Провадження № 2/686/422/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого-судді Мазурок О. В.

при секретарі Колісник Л.В.

за участі: позивача-відповідача ОСОБА_1

представника позивача-відповідача ОСОБА_2

відповідача-позивача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про поділ боргових зобов`язань та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про визнання договору позики та боргової розписки недійсною, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про поділ боргових зобов`язань. Просить в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_5 та ОСОБА_1 в рівних частках - по 1/2 частці, грошове зобов`язання за договором позики відповідно до розписки від 14.02.2011 року, який укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 .

На обгрунтування свого позову він вказав, що він, ОСОБА_1 з 07 вересня 2005 року по 14 травня 2021 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, ОСОБА_5 що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного правління юстиції, актовий запис № 1610.

Будучи у шлюбі, він звернувся до свого батька, ОСОБА_4 та 14.02.2011 року позичив кошти в сумі 100000 доларів США на той час еквівалентно 800000 гривень для того, щоб придбати земельну ділянку та побудувати індивідуальний житловий будинок і зобов`язався повернути позиченні кошти до кінця 2019 року. У разі неповернення вказаної суми передбачалось нарахування пені в розмірі 0,01 % щорічно.

Факт укладення договору позику підтверджується власноручно написаною ним розпискою від 14.02.2С11 року, яка за своєю суттю є документом, який видається боржником кредитору за договорені позики, підтверджуючи його укладення, так і умови договору а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Після того, як він отримав кошти, ним була придбана земельна ділянка площею 0.1 га за кадастровим номером :21:002:0064 та побудований будинок за адресою:

АДРЕСА_1 . З січня 2013 року, він з ОСОБА_5 почали спільно проживати у побудованому будинку, що підтверджує факт зведення будинку за позичені кошти в інтересах подружжя. Будинок набутий в період шлюбу, тому він вважається спільною сумісною власністю подружжя, оскільки побудований за кошти, які були позичені ним в період шлюбу, а отже і зобов`язання по поверненню цих коштів є також спільним.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду (справа № 686/2574/21) від 14.05.2021 року шлюб між ним, ОСОБА_1 , та ОСОБА_6 розірвано.

Оскільки, 14.05.2021 року їх шлюбу був розірваний, він неодноразово звертався до ОСОБА_5 з проханням повернути свою частину боргу, оскільки вона проживає у спірному будинку та зобов`язання мають бути також спільними, але у відповідь він отримував різкі відмови.

Борг за розпискою від 14.02.2011 року був повернутий ним самостійно лише частково у 2020 році - 1000 дол. США, у 2021 році - 1000 дол. США, у 2022 році - 1000 дол. США.

В свою чергу, ОСОБА_5 , звернулась до Хмельницького міськрайонного суду з позовом до нього, ОСОБА_1 , про поділ спільного майна подружжя. Відповідно до вказаного позову відповідач у даній справі просить визнати житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та здійснити його поділ.

Ухвалою від 07.12.2021 року у справі №686/28026/21 було відкрито провадження. Відповідач у справі №686/28026/21 долучає до поданого позову: висновок про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 19.07.2021 року згідно якого ринкова вартість земельної ділянки яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 складає 322490 грн.; резюме про оцінку майна, житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 згідно якого ринкова вартість складає 3 185 582, 00 грн.

З метою визначення дійсної ринкової вартості будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 у справі N9686/28026/21 була призначена судова експертиза, висновок якої буде надано у даній справі після його складання з метою правильного та всебічного її розгляду.

Він вважає дії ОСОБА_5 щодо не повернення позичених коштів на придбання будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , не дивлячись на факт проживання у ньому, є такими, що порушують його права, а тому змушений звернутись до суду за їх захистом.

ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про визнання договору позики та боргової розписки недійсною.

На обґрунтування свого позову вказала у провадження судді Хмельницького міськрайонного суду знаходиться справа №686/18799/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до неї про поділ боргових зобов`язань. Вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необгрунтованими та такими, що не відповідають дійсності. Тому вимушена звернутися до судового вирішення питання про визнання договору позики та боргової розписки недійними та фіктивними, вчиненими без її відома та її письмового дозволу.

Позивач пред`явив позовну заяву до суду та стверджує, що в 2011 році отримав від свого батька ОСОБА_4 , позику в сумі 100 000 тисяч доларів, що прирівнювалося в 2011 році до 800 000 грн. Як написано в розписці, вищевказана сума позичалася для купівлі земельної ділянки та будівництва житлового будинку. По суті справи хочуть пояснити наступне: з 2002 року, з моменту закінчення навчання у вищому навчальному закладі, вона з позивачем почали проживати разом та вести спільне господарство. Офіційно зареєстрували шлюбні відносини в 2005 році. У 2021 доці шлюб із ОСОБА_1 вона розірвала. Тоді постало питання поділу майна, набутого під час шлюбу. Оскільки їх відносини були вкрай напруженими, вирішити питання поділу майна за взаємною згодою не вийшло. Тому вона вимушена була звернутися до Хмельницького міськрайонного суду для вирішення даного питання у судовому порядку згідно чинного законодавства. У провадженні Хмельницького міськрайонного суду з 2021 року знаходиться справа №686/28026/23 про поділ спільного майна подружжя. Про нібито наявність боргової розписки вона дізналася із відзиву на її позовну заяву від 5 травня 2022 року. З 2011 року по травень 2022 рік ні про яку позику і розписку не було і мови. Оскільки ОСОБА_1 є титульним власником всього майна, крім одного автомобіля, їй доводиться в судовому порядку добиватися права володіння, користування та розпорядження всього спільного майна. Оскільки ОСОБА_7 був проти того, щоб вона ділила майно, він неодноразово наголошував їй, що у нього раптово з`являться борги, і вона буде ділити не тільки майно, але і борги. Так, під час судової справи вона і дізналася про нібито наявну боргову розписку. Позикодавцем виявився батько ОСОБА_1 , який у первісному позові виступає третьою стороною у справі.

Оскільки з 2002 року вона з ОСОБА_7 проживали спільно та вели спільне господарство, тому і всі питання вирішували разом, для неї дуже дивним було почути, що і в її сім`ї все вирішував чоловік на власний розсуд. З 2003 року і вона, і ОСОБА_7 , працювали, створювали спільний побут, благоустрій, мріяли про дітей і про власне житло. В 2012 році вони за спільним бажанням придбали земельну ділянку для будівництва власного будинку. При цьому ніхто не знав про купівлю землі, оскільки хотіли порадувати рідних і показати вже збудований будинок. Батьки дізналися про будівництво, коли вже була готова коробка будинку. Будівництво вони вели самостійно, на відкладені кошти. Вона сама проектувала дизайн і сама підбирала оздоблення. Оскільки вони розраховували на не велику суму, тому робили все скромно і просто, але зручно. І от тепер під час розгляду справи про поділ, виявився нібито борг, який тягнеться ще з 2011 року. Проте вона переконана і впевнена у тім, що ніяка позика не оформлялася і ніякі гроші не передавалися у борг. Це дії, направлені для тиску на неї, оскільки вона осмілилася ділити майно. В борговій розписці вказана сума 100 000 доларів і на період 2011 року ця сума була еквівалентна 800 000 гривень. Оскільки дана сума грошових коштів явно перевищує в десять разів суму неоподаткованого мінімуму, договір позики мав би бути укладений у письмовій формі, і, відповідно, з моєю письмовою згодою. Цей договір явно виходить за межі дрібного побутового договору. Крім того, як ОСОБА_1 , так і ОСОБА_4 , діяли недобросовісно. ОСОБА_1 має вищу юридичну освіту, і навіть якщо припустити, що договір укладався і підписувався, він прекрасно знав, що вимагається її згода. Як би такий договір вчинявся б, вона згоди б не дала. На той час вони мали житло, і не поспішали з будівництвом. Крім того, у той час вона була вагітна другою дитиною, і не бажала, щоб будь-які роботи проводилися поспіхом. Третя сторона у справі - ОСОБА_4 (колишній свекр) на судовому засіданні чітко вказав, що її не попередили, бо не захотіли, діяли на власний розсуд, хоча прекрасно знали, що потрібна її згода у цьому питанні. Договір позики не укладався, а боргова розписка фіктивна. Дії ОСОБА_1 та його батька ОСОБА_4 є недобросовісними та неправдивими. Діючи у змові, ці особи прагнуть перекласти на неї якісь уявні борги, яких у дійсності немає і не може бути.

