пр. № 2-о/317/112/2024
Справа № 317/3051/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Мінгазова Р.В.

при секретарі Демко К.І.

за участі:

представника заявника Погосян М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , зацікавлена особа: Олександрійський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту смерті, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_2 в особі свого представника - адвоката Погосян М.А. звернувся до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу з 2012 року по 2018 рік в Пригородньому районі Свердловської області, РФ. Заяву обґрунтовує тим, що заявник є спадкоємцем ОСОБА_3 відповідно до складеного останнім заповіту від 30.02.2020. Заявнику відомо, що ОСОБА_3 у 2012 році виїхав на постійне проживання до РФ, де згодом помер. З метою отримання спадщини заявник звернувся до нотаріальної контори, однак постановою приватного нотаріуса Карташової Т.М. від 01.05.2024 йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з відсутністю актового запису про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З огляду на вищевикладене з метою реалізації свого права на спадкування ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаною заявою в якій просить суд встановити юридичний факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в період з 2012-2018 р.р. в Пригородньому районі, Свердловської області, Російської Федерації.

В судовому засіданні представник заявника - адвокат Погосян М.А. заяву підтримала в повному обсязі та просила задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі .

В судовому засіданні, за клопотанням представника заявника - адвоката Погосян М.А., були допитані свідки.

Так свідок ОСОБА_4 суду повідомила, що вона є односельчанкою ОСОБА_3 , який приїхав до с. Новосергіївка з Уралу. У 2012 році ОСОБА_3 знявся з реєстрації в с. Новосергіївка та поїхав на постійне місце мешкання до села Уралець, Нижній Тагіл, Свердловська область, де помер. Про смерть ОСОБА_3 свідку стало відомо у 2016 році зі слів односельчан. Точну дату смерті свідку не відомо.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 суду повідомила, що вона знає ОСОБА_3 та мешкала разом з ним в с. Новосергіївка. Крім цього свідок повідомила, що її мати мешкає в с. Уралець Свердловської області, РФ, і до цього ж села у 2012 році поїхав ОСОБА_3 , оскільки там у нього мешкають діти. Свідок особисто бачила ОСОБА_3 у селі Уралець, коли відвідувала матір. У 2016 році ОСОБА_3 , помер та похований у вказаному селі, про що свідку повідомили знайомі. назвати точну дату смерті ОСОБА_3 свідок не змогла

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно приписів п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до вимог ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті.

Відповідно до копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 від 18.09.2001 виданого Запорізьким РВ УМВС України в Запорізькій області вбачається, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Уралець, Пригородного району, Свердловської області (а.с. 10).

Відповідно до копії заповіту від 13.02.2020 встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , належну йому земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,6593 га. на території Мар`ївської сільської ради Запорізького району Запорізької області заповів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 13).

Відповідно до копії постанови приватного нотаріуса Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області Карташової Т.М. від 01.05.2024, ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , у зв`язку з відсутністю документу, що підтверджує факт смерті спадкодавця. (а.с. 11)

Згідно до відповіді Управління державної реєстрації Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 30.05.2024 № 112/06.10-01-35 встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до Відділу у лютому 2022 року із запитом про витребування від компетентних органів Російської Федерації документа про смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак вказаний запит не був надісланий у зв`язку із розірвання дипломатичних відносин (а.с. 14).

Аналогічна інформація міститься і у відповіді Олександрівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 23.05.2024 № 741/32.11-01-27 (а.с. 15)

Згідно до відповіді Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 09.10.2024 № 2857/04-46 встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знятий з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , 28.02.2012 в м. Нижній-Тагіл Пригорського району (а.с. 69).

При зверненні до суду заявник зобов`язаний обґрунтувати свою заяву посиланням на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Доказами, цього можуть бути: медичне свідоцтво, акт органів поліції (міліції), акт органів пожежного і водного нагляду та інші докази.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» (за внесеними змінами від 09.09.2011 року), підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У разі настання смерті в дорозі (у поїзді, на судні, в літаку тощо) державна реєстрація смерті може бути проведена в найближчому органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Про державну реєстрацію смерті іноземця відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє Міністерство закордонних справ України.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно з частиною 3 статті 46 ЦК України, фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв`язку з воєнними діями, збройним конфліктом, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті.

Порядок оголошення фізичної особи померлою встановлюється ЦПК України (ч. 4 ст. 46 ЦК України).

Відповідно до змісту статті 305 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна.

Згідно з частиною першою статті 306 ЦПК України у заяві про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою повинно бути зазначено: для якої мети необхідно заявникові визнати фізичну особу безвісно відсутньою або оголосити її померлою: обставини, що підтверджують безвісну відсутність фізичної особи, або обставини, що загрожували смертю фізичній особі, яка пропала безвісти, або обставини, що дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку.

Громадянин може бути оголошений в судовому порядку померлим у разі встановлення обставин, на підставі яких суд робить вірогідне припущення про смерть громадянина. Оголошення фізичної особи померлою - це ствердження судовим рішенням припущення про смерть даної особи, тобто, констатація високого ступеня ймовірності смерті. Встановлення факту смерті особи можливо, якщо суд на підставі незаперечних доказів ствердить, тобто доведе обставини, які вірогідно свідчать про смерть особи у точно визначений час обставини, за яких настала смерть і факт неможливості реєстрації органом державної факту смерті. У цих справах суд визнає днем смерті громадянина, оголошеного померлим, день його гаданої смерті, якщо він пропав безвісті за обставин, які загрожували смертю або давали підстави припускати його загибель від певного нещасного випадку, а в інших випадках днем смерті вважається день набрання законної сили рішення суду про оголошення громадянина померлим.

Тобто, особливістю цієї категорії справ є те, що висновок суду про оголошення фізичної особи померлою ґрунтується на юридичному припущенні смерті особи (правова презумпція).

Таким чином, окрім іншого, слід з`ясовувати, чи може відсутність особи бути умисною, тобто, чи не переховується вона від правоохоронних органів з метою уникнення юридичної відповідальності.

Схожий за змістом висновок висловлено у постановах Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 226/3053/18 та від 07 липня 2021 року у справі № 390/1443/19.

Аналізуючи норми права, підставою для оголошення особи померлою є не факти, які напевне свідчать про її загибель, а обставини, що дають підставу припускати смерть такої особи.

Дослідивши надані заявником докази, суд прийшов до висновку, що достовірно не встановлений факт смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в певний час та в певному місці. Вказані заявником обставини дають можливість обґрунтовано припускати те, що ОСОБА_3 дійсно у 2012 році виїхав з України до Російської Федерації, проте такі висновки не є підставою для встановлення факту її смерті.

Лише покази свідків, які при цьому не називають конкретну дату смерті особи, не може свідчити про настання смерті ОСОБА_3 .

Таким чином, заявником та його представником не зазначено та не надано суду переконливих доказів, що достовірно підтверджують факт смерті ОСОБА_3 у певний час, у певному місці і за певних обставин (довідка про захоронення, дозвіл на поховання; витяг з книги реєстрації поховання померлих, документи слідчих органів, медичних установ, сільської ради, документи на підтвердження понесених витрати по похованню з відповідних ритуальних служб тощо), не вказано час смерті, не зазначено при яких обставинах настала смерть останнього і чому факт смерті не було зареєстровано.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, у задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту смерті особи слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 89, 258-259, 293-294, 315 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_2 , зацікавлена особа: Олександрійський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м. Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про встановлення факту смерті - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення суду складено 11.11.2024.

Суддя Р.В. Мінгазов