г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області
Справа № 213/3283/24
Номер провадження 2/213/1491/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2024 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Мазуренка В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу №213/3283/24 за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок професійного захворювання,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача ОСОБА_2 звернувся в суд з вищевказаним позовом в інтересах ОСОБА_1 посилаючись на те, що позивач протягом тривалого часу працював на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, що призвело до виникнення у нього професійного захворювання. Висновком МСЕК від 15.02.2024 йому первинно встановлено 65% втрати працездатності безстроково та встановлено третю групу інвалідності.

Позивач має постійні скарги на стан свого здоров`я, змушений проходити лікування. У зв`язку з хронічними професійними захворюваннями він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, реалізовувати свої звички та бажання. Позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль, психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги. Його самопочуття не поліпшується, негативні зміни в його житті є незворотними, що викликає у нього моральні страждання. Вважає, що з боку відповідача повинна бути відшкодована позивачу моральна шкода у розмірі 400 000,00 грн.

Представником відповідача подано відзив на позов, позовні вимоги вважає необґрунтованими, безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. В обґрунтування відзиву зазначає, що позивач знав про шкідливі умови праці без яких неможлива конкретна робота на гірничому підприємстві та свідомо продовжував працювати на таких умовах, отримуючи за це відповідні пільги, компенсації та більшу оплату. Шкідливі умови праці на робочому місці ОСОБА_1 зумовлені відповідним видом діяльності підприємства, зменшення їх негативного впливу досягається шляхом роботи в індивідуальних засобах захисту, зменшення робочого часу, надання додатково оплачуваної відпустки та підвищеної оплати праці. Позивач отримав право на пенсію 10.10.2021, однак продовжував працювати протягом 10 років. Позивач за весь період роботи не заявляв про порушення зі сторони Товариства умов праці. Акт розслідування причини виникнення хронічного професійного захворювання та висновок МСЕК не підтверджують наявність у позивача моральних страждань.

Вважають, що безвідповідальне ставлення позивача до свого здоров`я призвело до отримання професійних захворювань. Позивач не надав жодних доказів порушення АТ «ПІВДГЗК» вимог законодавства щодо безпеки та захисту здоров`я позивача, а встановлення причинного зв`язку роботи із захворюванням, не є підставою наявності протиправних дій товариства. Наведені в позовній заяві опис моральних страждань позивача нічим не підтверджено.

Сума моральної шкоди у розмірі 400 000 грн на думку відповідача, є вкрай завищеною та необґрунтованою. Просять відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

У встановлений судом строк від позивача та його представника відповідь на відзив не надійшла.

29 липня 2024 року відкрито провадження у даній справі, розгляд якої призначено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою від 30.08.2024 відповідачу відмовлено у задоволенні клопотання про розгляд даної справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 11 лютого 1985 року по 13 грудня 2021 року працював на підприємстві відповідача. 13 грудня 2021 року він звільнений за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію.

Відповідно до Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 23 листопада 2023 року проведено розслідування причин виникнення у машиніста залізнично-будівельних машин ОСОБА_1 професійного захворювання: радикулопатія попереко-крижова L4, L5, S1 і шийна С6, С7 з вираженим порушенням біомеханіки хребта, стійким больовим і м`язово-тонічним синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді: двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом ліктьових та колінних суглобів (ПФ другого ступеня). Хронічне обстуктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група В. Легенева недостатність першого-другого ступеня.

Згідно з пунктом 17 акту професійне захворювання виникло внаслідок за таких обставин: працюючи машиністом рихтувальної машини з 11.02.1985 по 29.07:1991, з 01.04.1993 по 19.12.2007; машиністом путерихтувальної машини з 29.07.1991 по 01.04.1993; машиністом колійних машин з 19.12.2007 по 16.04.2019: машиністом залізнично-будівельних машин (виправно-підбивальнооtрихтувальна машина) з 16.04.2019 по 13.12.2021 ОСОБА_1 виконував управління та обслуговування обладнання при русі залізничними коліями в кар`єрі, на відвалі при ремонті залізничної колії; займався виправкою, рихтуванням та переукладанням

залізничних колій. Під час ведення цього процесу, через недосконалість робочого місця, виконував роботи, що характеризуються впливом пилу, концентрація якого перевищувала нормативне значення та фізичного навантаження (крім періоду з 11.02.1985 по 26.07.1999), яке перевищувало нормативне значення.

Причинами виникнення професійного захворювання є: концентрація пилу з вмістом вільного кристалічного кремнію діоксиду від 10% до 70% в повітрі робочої зони перевищувала нормативне значення в 2,2-10 раз (4,4-20,0 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3). Важкість праці; статичне навантаження: величина статичного навантаження за зміну при утриманні вантажу, докладанні зусиль двома руками, кг/с 120000, при нормі 70000; періодичне перебування у незручній робочій позі 41,2 58,6% при допустимому до 25% (п.18 акту).

При первинному огляді обласною МСЕК №2 15 лютого 2024 року ОСОБА_1 встановлено 65 % втрати професійної працездатності (50% - по радикулопатії, 15% - ХОЗЛ) безстроково. Також встановлена третя група інвалідності з 05.02.2024.

Також встановлено, що протягом 2022 2023 рр. ОСОБА_1 проходив стаціонарне лікування в медичних закладах з приводу скарг на біль в шийному та попереко-крижовому відділах хребта, біль і обмеження рухів в суглобах, оніміння рук, тощо.

Медичним висновком ЛЕК ДУ «Український науково-дослідний інститут промислової медицини» встановлено професійний характер захворювання.

Із довідки АТ «Південний ГЗК» від 07.08.2024 №60 видно, що загальний стаж ОСОБА_1 на підприємстві складає 36 років 10 місяців 1 день, стаж в шкідливих умовах праці 36 років 05 місяців 19 днів.

Викладеним обставинам відповідають правовідносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. При цьому, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Стаття 173 КЗпП закріплює за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Суд вважає встановленим факт спричинення позивачу моральної шкоди внаслідок настання у нього стійкої втрати професійної працездатності, встановленої при первинному огляді МСЕК 15.02.2024 року 65% з 05 лютого 2024 року безстроково та встановлення ІІІ групи інвалідності.

Суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача, що позивач за власним бажанням тривалий час продовжував працювати в шкідливих умовах праці, що стало причиною виникнення у нього професійного захворювання, оскільки саме на роботодавця покладається обов`язок забезпечити якісні та безпечні умови праці.

Також суд не погоджується із запереченнями представника відповідача про відсутність у відповідача підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди у зв`язку з недоведеністю яким чином АТ «ПІВДГЗК» порушило законні права та інтереси позивача, оскільки із пунктів 17, 18 вказаного Акту розслідування хронічного професійного захворювання видно, що професійне захворювання позивача виникло під час роботи в ВАТ, ПАТ, АТ «ПІВДГЗК» та виконання робіт за своєю спеціальністю, які були пов`язані з важкістю праці, клнцентрації пилу з перевищенням вільного кристалічного кремнію діоксиду, що було наслідком недосконалості робочого місця позивача. Жодних доказів на спростування наявності шкідливих факторів робочого місця позивача та його шкідливого впливу на його здоров`я - відповідачем не надано.

Відсутність встановлених осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи, не вказує на відсутність вини підприємства відповідача в отриманні позивачем професійного захворювання.

Рішенням Конституційного Суду №20-рп/2008 від 08 жовтня 2008 року встановлено, що обов`язок з відшкодування моральної шкоди покладається на підприємства, які заподіяли шкоду.

У статті 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155, ратифікованою Україною законом № 3988-VI (3988-17) від 02 листопада 2011 року передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів.

Частина 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Встановлено, що внаслідок професійного захворювання позивачу заподіяні моральні і фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації його фізичних можливостей, йому протипоказана важка фізична праця, тривала хода, вимушена поза, переохолодження, спричинені й інші негативні наслідки морального характеру, що призводять до порушення звичайного способу життя та вимагає від позивача додаткових зусиль для його організації.

Рішенням Конституційного Суду від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004 року встановлено, що громадяни, яким установлена стійка втрата професійної працездатності, мають право на стягнення на їх користь моральної шкоди. Відповідно до п. 4.1 цього ж рішення ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, заподіюють йому моральні й фізичні страждання.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою для відшкодування моральної шкоди, входять: моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, наявність причинного зв`язку та вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, діючим законодавством не заперечується можливість стягнення з власника підприємства моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати таку моральну шкоду. Крім того, відсутність причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача також не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві.

Сам факт втрати професійної працездатності, з точки зору погіршення здоров`я, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст. 3 Конституції України, відповідно до якої людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Судом встановлено, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичного болю та душевних страждань, виникло з вини АТ «ПІВДГЗК», яким було допущено перевищення показників пилу та важкості праці на робочому місці позивача, що підтверджено висновком МСЕК щодо втрати позивачем професійної працездатності та визначено висновками комісії при розслідуванні профзахворювання і які не оспорило підприємство відповідач, а тому наявні правові підстави для відшкодування відповідачем моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок професійного захворювання.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року, із змінами, внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25.05.2001 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин.

Згідно зі ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування позивачу моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, встановлення з 05.02.2024 року 65 % ступеню втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням безстроково, встановлення ІІІ групи інвалідності, обсяг фізичних та моральних страждань позивача, їх інтенсивність та довготривалість (із наданих доказів видно, що у позивача скарги на біль у хребті хвороби мали місце з 2020 року), істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, наслідків, що наступили. Також суд враховує тривалість праці позивача в шкідливих умовах праці на підприємствівідповідача, яка склала 36 років 5 місяців 19 днів.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи.

З урахуванням вищезазначеного суд вважає, що належною компенсацією спричиненої позивачу моральної шкоди є сума 240 000,00 грн, що буде відповідати тим стражданням і переживанням, що він зазнає у зв`язку з погіршенням здоров`я.

Чинним податковим законодавством передбачено, що суми відшкодування немайнової (моральної) шкоди, стягнуті на підставі судового рішення, включаються до оподаткованого доходу платника податку, відповідно підлягають оподаткування, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику внаслідок заподіяння йому шкоди життю та здоров`ю.

Як видно з матеріалів справи, в даному випадку мова йде про суми відшкодування збитків, завданих платнику податків внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, а отже заподіяння шкоди життю та здоров`ю найвищого ступеня, отже вищевказані зміни не поширюються на оподаткування сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих позивачу внаслідок ушкодження здоров`я на виробництві, у зв`язку з чим, суд вважає, що стягнення має проводитись без утримання податку з доходу фізичних осіб.

На підставі вищевикладеного, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в розмірі 240 000,00 грн. В стягненні решти суми на відшкодування моральної шкоди в розмірі 160 000,00 грн слід відмовити.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони. У зв`язку з тим, що позивача звільнено від сплати судового збору за подання даного позову, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави у розмірі 2400,00 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 43, 46 Конституції України, ст. ст. 23 , 1167, 1168 ЦК України, ст. ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України, ст. 13 Закону України "Про охорону праці, ст. ст. 7, 12, 13, 19, 79-81, 89, 141, 247 ч.2, 258, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження його здоров`я у розмірі 240 000 (двісті сорок тисяч) гривень 00 коп. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" в дохід держави судовий збір у розмірі 2400 (дві тисячі чотириста) гривень 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду через Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

Відповідач: Акціонерне товариство "Південний гірничо-збагачувальний комбінат", , юридична адреса: м. Кривий Ріг, Дніпропетровська область, 50026.

Дата складення повного тексту судового рішення 30 серпня 2024 року.

Суддя В.В. Мазуренко