У Х В А Л А

11 листопада 2024 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі судді Якимець О.І., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про повернення раніше відібраної дитини матері

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Подільського районного суду міста Києва з позовом, в якому просила повернути їй малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яку за рішенням Подільського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року у справі № 758/14798/21 було відібрано у позивача без позбавлення батьківських прав.

Вважаю, що дану позовну заяву необхідно залишити без руху з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При цьому, позовна заява за змістом і формою має відповідати вимогам ст. ст. 175-177 ЦПК України.

Частиною 3 статті 175 ЦПК України встановлено загальні вимоги до змісту позовної заяви.

Відповідно до п. 5 ч. 3 статті 175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Згідно з частинами першою та другою статті 83 ЦПК України, сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Частиною 5 статті 177 ЦПК України визначено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази на підтвердження обставин в обґрунтування позовних вимог.

У процесі розгляду справи суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до частин першої, другої та четвертої статті 95 ЦПК України, письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом, при цьому, копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.

За приписами ч. 1 ст. 9 ЦПК України цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою.

Положеннями ч. 1 ст. 10 Конституції України встановлено, що державною мовою в Україні є українська мова.

Відповідно до ст. 1, ч. 6 ст. 13 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної», єдиною державною (офіційною) мовою в Україні є українська мова. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування беруть до розгляду документи, складені державною мовою, крім випадків, визначених законом.

Частинами 1, 2 ст. 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» передбачено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою. Інша мова, ніж державна може застосовуватися у судовому процесі в порядку, визначеному процесуальними кодексами України та Законом України «Про судоустрій і статус суддів».

При цьому, за змістом ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судочинство і діловодство в судах України проводяться державною мовою.

Пунктом 8 Інструкції з діловодства в місцевих та адміністративних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації № 814 від 20.08.2019 передбачено, що діловодство в суді ведеться державною мовою, крім випадків, передбачених законодавством України. Усі документи суду складаються державною мовою. У діловодстві суду можуть використовуватися вхідні документи, викладені іноземною мовою, забезпечені перекладом відповідно до вимог чинного законодавства.

Положеннями ст. 79 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що нотаріус засвідчує вірність перекладу документа з однієї мови на іншу, якщо він знає відповідні мови. Якщо нотаріус не знає відповідних мов, переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто обставин, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, при зверненні із позовною заявою разом з документами, що складені іноземною мовою, позивач має подати належним чином засвідчений переклад таких документів державною мовою для належної їх оцінки судом як доказу, зокрема, і на стадії вирішення питання про відкриття провадження в справі.

Разом з тим, при вивченні матеріалів позовної заяви судом встановлено, що документи на 3 аркушах, в переліку додатків до позовної заяви зазначені як «Докази проживання позивача в Німеччині та отримання соціальної допомоги», складені німецькою мовою без перекладу, який відповідає вимогам чинного законодавства.

Відсутність належного перекладу документів, викладених іноземною мовою, позбавляє суд можливості встановити дійсний зміст таких документів та визначити, чи містять вони інформацію щодо обставин, які підтверджують вимоги позивача, встановити дійсні обставини у справі у відповідності до поданих доказів.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що зазначені документи не відповідають вимогам до письмових доказів, що подаються до суду, а позивачем не було дотримано вимог ч. 1 ст. 177 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.ст. 175 і 177 цього кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Згідно з ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст. 175 і 177 цього кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За таких обставин суд вважає, що позовну заяву необхідно залишити без руху та надати позивачу для усунення зазначених недоліків строк у десять днів, починаючи з дня вручення даної ухвали.

Керуючись ст. ст. 175, 185, 260, 261 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

позовну заяву ОСОБА_1 до Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про повернення раніше відібраної дитини матері - залишити без руху.

Надати позивачу строк протягом десяти днів з вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху, для усунення недоліків.

У разі невиконання ухвали суду в зазначений строк, позовна заява буде вважатись не поданою та повернута позивачу разом з усіма доданими до неї документами.

Ухвала про залишення позовної заяви без руху оскарженню не підлягає.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя О. І. Якимець