Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/853/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
23.02.2024смт. Доманівка
Доманівський районний суд Миколаївської області у складі
головуючої судді Кривенко О.В.,
за участі секретаря судового засідання Куш О.П.,
начальника Доманівського відділу Вознесенської окружної прокуратури Андріїшина І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою виконувача обов`язків керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою, здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельних ділянок,
ОСОБА_1 01.06.2013 року зареєструвала право власності на вищевказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 115729.
ОСОБА_1 01.06.2013 року зареєструвала право власності на вищевказану земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за номером 1157382.
Окружною прокуратурою було виявлено порушення вимог ст. 13, 14, 41 Конституції України, ст. 80, 81, 145 Земельного кодексу України, а саме: ОСОБА_1 , будучи іноземним громадянином, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку
сільськогосподарського призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (з 01.06.2013 року по даний час) не відчужила її, тому прокурор просить конфіскувати у власність держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області належну відповідачеві земельну ділянку.
Прокурор у судовому засіданні позовну заяву підтримав та просив її задовольнити, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення по справі.
Представник Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області в судове засідання не з`явився, надав письмові пояснення з яких слідує, що управління позов підтримує і просить його задовольнити, а також надав заяву про розгляд справи без його участі.
Відповідач ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася шляхом публікації оголошення про виклик на веб-сайті суду та за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання, оскільки можливість надання доручення про виручення документів та виклик відповідача в судове засідання в порядку міжнародної правової допомоги відсутня внаслідок повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України.
За наявності умов, визначених у ч. 1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи.
Заслухавши прокурора, дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову з огляду на таке.
Приписи ст. 131-1 Конституції України, ст. 56 ЦПК України, ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" наділяють прокурора повноваженнями на представництво в суді інтересів держави у виключних випадках, а саме: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; 2) у разі відсутності такого органу.
Оскільки Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області у відповідності до положень ст. 145 ЗК України, Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель", "Положення про Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області" здійснює державний нагляд (контроль) за дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю, то воно наділене правом на подання такого роду позовів.
На запит прокурора від 24 квітня 2023 року № 53/2-3017, в листі від 01 червня 2023 року №10-14-0.165-1541/2-23 Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області зазначило, що ОСОБА_1 не зверталася до управління з приводу відчуження вказаних земельних ділянок та не заперечують щодо вжиття органами прокуратури заходів представницького характеру в порядку, передбаченому ст.23 Закону України «Про прокуратуру».
Право власності на вказані земельні ділянки відповідачка ОСОБА_1 набула у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2 , відповідно до свідоцтв про право на спадщину за законом, виданих 02 лютого 2007 року державним нотаріусом Першої Первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області Падалко І.В. зареєстрованих у реєстрі за № 74 та 77 (спадкова справа № 201/2006), що підтверджується дослідженими копіями свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВЕС №585849 та серії НОМЕР_1 .
Земельна ділянка площею 5,46 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована території Щасливської сільської ради Доманівського району Миколаївської області, належала спадкодавцю ОСОБА_2 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV- МК №037401, виданого Щасливською сільською радою Доманівського району Миколаївської області 28 лютого 2001 року та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №475.
Земельна ділянка площею 5,46 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована території Щасливської сільської ради Доманівського району Миколаївської області, належала ОСОБА_3 чоловіку, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV- МК №037032 виданого Щасливською сільською радою Доманівського району Миколаївської області 28 лютого 2001 року та зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №474, спадкодавцем після смерті якого була ОСОБА_2 , його дружина, яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав.
Згідно з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власників на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 31 березня 2023 року (інформаційна довідка №327724068) право власності на спірні земельні ділянки зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_1 .
При цьому, як вбачається з матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_1 є громадянкою російської федерації (документована паспортом громадянки російської федерації № НОМЕР_2 , виданим 26 грудня 2003 року УМВ района Західне Дегуніно м. Москва, код підрозділу 772-026).
Громадянка російської федерації ОСОБА_1 має посвідку на постійне проживання в Україні серії НОМЕР_3 , видану 02.12.2020 року , строк дії 01.12.2023 року, орган видачі 5103. паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон не оформляла. Відповідно до даних відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , що вбачається з повідомлення ГУДМС України у Одеській області від 20.07. 2023 року.
Станом на 22 серпня 2023 року (день надходження даного позову прокурора до суду) Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області самостійно не реалізувало своє процесуальне право, тому у відповідності до положень ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", ст. 56 ЦПК України існують всі підстави для підтвердження представництва прокурором інтересів держави в суді, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 26 травня 2020 року в справі №912/2385/18 за схожих обставин.
Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР , зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості
допускається лише в умовах воєнного та надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.
Ст.13, 14 Конституції України визначено, що земля є об`єктом права власності Українського народу, основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави.
Відповідно до ч.ч.2-4 ст. 81 ЗК України іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Іноземці та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до ч.2 цієї статті у разі: 1) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; 2) викупу земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземцями, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.
Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації таких прав.
Особливості правових підстав набуття та припинення права власності на об`єкти нерухомого майна іноземцями (особами без громадянства) встановлені нормами розділу V Закону України "Про міжнародне приватне право", положеннями Цивільного кодексу України, Земельного кодексу України.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 38 Закону України "Про міжнародне приватне право" право власності та інші речові права на нерухоме та рухоме майно визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться, якщо інше не передбачено законом. Належність майна до нерухомих або рухомих речей, а також інша класифікація майна визначаються правом держави, у якій це майно знаходиться. Згідно з ч. 1 ст. 39 даного Закону, виникнення та припинення права власності та інших речових прав визначається правом держави, у якій відповідне майно перебувало в момент, коли мала місце дія або інша обставина, яка стала підставою для виникнення або припинення права власності та інших речових прав, якщо інше не передбачено законом або міжнародним договором України.
Статтею 22 ЗК України визначено, що землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать: а) сільськогосподарські угіддя (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги); б) несільськогосподарські угіддя (господарські шляхи і прогони, полезахисні лісові смуги та інші захисні насадження, крім тих, що віднесені до земель лісогосподарського призначення, землі під господарськими будівлями і дворами, землі під інфраструктурою оптових ринків сільськогосподарської продукції, землі тимчасової консервації тощо).
Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність або надаються у користування громадянам для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Згідно ст. 145 ЗК України якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. У випадках, коли земельна ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така ділянка підлягає конфіскації за рішенням суду.
Позов про конфіскацію земельної ділянки подається до суду органом, що здійснює державний контроль за використанням та охороною земель. Конфіскована земельна ділянка за рішенням суду підлягає продажу на земельних торгах.
Ціна проданої на земельних торгах земельної ділянки, за вирахуванням витрат, пов`язаних з її продажем, виплачується її колишньому власнику.
Відповідно до ст. 5 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" державний контроль за використанням та охороною земель усіх категорій та форм власності здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Відповідно до пункту 3 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1302 від 09.12.2021, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері національної інфраструктури геопросторових даних, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру.
Пунктом 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру в Миколаївській області, затвердженим наказом Держгеокадастру №248 від 21.05.2021 визначено, що Головне управління Держгеокадастру в Миколаївській області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане.
Згідно ст. 148 ЗК України земельна ділянка може бути конфіскована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та на умовах, встановлених законом.
Згідно положення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У правовому висновку Верховного Суду України, викладеному в постанові від 18 вересня 2013 року (справа N 6-92 цс 13) зазначено, що основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг і Льоннрот проти Швеції", від 11 березня 2003 року "Новоселецький проти України", від 1 червня 2006 року "Федоренко проти України"). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі ст. 1. Зокрема, необхідно, щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.
Таким чином, особу може бути позбавлено її власності лише в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права, а при вирішенні питання про можливість позбавлення особи власності має бути дотримано справедливої рівноваги між інтересами суспільства та правами власника.
На підставі викладеного, суд встановив, що ОСОБА_1 , будучи громадянкою російської федерації, упродовж року після набуття права власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення (з 01.06.2013 року по даний час) не відчужила її, у зв`язку з чим вона підлягає конфіскації на користь держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Миколаївській області.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позов задоволено повністю, тому з відповідача на користь Миколаївської обласної прокуратури необхідно стягнути судовий збір у розмірі 2684,00 грн за подачу позовної заяви, а також 1342,00 грн за подачу заяви про забезпечення позову.
Згідно ч.7 ст.158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову
заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Оскільки від учасників справи жодних клопотань щодо заходів забезпечення позову не надходило, а тому заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання даним рішенням законної сили.
На підставі ст. 13, 14 Конституції України, ст. 22, 80, 81, 145, 148 Земельного кодексу України, Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд
Позовну заяву виконувача обов`язків керівника Вознесенської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою, здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області до ОСОБА_1 про конфіскацію земельних ділянок - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Повний текст рішення складено 29.02.2024 року
Суддя Доманівського районного суду Миколаївської області О. В. Кривенко