печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Литвинової І. В.,

при секретарі судового засідання - Орел А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНСТАФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

І. Позиція сторін у справі.

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача суму заборгованості за договором кредитної лінії № ID2312784 (номер у системі ID0282186) від 25 серпня 2021 року станом на 14 липня 2023 року у розмірі 37 555.00 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту - 23 000, 00 грн; заборгованості за процентами для початково зазначеної тривалості - 4 895,00 грн; заборгованості за платою за організацію продовження якщо сплачується на умовах післяплати - 9 660, 00 грн; судовий збір у розмірі 2 684, 00 грн.

В обґрунтування вказано, що сторонами укладено договір кредитної лінії/позики за N ID2312784 в інформаційно-телекомунікаційній системі компанії за N ID0282186, додатки та додаткові угоди до якого є його невід`ємними частинами та є обов`язковими для виконання їх сторонами. Відповідно до умов кредитного договору, позивач надав, а відповідач прийняв у власне користування грошові кошти, які відповідач зобов`язався повернути у строки, визначені у кредитному договорі, сплатити проценти за користування ними та виконати інші зобов`язання, які передбачені кредитним договором. У порушення умов кредитного договору, відповідач свої зобов`язання належним чином не виконав, внаслідок чого у нього перед позивачем за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 37 555, 00 грн, з яких тіло кредиту - 23 000, 00 грн; заборгованість за процентами для початково зазначеної тривалості - 4 895, 00 грн; заборгованість за платою за організацію продовження якщо сплачується на умовах післяплати - 9 660, 00 грн, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь, що є предметом позовних вимог.

Представник відповідача у своєму відзиві позов не визнав, вказав, що у червні-листопаді 2021 року відповідач активно користувався кредитами, тому не знає укладав він кредитний договір та додатки до нього, за яким позивач намагається стягнути кошти, чи ні. Також відповідач не знає чи отримував він від позивача дані кредитні кошти в тому розмірі, який заявляє позивач, чи ні. Також, акцентуємо увагу суду, що відповідач не пам`ятає, щоб він укладав кредитні договори з ТОВ «ІНСТАФІНАНС». Більше того, сайт позивача: https://www.instafinance.com.ua/ не функціонує, тому відповідач не може перевірити наявність кабінету на сайті позивача, що б дало можливість перевірити чи укладав він кредитний договір. На сайті торгової марки позивача https://www.dinero.ua, відповідач не може авторизуватися на сторінці авторизації https://www.dinero.ua/ua/avtorizacija/avtorizacija-isnuyuchogo-klienta за своїм фінансовим номером телефону.

Таким чином, відповідач позбавлений фізично можливості перевірити чи укладав він дані правочини з позивачем чи ні.

Окрім того, після того, як представник відповідача ознайомився з матеріалами справи в суді, відповідачем 29 вересня 2023 року було зроблено адвокатський запит в АТ КБ «ПриватБанк» з метою встановлення факту отримання коштів від позивача.

Однак, в той же день, 29 вересня 2023 року відповідач отримав відмову від АТ КБ «ПриватБанк» щодо надання витребуваної інформації.

Позивач наголошує, що договір про відкриття кредитної лінії включає обов`язок позикодавця надати протягом терміну кредит на узгоджених умовах і кореспондуюче право позичальника. Тобто, факт укладення договору про відкриття кредитної лінії не є підставою вважати, що позичальник отримав кошти за даним договором, оскільки міг не скористатися своїм правом на отримання кредиту. Також, звертаємо увагу суду, що позивачем, в якості доказів перерахування коштів за даним кредитним договором та додатками до нього, подано документи, які називаються «Payment card transaction», однак є не завірені, але й не є первинними бухгалтерськими документами, оформленими відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», як це передбачено сталою судовою практикою (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 січня 2018 року по справі № 161/16891/15-ц).

