Провадження № 2/127/4207/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2024 м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Романюк Л.Ф., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ) про стягнення суми боргу,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу, мотивуючи його тим, що 15.05.2023 року відповідачем ОСОБА_2 від позивача ОСОБА_1 було отримано грошові кошти у сумі 60 000,00 грн.

На підтвердження факту укладання договору позики та отримання коштів відповідачем було власноручно складено розписку, в якій зазначено строк повернення позики до 15.08.2023 року.

Станом на дату складання позовної заяви відповідач свої зобов`язання не виконав, зазначену суму боргу не повернув.

Таким чином, на даний момент період прострочення виконання відповідачем зобов`язання з повернення позики складає з 16.08.2023 року по дату складання позовної заяви 17.10.2023 року 63 дні.

Відповідно до умов укладеного договору, відповідач зобов`язався у випадку порушення строку повернення позики окрім суми боргу додатково сплатити пеню у розмірі 0,5 % від суми боргу за кожен день прострочення виконання за весь період прострочення.

Просив суд, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 60 000,00 грн., пеню в сумі 18 900,00 грн., 3% річних в сумі 310,68 грн. та судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08.11.2023 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу разом із копією позовної заяви з додатками було надіслано відповідачу ОСОБА_2 на адресу реєстрації, однак ні відзиву на позов, ні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін до суду подано не було.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 178, 279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Судом встановлено, 15.05.2023 року відповідачем ОСОБА_2 від позивача ОСОБА_1 було отримано грошові кошти у сумі 60 000,00 грн.

На підтвердження факту укладання договору позики та отримання коштів відповідачем було власноручно складено розписку, в якій зазначено строк повернення позики до 15.08.2023 року (а.с.4).

Станом на дату складання позовної заяви відповідач свої зобов`язання не виконав, зазначену суму боргу не повернув.

Таким чином, на даний момент період прострочення виконання відповідачем зобов`язання з повернення позики складає з 16.08.2023 року по дату складання позовної заяви 17.10.2023 року 63 дні.

Відповідно до умов укладеного договору, відповідач зобов`язався у випадку порушення строку повернення позики окрім суми боргу додатково сплатити пеню у розмірі 0,5 % від суми боргу за кожен день прострочення виконання за весь період прострочення (а.с.4).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У відповідності з ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 № 6-63цс13, вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Аналогічні по суті висновки містяться й у постановах Верховного Суду України від 11.11.2015 у справі №6-1967цс15,від 08.06.2016 у справі №6-1103цс16 та вказівки в постанові ВСУ від 26.09.2018 у справі № 483/1953/16-ц, які відповідно до ст. 417 ЦПК України є обов`язковими для застосування іншими судами загальної юрисдикції таких норм права.

Так, відповідно до вказаних висновків Верховного Суду України, досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні також виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суд вважає, що надана позивачем розписка від 15 травня 2023 року є належним письмовим доказом укладення між сторонами договору позики в указаній в ній сумі. Вона підтверджує як його укладення, так і умови договору, суму позики, дату отримання коштів в борг, зобов`язання їх повернення; а також засвідчує отримання відповідачем (боржником) від кредитора (позивача) вказаної грошової суми. Розписка також підтверджує право позивача вимагати від відповідача повернення суми боргу, і обов`язок відповідача - виплатити позивачу зазначену суму боргу.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки ст.625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань (60 000,00 грн. *3%/365*63=310,68 грн.).

Варто зазначити, що Відповідно до умов укладеного договору, відповідач зобов`язався у випадку порушення строку повернення позики окрім суми боргу додатково сплатити пеню у розмірі 0,5 % від суми боргу за кожен день прострочення виконання за весь період прострочення (60 000,00 грн.*0,5*63= 18 900,00 грн.).

Згідно ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 1073,60 грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, згідно ст. ст. 510, 524-527, 530, 533, 553-554, 610, 612, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст. ст. 13, 49, 81, 141, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 заборгованість за договором позики в сумі 60 000,00 грн. (шістдесят тисяч гривень), пеню в сумі 18 900,00 грн., 3% річних в сумі 310,68 грн. та судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржено, шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції, протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 28.02.2024 року.

Учасники процесу

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ),

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ).

Суддя: