Провадження № 22-ц/801/418/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 рокуСправа № 127/23621/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (суддя-доповідач),

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання: Куленко О.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , Державний реєстратор - приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Куранова Оксана Олександрівна,

розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Куранової Оксани Олександрівни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 грудня 2023 року, ухваленого місцевим судом під головуванням судді Дернової В.В., дата складення повного тексту рішення 08 січня 2024 року,

встановив:

В серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , державного реєстратора - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Куранової Оксани Олександрівни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Позовні вимоги, мотивовані тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 травня 2015 року у цивільній справі № 127/26881/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 888 678,64 грн.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 24 липня 2015 року у справі № 127/26881/14-ц було скасовано рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 травня 2015 року в частині задоволення позову про стягнення боргу в сумі 304 614,22 гривень; ухвалено нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу в розмірі 304 614,22 гривень відмовлено; в решті рішення залишено без змін.

Першим відділом державної виконавчої служби у м. Вінниця Центрально- Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) здійснювалося виконавче провадження № 54342465 з виконання виконавчого листа № 127/26881/14-ц, виданого 20 жовтня 2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 584 064,41 грн.

Вважає, що державний виконавець Першого відділу ДВС у м. Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Гоменюк М.П. виніс постанову від 24 листопада 2021 року «Про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу» та незаконно склав 24 листопада 2021 року акт про передачу майна, зокрема, частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , стягувачу в рахунок погашення боргу.

На переконання позивача у вказаній постанові та акті були внесені недостовірні відомості щодо результатів електронних торгів.

Посилається на те, що вказані електронні торги не відбулись, у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів, проте спірне майно всерівно було передано стягувачу.

На думку позивача, 29 липня 2022 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою Оксаною Олександрівною за реєстровим № 1513 на підставі акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 24 листопада 2021 року незаконно було видано свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, яке в подальшому було незаконно прийняте державним реєстратором, як підставу для державної реєстрації 29 липня 2022 року права спільної власності, розмір частки на квартиру АДРЕСА_2 .

Крім того зазначає про те, що на момент здійснення державної реєстрації права власності на спірне майно за відповідачем, був наявний арешт (обтяження) на таке майно, що унеможливлює таку реєстрацію до зняття обтяження.

Вказані обставини стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із цим позовом, в якому він просив визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 64343034 від 29 липня 2022 року права спільної власності, розмір частки на квартиру АДРЕСА_2 , прийнятим державним реєстратором, приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою Оксаною Олександрівною, номер запису про право власності: 47466704; скасувати запис про право власності; 47466704 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а саме: права спільної власності, розмір частки на квартиру АДРЕСА_3 , який був внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором, приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою Оксаною Олександрівною, 29 липня 2022 року 17:43:24.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 грудня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного реєстратора - приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Куранової Оксани Олександрівни про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень відмовлено.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 грудня 2023 року мотивоване тим, що державна реєстрація права власності за відповідачем ОСОБА_2 відбулася у результаті примусової реалізації спірного нерухомого майна відповідно до закону, а тому наявність обтяження (арешту) не є перешкодою у її здійсненні. Поряд з цим, місцевий суд зазначив, що обраний позивачем ОСОБА_1 спосіб захисту у виді скасування рішення про державну реєстрацію права власності (або державної реєстрації права власності) є неефективним з огляду на те, що Свідоцтво від 29 липня 2022 року, посвідчене приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою Оксаною Олександрівною за реєстровим № 1513, ним не оспорюється.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на думку заявника місцевий суд належним чином не обґрунтував прийняте рішення, допустив порушення норм процесуального права, зокрема, щодо дослідження доказів, розгляду клопотань, виклику свідків. Вважає, що судом не прийнято до уваги правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах. Крім того, на переконання заявника висновки місцевого суду, щодо невірно обраного способу захисту та неналежного відповідача у вказаній справі є помилковими. Поряд з цим, покликається на ті ж самі обставини, які були викладені ним у позовній заяві.

18 січня 2024 року від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення до апеляційної скарги, які за своєю суттю відповідають поданій раніше апеляційній скарзі.

29 січня 2024 року від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечив аргументи викладені в апеляційній скарзі вказавши, що суд попередньої інстанції прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Поряд з цим, зазначив, що спірне майно передане йому законно на підставі постанови та акту державного виконавця.