Разом з тим, на доданих позивачем в якості доказів переведення коштів «Payment card transaction» відсутні майже всі з перелічених вище обов`язкових реквізитів, які передбачені ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Більше того, дані документи виконані англійською мовою, містять абсолютно незрозумілі реквізити, скорочення та ідентифікатори. Дані документи не містять не тільки підпису та інших даних особи, яка брала участь у здійсненні господарської операції, але й взагалі не завірені належним чином самим позивачем. Більше того, за даними документами в принципі неможливо встановити, ні на яку конкретно картку було перелічено кошти, ні призначення платежу, ні хто був платником даних коштів, тощо. Окремо звертаємо увагу суду, що в даних документах зазначено «tran_type: p2p credit», а також, «card_type: MasterCard».

Як зазначено на сайті MasterCard: Переказ із картки на картку, або p2p-переказ (від англ. peer-to-peer - «від особи до особи») - це найпростіший спосіб надіслати гроші від одної фізичної особи іншій. Фактично, це списування визначеної суми коштів з вашої банківської картки та її зарахування на банківську картку іншої особи. Тобто, щодо даних переказів є обґрунтовані сумніви, що вони здійснювалися позивачем, оскільки позивач є юридичною, а не фізичною особою, і відповідно до умов кредитного договору повинен був перераховувати кошти з рахунку, зазначеному в кредитному договорі чи додатках до нього, а саме: НОМЕР_1 , що відкритий з АТ «ОТП Банк», а не з платіжної картки якоїсь сторонньої фізичної особи.

Це корелюється також з п. 3.11 кредитного договору, де зазначено, що: «Кредитодавець надає кожен кредит шляхом його переказу на рахунок позичальника протягом 3-х календарних днів з дня укладення договору. Сума коштів вважається наданою в день здійснення банківського переказу Кредитодацем…». Тобто, кошти кредиту позичальнику повинен перераховувати саме кредитодавець, а не стороння фізична чи юридична особа. Щодо неправомірності нарахування Позивачем «Плати за організацію продовження, якщо сплачується на умовах післяплати».

Ознайомившись із матеріалами справи, відповідач дізнався, позивач нарахував борг 9660,00 грн. за «Платою за організацію продовження, якщо сплачується на умовах післяплати».

Окрім того, як стверджує позивач, 08 вересня 2021 року та 15 вересня 2021 року, він спрямував 5 474, 00 грн, які начебто сплатив відповідач, в рахунок погашення заборгованості, як «Плату за організацію продовження».

Відповідач стверджує, що нарахування зазначеної заборгованості є в принципі протиправним та незаконним з наступних підстав. Довідку про укладення договору від 17 липня 2023 року №0256. В даній довідці у розділі «Одноразовий ідентифікатор» зазначено, що відповідачу позивачем начебто направлялися на кожну з заявок (пропозицій) одноразовий буквено-цифровий ідентифікатор.

Однак, як вбачається з розділу «Ідентифікатор було введено позичальником/направлено кредитору» зазначено, що Позичальник підтвердив тільки укладення наступних правочинів: 25 серпня 2021 року о 21:14:31 (ідентифікатор BZ21Y1, сума 1 200, 00 грн); 26 серпня 2021 року о 22:01:58 (ідентифікатор GAT42S, сума 300, 00 грн), 27 серпня 2021 року о 00:23:54 (ідентифікатор X4FTV7, сума 300,00 грн), 28 серпня 2021 року о 14:31:51 (ідентифікатор 439YFM, сума 800,00 грн), 29 серпня 2021 року о 00:04:20 (ідентифікатор GX1T5T, сума 600,00 грн), 30 серпня 2021 року о 00:27:25 (ідентифікатор 6J29GK, сума 300,00 грн).

Тобто, за доказами, які надав сам позивач, відповідачем начебто було підтверджено пропозицію, а отже, і підтверджено укладення договору та додаткових угод, лише на ці 6 (шість) правочинів на загальну суму 1 200, 00 + 300, 00 + 300, 00 + 800, 00 + 600, 00 + 300, 00 = 3 500, 00 грн.

Разом з тим, позивачем разом з позовною заявою подано лише один документ «Успішне введення коду», який складено англійською мовою, і з якого можна зробити висновки про те, що 25 серпня 2021 року о 21:14:31 було чи то направлено користувачу чи то підтверджено користувачем код BZ21Y1, який згідно довідки є одноразовим ідентифікатором для укладення Кредитного договору.

Жодних інших належних та допустимих доказів, крім довідки, яку виготовив сам позивач, підтвердження того, що відповідач вводив інші надіслані йому одноразові ідентифікатори - немає.

Як вбачається з паспорту споживчого кредиту, який було додано до позовної заяви, та який нібито видавався відповідачу до укладення кредитного договору, то ним передбачено процентну ставку на рівні 2,08 % в день, та тип процентної ставки - фіксована.

При цьому, у паспорті споживчого кредиту зазначено, що типом кредиту є кредитна лінія, тобто, дана інформація стосується всіх кредитів, взятих в межах договору про відкриття кредитної лінії. Це підтверджується й іншими умовами кредитування - кредитним лімітом у розмірі 23000,00 грн., строком кредитування по кожному кредиту - 14 днів, тощо.

Тобто, надані позивачем додаткові угоди до спеціальних умов кредиту не можуть змінювати умови кредитного договору в частині зміни його істотних умов, а можуть лише встановлювати збільшення суми кредиту в межах кредитної лінії 23 000, 00 грн.

Водночас, звертаємо увагу суду, що в наданих додаткових угодах до спеціальних умов кредиту процентні ставки відрізняються від тих, що були начебто узгоджені в паспорті споживчого кредиту в сторону менш сприятливих споживача, що є прямою підставою для приведення даних умов до начебто, на думку позивача, узгоджених. Таким чином, позивач разом з позовною заявою не подав жодного належного та допустимого доказу укладення з Відповідачем додаткових угод до спеціальних умов кредиту, не надав жодного належного доказу перерахування коштів відповідачу в обсягах та розмірах, які він заявляє, незаконно, всупереч вимогам чинного законодавства нарахував та намагається стягнути з відповідача оплату за укладення додаткових угод до кредитного договору, умови, яких відрізняються від наданого самим позивачем паспорту споживчого кредиту, тощо.

Позивач не подав жодного належного, допустимого та достатнього доказу для того, щоб довести свої позовні вимоги, підтвердити їх обґрунтованість, або хоча б взагалі підтвердити своє право на подачу даної позовної заяви, також позивач не обґрунтовував неможливість подання таких доказів, не подавав клопотання на їх витребування з відповідними обґрунтуваннями.

У відповіді на відзив сторони відповідача представник позивача вказав, що Інформаційно-телекомунікаційна система позивача налаштована таким чином, що, укладаючи договір, з клієнтом проводиться в тому числі й переддоговірна робота, у відповідності до норм чинного законодавства. Отже, клієнт просто не може оформити договірні зобов`язання, попередньо не пройшовши переддоговірний етап укладення договору, що вимагається для конкретного продукту (докази у вигляді витягів з Інформаційно-комунікаційної системи позивача додані до позовної заяви). Також додатково надаємо довідку про укладення договору від 19 жовтня 2023 року із визначенням дат та часу щодо введення відповідачем одноразового ідентифікатора при підписанні відповідачем додаткових угод.

