус Україна». Відповідно до п.1.5 кредитного стандартна процентна ставка становить 1,90% в день та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась авто пролонгація, відповідно до п.4.3 договору. Підписуючи договір, позичальник погоджується на укладення договору саме такого змісту, що фактично нівелює усі доводи стосовно невідповідності умов договору без достатніх на це доказів. Норми ст. 625 ЦПК України не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Вказала, що витрати її представника на правничу допомогу в ході перегляду справи в суді апеляційної інстанції становлять 8000,00 грн, про що вона зазначила в апеляційній скарзі. Зазначила, що судові витрати на правову допомогу, понесені нею, відповідають критеріям обґрунтованості, розумності, співмірності, є фактичними і неминучими, а також підтверджуються відповідними доказами.

У відзиві на апеляційну скаргу представниця позивача адвокат Крюкова М.В. просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На обґрунтування вказала, що апелянтом не наведено жодних конкретних порушень з боку суду першої інстанції. Доводи апеляційної скарги є голослівними та необґрунтованими.

Також зазначила, що судом безспірно встановлено факт укладення електронного договору про надання споживчого кредиту, а також отримання відповідачем кредитних коштів.

Вказала, що нараховані відповідно до умов договору нараховані проценти не носять штрафного характеру, а є процентами за користування кредитом, нараховані в межах строку кредиту - проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами, з урахуванням автоматичного пролонгації договору, відповідно до поденного розрахунку.

При цьому право позивача на стягнення заборгованості ґрунтується на умовах укладеного договору факторингу, внаслідок чого відбулася заміна кредитора, що відповідно до ст. 516 ЦК України не потребує згоди боржника. Позивач довів право на стягнення заборгованості з відповідача належними і допустимим доказами, що встановив суд першої інстанції. Судом першої інстанції правильно встановлено та надано оцінку доказам щодо права позивача на стягнення заборгованості відповідно до договору факторингу.

Послалась на відповідні правові висновки, які буди сформовані касаційним судом у постановах від 16.12.2020 у справі № 561/77/19, від 09.09.2020 у справі № 732/670/19, від 07.10.2020 у справі № 127/33824/19, від 06.02.2019 у справі № 361/2105/16-ц.

При цьому також просила відшкодувати позивачеві витрати, пов`язані з наданням йому в суді апеляційної інстанції послуг адвоката, які орієнтовно згідно доданих на їх підтвердження документів, складають 8000 грн.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту між ним та ТОВ «Авентус Україна» в обумовлені договором строки, позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за сумою кредиту у розмірі 20000,00 грн та суми процентів за користування кредитом у розмірі 45600,00 грн обґрунтовані, доведені та підлягають задоволенню. Інфляційні втрати за період з грудня 2021 року по 23.02.2022 складають у розмірі 2321,14 грн та три відсотки річних за період з 29.11.2021 по 23.02.2022 - у розмірі 469,08 грн, які підлягають задоволенню. Позовні вимоги в частині стягнення інфляційних втрат за період з 24.02.2022 по травень 2023 року у розмірі 18014,86 грн та трьох відсотків річних з 24.02.2022 по 12.07.2023 у розмірі 2712,07 грн не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Судом відповідно до наявних у справі доказів встановлені наступні правовідносини.

31.07.2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір № 4549924 про надання споживчого кредиту. Зазначений кредитний договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором позичальником ОСОБА_1 .. За умовами кредитного договору сума кредиту складає 20000,00 грн (п.1.3). Строк кредиту - 30 днів (п.1.4). За користування кредитними коштами встановлена фіксована процентна ставка у розмірі 1,90% в день, яка застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулась пролонгація за ініціативою Споживача, відповідно до п.4.2 Договору; у межах нового строку, якщо відбулась авто пролонгація, відповідно до п.4.3 Договору (п.1.5). Пунктом 2.1. договору визначено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 , реквізити якої надані споживачем товариству з метою отримання кредиту. Відповідно до Графіку платежів, що є Додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту № 4549924 від 31.07.2021, дата повернення кредиту 30.08.2021. (а.с.53-58).

Отже, в даному випадку сторонами погоджено умови кредитування, зокрема строк повернення кредитних коштів та нарахування відсотків.

Факт перерахування кредитних коштів відповідачу на його платіжну картку № НОМЕР_1 у розмірі 20000,00 грн підтверджено довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» (а.с.38), та відповідач визнав зарахування вказаних коштів на його картковий рахунок.

03.05.2022 між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 03-05/2022, у відповідності до умов якого, ТОВ «Авентус Україна» відступив ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» права грошової вимоги за кредитним договором, про що складено 03.05.2022 Акт прийому-передачі Реєстру боржників (а.с.33-37).

Відповідно до витягу з Реєстру боржників від 03.05.2022, що є Додатком № 1 до Договору факторингу № 03-05/2022 від 03.05.2022, ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» набуло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором 4549924 у розмірі 65600, 00 грн, з яких: 20000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 45600,00 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.61).

Відповідачем не заперечується набуття права вимоги позивача ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» на всі права кредитора до ОСОБА_1 за кредитним договором № 4549924 від 31.07.2021.

Як вбачається з картки обліку (розрахунку заборгованості), заборгованість за укладеним 31.07.2021 договором № 4549924 позичальника ОСОБА_1 за період з 31.07.2021 по 02.05.2022 становить 20000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 45600,00 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.45-52).

Відповідно до п. 5 ч.1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно з ч. 2 ст. 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

За змістом ч. 4, 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно з ч. 8 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Статтею 12 цього Закону передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Кредитний договір було укладено в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Авентус Україна» в електронній формі.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі №524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19 (провадження № 61-7203св20).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України.

За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За правилом ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частин 1, 2 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Умовами договору № 4549924 від 31.07.2021 передбачено, що строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в розділі 4 цього Договору (п.1.4), а саме, строк кредиту може бути продовжено за ініціативою споживача на кількість днів, зазначену у п.1.4 договору, якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження; в порядку авто пролонгації на кількість днів та відповідно до умов, визначених в п.4.3 договору (п.4.1).

Відповідно до п. 4.3 договору сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або авто пролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один наступний календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача. Тобто в даному випадку кожен день авто пролонгації є новою датою повернення кредиту. Споживач дає згоду на авто пролонгацію строку кредиту на умовах, передбачених в пп.4.3.1 договору. Споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду авто пролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом, та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача.

За ініціативою споживача відповідно до умов договору, строк кредиту не пролонгований, та відповідно до умов договору, з 31.08.2021 відбулась авто пролонгація строку кредиту на 90 календарних днів поспіль.

Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять згоди ОСОБА_1 на автопрологнацію строку кредиту, є безпідставні, оскільки спростовуються змістом п. 4.3.2. договору, підписаного відповідачем, згідно якому він надав на неї свою згоду.

З картки обліку (розрахунку заборгованості), вбачається, що заборгованість за укладеним 31.07.2021 договором № 4549924 позичальника ОСОБА_1 станом на 02.05.2022 становить 20000,00 грн - сума заборгованості за основною сумою боргу, 45600,00 грн - сума заборгованості за відсотками (а.с.45-52).

Отже, заборгованість за відсотками за договором обрахована позивачем вірно, а саме, за період з 31.07.2021 по 29.11.2021 включно (30+ 90 днів) у розмірі 45600,00 грн (20000х1,90%+120).

Частинами 1, 3 статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Згідно з пп. 3 п. 5.1 кредитного договору, ТОВ «Авентус Україна» має право укладати договори щодо відступлення права вимоги за договором або договори факторингу з будь-якою третьою особою без окремої згоди споживача.

Згідно зі статтею 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свій обов`язок новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.

Згідно зі статтею 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Статтею 1082 ЦК України визначено, що боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце. Якщо фактор не виконає цього обов`язку, боржник має право здійснити платіж клієнтові на виконання свого обов`язку перед ним.

Виконання боржником грошової вимоги факторові відповідно до цієї статті звільняє боржника від його обов`язку перед клієнтом.

За змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов`язку погашення кредиту взагалі.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-979цс15.