26 лютого 2024 року від відповідача ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення в порядку ст. 43 ЦПК України, однак такі не беруться до уваги апеляційним судом з огляду на наступне.

На стадії перегляду судових рішень в апеляційній інстанції відповідно до змісту Глави 1 Розділу п`ятого «Перегляд судових рішень» учасники справи мають право подавати наступні заяви по суті справи: апеляційні скарги, відзив на апеляційну скаргу, відповідь на відзив, заперечення.

Згідно ст. 360 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі.

Згідно з ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуального дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Відповідно до частин 1-4 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Встановлений судом процесуальний строк може бути продовжений судом за заявою учасника справи, поданою до закінчення цього строку, чи з ініціативи суду.

Якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк, а заява про продовження процесуального строку, встановленого судом, - судом, який встановив строк, без повідомлення учасників справи.

Одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк.

Клопотань про продовження строку для подання пояснень, від сторони відповідача до апеляційного суду не надходило.

Відповідно до ч. 5 ст. 174 ЦПК України суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це за необхідне.

Враховуючи, що відповідач не просив дозволу подати пояснення, а суд не визнавав їх подання необхідним, а також, що надання письмових пояснень на цій стадії цивільного процесу не передбачено цивільним процесуальним законом, тому такі не приймаються судом апеляційної інстанції до уваги.

29 лютого 2024 на адресу Вінницького апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Пономаренка Дениса Юрійовича надійшло клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 29 лютого 2024 року о 11 год. 00 хв., яке мотивоване погіршенням стану здоров`я у позивача.

Вирішуючи питання розгляду справи за відсутності позивача та його адвоката колегія суддів ураховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Такими доказами є, зокрема, медична довідка про стан здоров`я чи інший документ, який підтверджує тимчасову непрацездатність особи.

Проте, стороною позивача, до заяви не надано будь-якого доказу, який би підтверджував зазначені в клопотанні обставини.

Крім того, відповідно до ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі N361/8331/18 зазначив, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Поряд з цим, відповідно до положень ч.1 ст.58 ЦПК України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

З матеріалів справи вбачається, що інтереси позивача ОСОБА_1 представляє адвокат Пономаренко Д.Ю., будь-яких клопотань про його неможливість прибути в судове засідання не подавав, а тому мав змогу бути присутнім під час розгляду вказаної справи.

З огляду на викладене, враховуючи, що стороною позивача не надано належних, допустимих і достатніх доказів в силу ст. 77, 78 ,79 ЦПК України щодо наведених у клопотанні обставин неможливості з`явитись в судове засідання, а також, що справа тривалий час перебуває на розгляді у суді, матеріали справи містять необхідні докази для її розгляду, апеляційний суд вважає за можливе здійснити її розгляд без участі останніх.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 травня 2015 року у цивільній справі № 127/26881/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 888 678,64 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 3654 грн.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 24 липня 2015 року у справі № 127/26881/14-ц було скасовано рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 травня 2015 року в частині задоволення позову про стягнення боргу в сумі 304 614,22 гривень; ухвалено нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу в розмірі 304 614,22 гривень відмовлено; в решті рішення залишено без змін.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 вересня 2021 року, яка була залишена без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 10 листопада 2021 року було відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 травня 2015 року у справі № 127/26881/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики (т.1, а.с. 216-218).

Постановою Верховного Суду від 19 травня 2022 року ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 вересня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 10 листопада 2021 року було залишено без змін (т.1, а.с. 178-182).

20 жовтня 2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області було видано виконавчий лист № 127/26881/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 584 064,41 грн.

Першим відділом державної виконавчої служби у м. Вінниця Центрально- Західного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) здійснювалося виконавче провадження № 54342465 з виконання виконавчого листа № 127/26881/14-ц, виданого 20 жовтня 2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 584 064,41 грн. (т. 4, а.с. 170).

Зокрема, частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , було передано на реалізацію як арештоване майно відповідно до положень ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження».

11 серпня 2021 року не відбулися перші торги (стартова ціна майна за адресою: АДРЕСА_1 - 452700,00 грн.)

01 вересня 2021 року не відбулися другі торги (стартова ціна майна за адресою: АДРЕСА_1 - 384429,50 грн.)

23 вересня 2021 року не відбулися треті торги (стартова ціна майна за адресою: АДРЕСА_1 - 316589,00 грн.) (т.1, а.с. 208).

Як вбачається з Акту державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 24 листопада 2021 року, згідно протоколу про проведення електронних торгів Державним підприємством «СЕТАМ» Міністерства юстиції України № 549859 від 11 серпня 2021 року треті торги не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів, у зв`язку з чим, керуючись ч. 9 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», стягувачу ОСОБА_2 передається у власність наступне майно: 1/2 частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 452270 грн., що належить ОСОБА_1 на підставі правовстановлюючих документів (т. 1, а.с. 28).

У постанові державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 24 листопада 2021 року зазначено, що передано стягувачу ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №127/26881/14-ц від 20 жовтня 2015 року, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області наступне майно: 1/2 частку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на загальну суму 452270 грн., що належить ОСОБА_1 (т.1, а.с. 27).

У постанові державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Гоменюка М.П. про виправлення помилки у процесуальному документі від 06 грудня 2021 року вказано, що в постанові про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 24 листопада 2021 року та Акті про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 24 листопада 2021 року було допущено помилки в зазначенні ціни та номеру протоколу проведення електронних торгів, тому було виправлено помилки в постанові про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 24 листопада 2021 року та Акті про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу від 24 листопада 2021 року, а саме замінено номер протоколу з №549859 на №554432 від 23 вересня 2021 року та замінити ціну з 452270 грн. на 316589 грн (т. 3, а.с. 152).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 08 липня 2022 року було відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Гоменюка Миколи Павловича, за участю стягувача ОСОБА_2 при примусовому виконанні виконавчого листа № 127/26881/14-ц, виданого 20 жовтня 2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області (т.1, а.с. 183-185).

Так, ОСОБА_1 просив визнати незаконною та скасувати Постанову від 24 листопада 2021 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу (ВП № 54342465), яка винесена державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниця Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Гоменюком М.П.; визнати незаконним та скасувати Акт від 24 листопада 2021 року «Про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу» (ВП № 54342465), який складений державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниця Центрально- Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) Гоменюком М.П., у чому було відмовлено.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 31 серпня 2022 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 08 липня 2022 року в цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у місті Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Гоменюка Миколи Павловича, за участю стягувача ОСОБА_2 при примусовому виконанні виконавчого листа №127/26881/14-ц, виданого 20 жовтня 2015 року Вінницьким міським судом Вінницької області.

29 липня 2022 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою Оксаною Олександрівною за реєстровим № 1513 на підставі акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 24 листопада 2021 року було посвідчено, що ОСОБА_2 належить на праві власності майно, що складається з: частки квартири номер АДРЕСА_4 , оскільки майно не реалізовано/торги не відбулися і стягувач ОСОБА_2 виявив бажання залишити за собою непродане майно (т.1, а.с. 229).

Рішенням приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Куранової Оксани Олександрівни як державного реєстратора від 29 липня 2022 року о 17:56:48 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 000, запис про право власності № 47466704, індексний номер 64343034) було здійснено державну реєстрацію права власності на частку квартири АДРЕСА_5 (загальною площею 63,6 кв.м; житловою площею 38,4 кв.м) за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) (т.1, а.с. 230).

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Правовідносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, забезпечення визнання та захисту державою таких прав, урегульовані Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а також прийнятим на його виконання Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державній реєстрації прав, зокрема, підлягає право власності (стаття 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Обов`язки державного реєстратора при здійсненні реєстраційних дій визначені у статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з якою реєстратор зобов`язаний, зокрема: встановити відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевірити відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; перевірити наявність обтяжень прав на нерухоме майно.

Стаття 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема: укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», підставою для відмови в державній реєстрації прав є наявні зареєстровані обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, крім випадків, визначених цим Законом.

Згідно з п. 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відмова в державній реєстрації прав з підстави, зазначеної у пункті 6 частини першої цієї статті, не застосовується у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону.