Щодо твердження відповідача про те, що нібито ним не вводився ідентифікатор по деяких операція (при підписанні додаткових угод), які вказані у довідці про укладання договору від 17 липням 2023 року, то позивач зазначає наступне. По-перше, електронна система позивача налаштована таким, чином, що перерахування грошових коштів на рахунок відповідача неможливо зробити без введення одноразового ідентифікатора, а отже дата та час введення одноразового ідентифікатора та перерахування грошових коштів відповідачу можуть відбуватися в один і той же час, що і відображено у довідці від 17 липня 2023 року. Незаповнені колонки «Ідентифікатор введено позичальником/відправлено кредитору» щодо дата та часу введення ідентифікатора дублюють дату та час у колонці «Перерахування грошових коштів позичальнику» щодо перерахування коштів відповідачу. В якості доказу укладання відповідачем договорів та відповідної самостійної реєстрації відповідача в системі позивача, слугує фото відповідача з паспортом, яке зроблено ним самим. Виходячи з цього, відповідач був повністю ознайомлений з правилами, умовами та процедурою укладення кредитного договору. Отже твердження відповідача про те, що ним не укладався договір та не укладалися додаткові угоди не відповідає дійсності. Доказами перерахування грошових коштів є інформація з інформаційно-телекомунікаційній системі позивача, яка підтверджується довідкою банківської установи (АТ «Таскомбанк») щодо перерахування грошових коштів на картку відповідача, то посилання Відповідача на те, що єдиними та незаперечними доказами переказу грошових коштів відповідачу можуть бути виключно первинні бухгалтерські документи - є недоречним та безпідставним, оскільки за сукупністю наданих доказів (інформація з інформаційно-телекомунікаційній системі позивача та довідка з банківської установи) можна прийти до висновку про те, що позивачем була проведена операція та перераховано на банківську карту відповідача зазначені у позові суми.

У відповідності до п. 3.3. загальних умов договору передбачено, що позичальник також може замовити продовження строку оплати або перенесення на пізніше дату повного погашення за кредитом на умовах післяплати. сторони домовились, що несплата позичальником договірних платежів або плати за організацію продовження до 23:50 год. останнього дня строку оплати є вільним, самодостатнім та усвідомленим волевиявленням позичальника змінити дату оплати та продовжити дії договору на строк та за ціною, визначеними у спеціальних умовах кредиту.

Після укладання договору та підписання спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № ID2312784 від 25 серпня 2021 року, на підставі якого відповідач отримав від позивача кредит в розмірі 1 200, 00 грн, відповідач по 30 серпня 2021 року, збільшував свою кредитну заборгованість шляхом укладання додаткових угод до спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № ID2312784 та отримував від позивача визначені у таких додаткових угодах грошові кошти. Відповідачем було укладено 24 додаткові угоди до спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № ID2312784. Загалом відповідачем було отримано у кредит коштів на суму 23 000, 00 грн та датою повернення кредиту, як у спеціальних умовах так і у додаткових угодах визначено 08 вересня 2021 року.

Отже протягом часу з 25 серпня 2021 року по 30 серпня 2021 року відповідачем було отримано від позивача 23 000, 00 грн, які відповідач зобов`язався повернути 08 вересня 2021 року.

Також у відповідності до п. 3.2.2. загальних умов договору передбачено, що відповідач, якщо бажає продовжити строк оплати або перенести на пізніше дату повного погашення за кредитом, позичальник повинен, на вибір кредитодавця, укласти додаткову угоду до договору кредитної лінії та/або попередньо сплатити плату за організацію продовження в сумі, визначеній спеціальними умовами кредит, зазначивши у призначенні платежу: «Продовження» і номеру договору.

У відповідності до додаткової угоди № АМ1125039 від 30 серпня 2021 року до спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № ID2312784, сторони визначили, що розмір плати за організацію продовження, якщо сплачується до обробки запиту на продовження за період продовження (відтермінування) дати повернення грошових коштів за 7 днів становить 2 737, 00 грн.

Також сторони встановили, що плата за організацію продовження, якщо сплачується в порядку післяплати на 7 днів становить 4 830, 00 грн.

Як вбачається з розрахунку вбачається з детального розрахунку заборгованості, станом на 14 липня 2023 року, остання табличка «Інформація щодо продовження строку дії договору», Відповідачем, на виконання умов кредитного договору, два рази самостійно сплачувалися грошові кошти на продовження (відтермінування) дати повернення грошових коштів, а саме 08 вересня 2021 року, строком на 7 днів тобто дата повернення коштів була відтерміновано до 15 вересня 2021 року включно та 15 вересня 2021 року, строком на 7 днів тобто дата повернення коштів була відтерміновано до 22 вересня 2021 року.