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Доказів про погашення відповідачем кредитної заборгованості первісному кредитору або позивачу матеріали справи не містять та сторонами не подано.

Судова колегія погоджується з висновком суду про те, що відповідач не виконав належним чином зобов`язання щодо погашення заборгованості за договором кредиту між ним та ТОВ «Авентус Україна» в обумовлені договором строки, позивач, який отримав право вимоги до відповідача за договором факторингу, внаслідок такого порушення позбавлений можливості отримати кредитні кошти та відсотки, на що він розраховував при укладенні договору, а тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за сумою кредиту у розмірі 20000,00 грн та суми процентів за користування кредитом у розмірі 45600,00 грн обґрунтовані, доведені та підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за порушення виконання зобов`язання, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11).

Подібні висновки сформульовані також, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 справі № 902/417/18.

Позивачем заявлена вимога про стягнення інфляційних втрат за період з грудня 2021 року по травень 2023 року у розмірі 20336,00 грн та трьох відсотків річних за період з 29.11.2021 по 12.07.2023 у розмірі 3181,15 грн.

З вказаним розрахунком та періодом його обрахування суд не погодився з наступних підстав.

Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) доповнено, серед іншого, розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 18.

Зокрема, наразі вказаним пунктом визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Також, вказаним пунктом установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином, починаючи з 24.02.2022 позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а тому суд знайшов підстави для задоволення позову в частині стягнення з відповідача інфляційних втрат з 24.02.2022 по травень 2023 року та трьох відсотків річних з 24.02.2022 по 12.07.2023 відсутні.

Суд, у межах наданих йому процесуальним законодавством повноважень, не позбавлений можливості самостійно зробити розрахунок заборгованості, якщо не погодився з розрахунком, наданим позивачем, оскільки незгода з наданим суду розрахунком не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі.

Саме такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 07.06.2023 у справі № 234/3840/15-ц.

Тому суд першої інстанції правильно здійснив розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, з яким погоджується колегія суддів, та інфляційні втрати за період з грудня 2021 року по 23.02.2022 складають у розмірі 2321,14 грн та три відсотки річних за період з 29.11.2021 по 23.02.2022 - у розмірі 469,08 грн, які підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат за період з 24.02.2022 по травень 2023 року у розмірі 18014,86 грн та трьох відсотків річних з 24.02.2022 по 12.07.2023 у розмірі 2712,07 грн, то вони не підлягали до задоволення з наведених вище підстав.

Отже, суд правильно задовольнив позов частково та стягнув з відповідача на користь позивача заборгованість за сумою кредиту у розмірі 20000,00 грн, проценти за користування кредитом у розмірі 45600,00 грн, інфляційні втрати за період з грудня 2021 року по 23.02.2022 у розмірі 2321,14 грн та три відсотки річних за період з 29.11.2021 по 23.02.2022 у розмірі 469,08 грн, а всього 68390,22 грн., а в іншій частині позовних вимог слід відмовити, з огляду на вищевикладене.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми, наведені з цього приводу доводи скарги є недоведеними і матеріалами справи не підтверджуються.

Крім того, позивачем заявлена вимога на відшкодування понесених судових витрат на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн, на підтвердження яких надані наступні докази: копію договору № 10/07-2023 про надання правової допомоги, укладеного 10.07.2023 між ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» та адвокатом Столітнім М.М.; копію Звіту від 11.07.2023 про надання правової допомоги згідно Договору № 10/07-2023 від 10.07.2023, згідно з яким позивачу ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» адвокатом Столітнім М.М. надано правову допомогу на загальну суму 10000,00 гривень; копію Рахунку на оплату по замовленню № 488/11/07 від 11.07.2023 до Договору № 10/07-2023 від 10.07.2023; копію платіжної інструкції № 724 від 11.07.2023 року про сплату ТОВ ФК «Фінтраст Україна» адвокату Столітньому М.М. 10000,00 грн за збір, аналіз, складання та подання позовної заяви згідно р/ф № 488/11/07 від 11.07.2023 (а.с.19-20,60,65,146).