З системного аналізу вказаних норм, вбачається, що державним реєстратором не може бути відмовлено у державній реєстрації прав з підстави наявності зареєстрованого обтяження речового прав на нерухоме майно, у разі державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що набувається у результаті його примусової реалізації відповідно до закону.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом проведення електронних аукціонів або за фіксованою ціною; порядок проведення електронних аукціонів визначається Міністерством юстиції України; не реалізоване на електронному аукціоні нерухоме майно виставляється на повторний електронний аукціон за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону; у разі повторної нереалізації майна нерухоме майно виставляється на третій електронний аукціон за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону; у разі нереалізації майна на третьому електронному аукціоні виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду; майно передається стягувачу за ціною третього електронного аукціону або за фіксованою ціною; про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову; за фактом такої передачі виконавець складає акт; постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

Як вбачається з матеріалів справи, перші, другі та треті торги не відбулись, у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів, а тому державний виконавець в межах своїх повноважень та в силу ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» склав акт та постанову про передачу спірного майна стягувачу в рахунок погашення боргу, на основі яких приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою Оксаною Олександрівною за реєстровим № 1513 було посвідчено, що ОСОБА_2 належить на праві власності майно, що складається з: частки квартири номер АДРЕСА_4 , оскільки майно не реалізовано/торги не відбулися і стягувач ОСОБА_2 виявив бажання залишити за собою непродане майно із зазначенням, що вказане право власності підлягає державній реєстрації.

Таким чином, місцевий суд, встановивши, що перші, другі та треті торги не відбулись, державним виконавцем в законному порядку видано акт та постанову про передачу спірного майна стягувачу в рахунок погашення боргу на основі яких приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою Оксаною Олександрівною за реєстровим № 1513 було посвідчено право власності на спірне майно та в подальшому прийнято рішення про державну реєстрацію за відповідачем на частки квартири номер АДРЕСА_4 , прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача в частині скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, оскільки державна реєстрація права власності за відповідачем ОСОБА_2 відбулася у результаті примусової реалізації спірного нерухомого майна відповідно до закону, а наявність обтяження (арешту) не є перешкодою у її здійсненні.

Вказані висновки не спростовані будь якими належними, допустимими і достатніми доказами, які містяться в матеріалах справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не прийнято до уваги правові висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах є неспроможними та не заслуговують на увагу, оскільки наведені позивачем правові позиції щодо заборони державної реєстрації прав за наявності арешту (обтяження) нерухомого майна є відмінними від спірних правовідносин у даній справі, про що також зазначено місцевим судом в оскаржуваному рішенні суду.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що місцевий суд належним чином не обґрунтував прийняте рішення, допустив порушення норм процесуального права, зокрема, щодо дослідження доказів, розгляду клопотань, виклику свідків не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Переглядаючи рішення суду в частині вимог про скасування запису про державну реєстрацію № 47466704 від 29 липня 2022 року, колегія суддів зазначає наступне.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" викладено у новій редакції, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої якої відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Зміст зазначених правових норм свідчить про те, що, на відміну від частини другої статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, чинна редакція встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи:

- судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;

- судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;

- судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, з 16 січня 2020 року законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав, як скасування запису про проведену державну реєстрацію права.

Відтак, позивачем ОСОБА_1 невірно обрано спосіб захисту у частині скасування запису про державну реєстрацію № 47466704 від 29 липня 2022 року, оскільки цей спосіб захисту не є належним.

Відповідний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23 червня 2020 року у справі № 906/516/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду; застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення; такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17).

Місцевий суд вірно зазначив, що обраний позивачем ОСОБА_1 спосіб захисту у виді скасування рішення про державну реєстрацію права власності (або державної реєстрації права власності) є неефективним з огляду на те, що свідоцтво від 29 липня 2022 року, посвідчене приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою Оксаною Олександрівною за реєстровим № 1513, ним не оспорюється.

Апеляційний суд також звертає увагу на те, що державний реєстратор/нотаріус є неналежним відповідачем за вимогою про скасування державної реєстрації права (постанови Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 461/8641/19, від 09 серпня 2022 року у справі № 266/2666/19, від 10 серпня 2022 року у справі № 565/315/21, від 10 серпня 2022 року у справі № 725/873/20).

Верховний Суд у зазначених справах, враховуючи зміст і характер відносин між учасниками справи з урахуванням установлених обставин справи, дійшов висновку, що спір у справі в частині пред`явлених позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора виник між позивачем і особою, за якою було зареєстровано право власності на спірне нерухоме майно. Таким чином, державний реєстратор є неналежним відповідачем у справі, а тому в задоволенні позовних вимоги до вказаного відповідача слід було відмовити з цієї підстави.

Позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності не може бути звернена до реєстратора, якого позивач визначив відповідачем, оскільки реєстратор зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.

З огляду на викладене місцевий суд прийшов до вірного висновку про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог.

Інші доводи скарги, щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді О.С. Панасюк

Т.М. Шемета