Коли настала дата повернення грошових коштів (22 вересня 2021 року) відповідач не повернув грошові коштів у повному обсязі (23 000, 00 грн) та не скористався своїм правом на відтермінування дати повернення коштів, як це він робив до цього. А оскільки у відповідності до положень п. 3.3. загальних умов договору сторони передбачили те, що несплата позичальником договірних платежів або плати за організацію продовження до 23:50 год. останнього дня строку оплати є вільним, самодостатнім та усвідомленим волевиявленням позичальника змінити дату оплати та продовжити дії договору на строк та за ціною, визначеними у спеціальних умовах кредиту та оскільки у спеціальних умовах сторони визначили розмір плати за організацію продовження, якщо сплачується в порядку післяплати у розмірі 4 830, 00 грн, то відповідно позивачем два рази продовжувався термін повернення відповідачем грошових коштів загалом на 14 днів (два рази по сім днів) то відповідно заборгованість відповідача щодо плати за організацію продовження, якщо сплачується в порядку післяплати - становить 9 660, 00 грн (4 830 + 4 830 = 9 660).

Відповідачем жодним чином не доведено того, що позивач порушив визначені законом правила щодо споживчого кредитування, оскільки відповідач ніколи не звертався до позивача із відповідним запитом або вимогою щодо надання йому інформації про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надання виписки з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформації про платежі за цим договором і таке інше. Умови кредитного договору жодним чином не обмежують права відповідача. Останнім не наводиться та не надається відповідних доказів того, що умови кредитного договору обмежують якісь права відповідача. Отже відповідачем не надано жодного обґрунтування або доказів того, що позивачем були порушені норми зазначених відповідачем статей Закону України «Про споживче кредитування».

У своєму відзиві, на підтвердження своєї позиції, відповідач зазначає «Як вбачається з паспорту споживчого кредиту, який було додано до позовної заяви, та який нібито видавався відповідачу до укладання кредитного договору, то ним передбачено процентну ставку на рівні 2,08 % в день, та тип процентної ставки - фіксований». У цьому випадку відповідачу було погоджено загальний розмір кредитної лінії в розмірі 23 000, 00 грн. В подальшому відповідач забажав отримати, в рамках погодженого розміру кредитної лінії суму в розмірі 1 200, 00 грн також у паспорті споживчого кредиту було визначено загальні витрати за кредитом в розмірі 349 грн, орієнтовну загальну вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (строк кредитування 14 днів) (у т.ч. тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) в розмірі 1 549, 00 грн та реальну річну процентну ставку, відсотків річних 77621,96%.

Враховуючи те, що відповідач забажав 25 серпня 2021 року отримати тільки 1 200, 00 грн, то відповідно останній підписав спеціальні умови для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № ID2312784 в яких сторони підтвердили розмір кредитної лінії - 23 000, 00 грн, визначили та погодили розмір суми кредиту який отримується відповідачем - 1 200 грн, визначили та погодили процентну ставку в розмір 2,08%, визначили та погодили суму наданого кредиту - 1 200 грн, визначили та погодили орієнтовну загальну вартість кредиту - 1 549 грн строком на 14 днів, визначили та погодили орієнтовну реальну річну процентну ставку - 77621,96% та дату повернення кредиту 08 вересня 2021 року.

У паспорті споживчого кредиту, була наведена інформація щодо розміру кредиту який реально отримував відповідач 25 серпня 2021 року у розмірі 1 200, 00 грн, а саме було визначено розмір фіксованої процентної ставки (2,08%) на строк кредитування 14 днів, загальні витрати за кредитом в розмірі 349, 00 грн із розрахунку суми кредиту в розмірі 1 200, 00 грн, орієнтовну загальну вартість кредиту в розмірі 1 549, 00 грн.

Отже в паспорті споживчого кредиту відображена вся орієнтовна інформація щодо отримання відповідачем суми кредитних коштів в розмірі 1 200, 00 грн (процентна ставка відсотків у день, процентна ставка відсотків річних, загальні витрати за кредитом, орієнтовна загальна вартість кредиту, реальна річна процентна ставка відсотків за рік), а кредитний ліміт, який зазначений у паспорті споживчого кредиту, та в подальшому дублюється у спеціальних умовах та додаткових угодах до спеціальних умов, було встановлено позивачем самостійно на рівні 23 000, 00 грн незалежно від того скільки відповідач взяв коштів при підписанні спеціальних умов. Розмір кредитного ліміту в нашому випадку було встановлено для зручності відповідача або останній мав уявлення про те, що у рамках зазначеного кредитного ліміту він має можливість добрати грошові кошти на строк який визначений у спеціальних умовах.

У подальшому, у разі бажання відповідача отримати додатково кошти в рамках встановленого кредитного ліміту, відповідач підписує з позивачем додаткову угоду до спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії ID 2312784, в якій сторони погоджують всі істотні умови щодо отримання коштів, розмір суми грошових коштів яка буде надана відповідачу, розмір відсоткової ставки, дату повернення кредиту, орієнтовну вартість кредиту та інше.

Отже твердження відповідача про те, що умови паспорту споживчого кредиту не відповідають умовам спеціальних умов не відповідає дійсності.

ІІ. Процесуальні дії і рішення суду.

13 вересня 2023 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана позовна заява, для розгляду якої, у відповідності до пункту 15 Розділу XIII Перехідні положення Цивільного процесуального кодексу України від 18 березня 2004 року № 1618-IV (у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року), визначено суддю та передано 14 вересня 2023 року, для вирішення питання про відкриття провадження у справі, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями.

15 вересня 2023 року судом отримано відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру з інформацією про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача фізичної особи /а. с. 105/.

19 вересня 2023 року ухвалою судді відкрито провадження у справі для розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін у судове засідання /а. с. 106-107/.

26 вересня 2023 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні клопотання сторони відповідача про зміну порядку розгляду справи /а. с. 116-117/.

10 жовтня 2023 року через Електронний суд представник відповідача подав відзив на позов та клопотання про витребування доказів - деталізована інформація про реквізити рахунку, з якого переказувалися кошти, та хто (код ЄДРПОУ, назва юридичної особи/ПІБ, РНОКПП фізичної особи) здійснював переказ коштів на рахунок НОМЕР_2 у дати та час, згідно з переліком, інформація про призначення цих платежів.

24 жовтня 2023 року ухвалою суду витребувано в АТ КБ «Приватбанк» деталізовану інформацію по платежам, на виконання якої інформація не була надана /а. с. 161-163/.

Згідно з частиною першою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною четвертою статті вказаної статті Кодексу, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

ІІІ. Фактичні обставини справи.

25 серпня 2021 року ОСОБА_1 і ТОВ «Інстафінанс» укладено кредитний договір № ID2312784 (номер у системі ID0282186) в Інформаційно-комунікаційній системі ТОВ »Інстафінанс», в електронній формі за допомогою дистанційних засобів. Договір, укладений сторонами, складається зі спеціальних умов для короткострокового кредиту та загальних умов договору кредитної лінії, паспорту споживчого кредиту, та у разі укладання, додаткових угод до спеціальних умов для короткострокового кредиту, які є невід`ємною частиною договору кредитної лінії /а. с. 29-30/.

Відповідно до умов Паспорту споживчого кредиту, Клієнт перед укладенням Договору отримав інформацію, яка надається до укладення договору, ознайомився та погодився із всіма умовами надання послуг ТОВ «ІНСТАФІНАНС», які розміщені на офіційному порталі ТОВ «ІНСТАФІНАНС» https://www.dinero.ua.