Суд визнав надані стороною позивача докази на підтвердження витрат на правничу допомогу належними, допустимими, достовірними і достатніми.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2022 року у справі № 757/36628/16-ц.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони, тощо.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19), від 20 вересня 2023 року у справі № 753/7936/22 (провадження № 61-1519св23).

Як вбачається з наданої стороною позивача копії Рахунку на оплату по замовленню № 488/11/07 від 11.07.2023 до Договору № 10/07-2023 від 10.07.2023 вбачається, що адвокатом Столітнім М.М. здійснено такі роботи та послуги: 1. Збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором - 3 години по 1000,00 грн на суму 3000,00 грн; 2. Складення позовної заяви в справі про стягнення заборгованості за кредитним договором - 5 годин по 1000,00 грн на суму 5000,00 грн; 3. Подання позовної заяви в інтересах клієнта - 2 години по 1000,00 грн на суму 2000,00 грн. Разом 10000,00 грн (а.с.65).

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Сторона відповідача у відзиві на позовну заяву проти стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу заперечувала, посилаючись на те, що сума таких витрат у розмірі 10000,00 грн не є співмірною, даний розмір не відповідає складністю справи та виконаним адвокатом робіт, витраченому часу на виконання таких робіт та обсягом наданих послуг та виконаних робіт.

Як зазначив Верховний суд у своїй постанові 24 січня 2022 року по справі № 757/36628/16-ц, у відповідності до статті 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Додаткова постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 30 червня 2022 року у справі № 915/517/21 містить висновок, що «відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Отже, визначаючи розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з нормами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність". У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Подібні правові позиції викладено у постанові Верховного Суду від 01.12.2021 у справі № 910/14598/20 та додатковій постанові Верховного Суду від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18».

Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі та встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги. За неможливості встановити умови щодо порядку обчислення, форми та ціни правової допомоги згідно з умовами договору суди, залежно від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково. Такий висновок зроблено у постанові КЦС ВС від 28 вересня 2022 року по справі № 529/201/20.

Суд зазначає, що відповідно до ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

За ст. 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю. Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

У постанові від 12 травня 2020 року по справі № 904/4507/18, обґрунтовуючи правові підстави стягнення витрат на професійну правову допомогу, Велика Палата Верховного Суду вказала, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

З огляду на вищевказане суд правильно звернув увагу, що дана справа є типовою та нескладною, договором про надання правової допомоги не визначено як розмір гонорару адвоката, так і вартість його послуг, вказаний позов було подано шляхом його направлення через систему «Електронний суд», а розгляд самої справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження, тому у суду виникають сумніви щодо часу витраченого представником позивача на надання правової допомоги згідно вказаного переліку - 10 годин (збір та аналіз доказів і документів для подання позовної заяви; складання позовної заяви; подання позовної заяви до суду), зокрема щодо подання позовної заяви в інтересах клієнта - 2 години на суму 2000,00, що також заперечується стороною відповідача.

Підсумовуючи викладене, враховуючи, що договором про надання правової допомоги розмір гонорару адвоката не визначений, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи обставини цієї справи, що вказані вище, складність та категорію справи, а також положення ЄСПЛ та практику Верховного Суду щодо стягнення витрат на правову допомогу в цілому, суд правильно вважав розмір витрат позивача є завищеним, неспівмірним, тому зменшив такі витрати на суму до 8000,00 грн.

На понесення витрат на правничу допомогу стороною відповідача надані наступні докази: копію договору № б/н23 від 08.08.2023 про надання професійної правничої (правової) допомоги, предметом якого є надання Адвокатським бюро «Калінін і Партнери» правової допомоги ОСОБА_1 по справі № 639/3772/23, що перебуває у провадженні Жовтневого районного суду м. Харкова за позовом ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості; копію Додатку № 1 від 08.08.2023 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги, де сторони визначили, що за надання професійної правничої (правової) допомоги клієнт сплачує Бюро гонорар (винагороду) в розмірі 8000,00 грн; рекомендовані (мінімальні) ставки адвокатського гонорару (винагороди), затверджені Рішенням засновника АБ «Калінін і Партнери» № 3/2018 від 17.08.2018 ОСОБА_2 ; копію Акту виконаних робіт (наданих послуг) від 24.08.2023 на загальну суму 8000,00 грн; копію платіжної інструкції № @2PL441182 від 10.08.2023 про сплату ОСОБА_1 АБ «Калінін і Партнери» 8000,00 грн по договору № б/н23 від 08.08.2023 (а.с.88,89, 91-94).

Суд дійшов висновку, що понесені відповідачем витрати на правничу допомогу доведені, ці витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також того, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» задоволено частково, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, та відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України, суд, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (76,74%) стягнув з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1647,76 грн та на правничу допомогу у розмірі 6139,20 грн; стягнув з позивача на користь відповідача понесені ним судові витрати на правничу допомогу у розмірі 1860,80 грн.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції відповідно до ст. 89 ЦПК України дав правильну правову оцінку наявним доказам у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокатом Крюковою М.В. заявлено про витрати на правничу допомогу у розмірі 8000,00 грн.

За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до статті 33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Відповідний висновок викладено у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Аналогічні висновки наведено також в постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 та 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц.

Суд має вирішити питання про відшкодування стороні, на користь якої відбулося рішення, витрат на послуги адвоката, керуючись принципами справедливості, співмірності та верховенства права.

Згідно вимог статті 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи інтереси Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» під час перегляду справи судом апеляційної інстанції представляла адвокат Крюкова М.В. на підставі ордеру та договору від 07 липня 2022 року.

04 січня 2024 року між Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» та адвокат Крюковою М.В. підписано звіт про надання правової допомоги згідно договору №07/07-2022 від 07.07.2022 , тобто акт виконаних робіт, яким затверджено, що адвокатом надано, а клієнтом прийнято правову допомогу (роботи/послуги адвоката) у такому обсязі: правова експертиза документів та складання відзиву на апеляційну скаргу у справі про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_1 , подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, що склало 4 години, та вартує 8000,00 грн.

Адвокат надав, а клієнт прийняв надані послуги, загальна вартість яких становить 8000,00 грн.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Наявні в матеріалах справи докази не є безумовною підставою для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Схожі висновки викладено в постановах Верховного Суду від 02 липня 2020 року у справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19), від 31 липня 2020 року у справі № 301/2534/16-ц (провадження № 61-7446св19), від 30 вересня 2020 року у справі № 201/14495/16-ц (провадження № 61-22962св19).

Матеріали справи свідчать про те, що протягом її перегляду судом апеляційної інстанції представником ОСОБА_3 подано відзив на апеляційну скаргу. При цьому позиція позивача з часу розгляду справи судом першої інстанції не змінилась, нові докази не подавались, нові обставини справи не встановлювались, інших процесуальних документів до суду апеляційної інстанції представником ОСОБА_3 подавалось. Судові засідання у справі не проводились. Її розглянуто у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Тобто, обсяг наданої представником ОСОБА_3 правничої допомоги фактично обмежується складанням відзиву на апеляційну скаргу.

Отже, враховуючи, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Калініна Сергія Костянтиновича залишено без задоволення, з урахуванням обсягу та складності наданих представником ОСОБА_3 послуг з правничої допомоги протягом апеляційного перегляду справи, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, судова колегія вважає, що з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» відповідно до ст.ст. 11, 137, 141 ЦПК України підлягають стягненню судові витрати за надання правничої допомоги під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 3000,00 грн.

Суд першої інстанції ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги не спростовують висновки районного суду, тому колегія суддів на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без задоволення апеляційну скаргу, а оскаржене рішення - без змін.

Передбачених ст. 141 ЦПК України підстав для перерозподілу судових витрат не встановлено.

Керуючись ст.ст. 259, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Калініна Сергія Костянтиновича - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 08 листопада 2023 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 ,( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» ( адреса: 03150 м. Київ, вул. Загородня, 15, офіс 118/2, ), понесені в судлі апеляційної інстанції витрати на правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 12 лютого 2024 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В. Бурлака.

Ю.М. Мальований.