ОСОБА_3 направила до суду відзив на позовну заяву ОСОБА_1 та заперечення на відповідь на відзив.

ОСОБА_1 направив до суду відповідь на відзив.

Позивач відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, проти задоволення зустрічного позову заперечили.

Відповідач позивач в судовому засіданні проти задоволення позову ОСОБА_1 заперечила, зустрічний позов підтримала.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні вказав, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про поділ боргових зобов`язань підлягає задоволенню. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про визнання договору позики та боргової розписки недійсною відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідчення свідка ОСОБА_4 , який в судовому засіданні посвідчив, що він позичав своєму сину ОСОБА_1 кошти часто, давав свої гроші на купівлю земельної ділянки в Дунаєвецькому районі, дав гроші на будівництво будинку, він не повідомляв ОСОБА_3 по позичку коштів, він думає що вона знала про позичку, син працював, ОСОБА_3 працювала в облгазі, перебувала в декретній відпустці, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні заяви не підлягають задоволенню з наступних підстав: судом об`єктивно встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_8 з 07 вересня 2005 року по 14 травня 2021 року перебували у зареєстрованому шлюбі, актовий запис № 1610.

Згідно наданої до суду розписки від 12.11.2011 року ОСОБА_1 позичив у ОСОБА_4 кошти в сумі 100000 доларів США. Відповідно до даної розписки кошти він зобов`язувався повернути до конці 2019 року.

ОСОБА_1 кошти ОСОБА_4 повернув частково.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ боргових зобов`язань.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з статтею 1047 ЦК України - договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямованими на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини (стаття 1051 ЦК України).

Згідно з частинами першою, другою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків стаття 11 ЦК України визначає договори та інші правочини.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Також ч,4 ст. 65 Сімейного кодексу України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, грошові кошти, отримані одним з подружжя за кредитним договором, укладеним в інтересах сім`ї, слід вважати спільними коштами подружжя.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

До суду не надано належних та допустимих доказів тому, що кошти за договором позики використані ОСОБА_1 в інтересах сім`ї, а саме як зазначав ОСОБА_1 на купівлю земельної ділянки та будівництво будинку. Також до суду не надано доказів тому, що інший з подружжя ОСОБА_3 надавала у письмовій формі згоду на укладення договору позики.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_4 до суду з вимогою до ОСОБА_1 чи ОСОБА_3 про повернення коштів не звертався.

За таких обставин позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про поділ боргових зобов`язань задоволенню не підлягає.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про визнання договору позики та боргової розписки недійсною, суд враховує, що статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч.З ст. 65 СК України, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

На підставі ч.2 ст. 65 СК України дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками , а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

ОСОБА_3 не надано до суду належних та допустимих доказів тому, що боргова розписка фіктивна, а також, що оспорюваний договір позики було укладено в інтересах сім`ї, у зв`язку з чим підстави визнання договору позики відсутні.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст.. 203, 509, 526, 1046, 1047, 1049, ЦК України, ст. 65 СК України, ст. ст. 10, 12, 18, 76, 77, 81, 258, 259, 263-265, 280-284, 354 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_4 про поділ боргових зобов`язань відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про визнання договору позики та боргової розписки недійсною відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подачі в 30 денний строк з дня складання повного тексту судового рішення апеляційної скарги .

Позивач-відповідач: ОСОБА_1 , 1980 року народження, НОМЕР_1 , проживає в АДРЕСА_2 ;

Відповідач-позивач: ОСОБА_3 , 1978 року народження, РНОКПП НОМЕР_2 , проживає в АДРЕСА_1 ;

Третя особа: ОСОБА_4 , 1953 року народження, РНОКПП НОМЕР_3 , проживає в АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено 14.11.2024 року.

Суддя: