Справа № 301/2858/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" листопада 2024 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в складі:

Головуючої судді: Даруди І.А.,

секретаря судових засідань: Сатін Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Іршава цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Довжанської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до Довжанської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно стверджуючи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер мій батько - ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане Іршавським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області, актовий запис № 3.

Після смерті батька ОСОБА_2 відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку та господарських будівель, що розташовані в АДРЕСА_1 .

За життя спадкодавець ОСОБА_2 заповіту щодо майна, яке належало йому на праві власності не залишав.

Позивач стверджує, що спадщину після смерті ОСОБА_2 вона прийняла, так як хоч була зареєстрована за іншою адресою , але на день смерті проживала разом із спадкодавцем та фактично вступила у володіння та користування спадковим майном. Зокрема обробляла земельну ділянку , проводила поточні ремонти у спадковому будинку. Дружина спадкодавця ОСОБА_3 (мати позивача) померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Інші спадкоємці майна ОСОБА_2 - відсутні.

Згідно виписки з погосподарської книги Приборжавської сільської ради за 2016-2023 роки, номер книги 11, власником житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , був ОСОБА_2 .

При зверненні до приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу, у оформленні спадщини позивачу ОСОБА_1 було відмовлено, оскільки відсутні належні правовстановлюючі документи на нерухоме майно та його реєстрація в органах ОСОБА_4 , що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину за законом у нотаріальному порядку.

Спадковий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, інші особи на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, нею було подано до суду заяву, в якій остання позовні вимоги остання підтримала, а справу просила розглянути без її участі(а.с. 20).

Представник відповідача Довжанської сільської ради в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце проведення судового засідання був повідомлений своєчасно і належним чином. Натомість, подав до суду заяву, в якій зазначив, що просить розгляд справи проводити у його відсутності, а вирішення питання, щодо заявлених позовних вимог залишив на розсуд суду (а.с. 18-19).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що згідно виписки з погосподарської книги Приборжавської сільської ради за 2016-2023 роки, номер книги 11, власником житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , був ОСОБА_2 . (а.с. 7 )

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , яке видане Іршавським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському районі Закарпатської області, актовий запис № 3.(а.с. 4)

Після смерті спадкодавця ОСОБА_2 відкрилась спадщина, яка складається із житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .(а.с. 16)

Спадщину за померлим ОСОБА_2 прийняла позивач ОСОБА_1 ( дочка спадкодавця) так як остання фактично вступила у володіння та користування спадковим майном. Зокрема обробляла земельну ділянку , проводила поточні ремонти у спадковому будинку. Оскільки, дружина спадкодавця ОСОБА_3 (мати позивача) померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 (а.с. 5), суд встановив, що інші спадкоємці майна ОСОБА_2 - відсутні.

Спадковий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, що також підтверджується наданими позивачем доказами, зокрема технічним паспортом на житловий будинок садибного типу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .(а.с. 21-25)

Також, суд встановив, що підставою звернення позивача ОСОБА_1 до суду з даним позовом стала відмова нотаріуса Хустського районного нотаріального округу, у оформленні спадщини, оскільки відсутні належні правовстановлюючі документи на нерухоме майно та його реєстрація в органах Іршавського БТІ, що унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину за законом у нотаріальному порядку.

В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство.Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Центральною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності (частина перша статті 386 ЦК України).

Відповідно до абзаців другого та третього пункту 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Враховуючи той факт, що спадщина після смерті спадкодавця відкрилася до 1 січня 2004 року, застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу Української РСР (надалі ЦК УРСР).

Спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом (ст. 524 ЦК УРСР).

Відповідно до ст. 551 ЦК УРСР якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Статтею 548 ЦК УРСР 1963 року було передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

У відповідності з положеннямист. 549 ЦК УРСР спадкоємцем, що прийняв спадщину визнається, вважається особа, що фактично вступила в управління або володіння спадковим майном.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплаті податків та інших платежів тощо.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ч.1, ч.2 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за заповітом і за законом, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.548 ЦК України (в редакції 1963 року, чинної на момент відкриття і прийняття спадщини), для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Дії, що свідчать про прийняття спадщини врегульовані нормами ст.549 ЦК України (1963 року), згідно якої визнається, що спадкоємець прийняв спадщину : якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Згідно п.124 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції УРСР від 31 жовтня 1975 року, № 45/5, чинної на момент відкриття і прийняття спадщини, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути довідка управління будинками, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради депутатів трудящих про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взяте майно спадкодавця та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

З урахуванням наведеного суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на спадкове нерухоме майно в порядку спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, виходячи із принципів розумності та справедливості, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст. ст. 4,12,19,83, 175,177,184, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, ст. 524, 529, 548 ЦК України в редакції 1963 року, суд, -

Р І Ш И В:

Позовну заяву задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності на спадкове нерухоме майно, яке складається з житлового будинку та господарських будівель, що розташовані в АДРЕСА_1 , в цілому.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 14 листопада 2024 року.

Суддя: І.А. Даруда