26 серпня 2021 року між кредитодавцем та позичальником було підписано додаткову угоду № АМ2098892 до спеціальних умов договору кредитної лінії в Інформаційно-комунікаційній систем ТОВ «ІНСТАФІНАНС» в електронній формі за допомогою дистанційних засобів.

27 серпня 2021 року між кредитодавцем та позичальником було підписано додаткову угоду № АМ0563201 до спеціальних умов договору кредитної лінії в Інформаційно-комунікаційній систем ТОВ «ІНСТАФІНАНС» в електронній формі за допомогою дистанційних засобів.

27 серпня 2021 року між кредитодавцем та позичальником було підписано додаткову угоду № АМ7819458 до спеціальних умов договору кредитної лінії в Інформаційно-комунікаційній систем ТОВ «ІНСТАФІНАНС» в електронній формі за допомогою дистанційних засобів.

27 серпня 2021 року між кредитодавцем та позичальником було підписано додаткову угоду № АМ3372177 до спеціальних умов договору кредитної лінії в Інформаційно-комунікаційній систем ТОВ «ІНСТАФІНАНС» в електронній формі за допомогою дистанційних засобів.

27 серпня 2021 року між кредитодавцем та позичальником було підписано додаткову угоду № АМ9603429 до спеціальних умов договору кредитної лінії в Інформаційно-комунікаційній систем ТОВ «ІНСТАФІНАНС» в електронній формі за допомогою дистанційних засобів.

27 серпня 2021 року між кредитодавцем та позичальником було підписано додаткову угоду № АМ6687670 до спеціальних умов договору кредитної лінії в Інформаційно-комунікаційній систем ТОВ «ІНСТАФІНАНС» в електронній формі за допомогою дистанційних засобів.

27 серпня 2021 року між кредитодавцем та позичальником було підписано додаткову угоду № АМ0754544 до спеціальних умов договору кредитної лінії в Інформаційно-комунікаційній систем ТОВ «ІНСТАФІНАНС» в електронній формі за допомогою дистанційних засобів.

27 серпня 2021 року між кредитодавцем та позичальником було підписано додаткову угоду № АМ0263534 до спеціальних умов договору кредитної лінії в Інформаційно-комунікаційній систем ТОВ «Інстафінанс» в електронній формі за допомогою дистанційних засобів.

27 серпня 2021 року між кредитодавцем та позичальником було підписано додаткову угоду № АМ1607894 до спеціальних умов договору кредитної лінії в Інформаційно-комунікаційній систем ТОВ «ІНСТАФІНАНС» в електронній формі за допомогою дистанційних засобів.

27 серпня 2021 року між кредитодавцем та позичальником було підписано додаткову угоду № АМ9159135 до спеціальних умов договору кредитної лінії в Інформаційно-комунікаційній систем ТОВ «ІНСТАФІНАНС» в електронній формі за допомогою дистанційних засобів.

28 серпня 2021 року між кредитодавцем та позичальником було підписано додаткову угоду № AM 1941152 до спеціальних умов договору кредитної лінії в Інформаційно-комунікаційній систем ТОВ «ІНСТАФІНАНС» в електронній формі за допомогою дистанційних засобів.

28 серпня 2021 року між кредитодавцем та позичальником було підписано додаткову угоду № АМ4873710 до спеціальних умов договору кредитної лінії в Інформаційно-комунікаційній систем ТОВ «ІНСТАФІНАНС» в електронній формі за допомогою дистанційних засобів.

28 серпня 2021 року між кредитодавцем та позичальником було підписано додаткову угоду № АМ6568404 до спеціальних умов договору кредитної лінії в Інформаційно-комунікаційній систем ТОВ «ІНСТАФІНАНС» в електронній формі за допомогою дистанційних засобів.

29 серпня 2021 року між кредитодавцем та позичальником було підписано додаткову угоду № АМ0917750 до спеціальних умов договору кредитної лінії в Інформаційно-комунікаційній систем ТОВ «ІНСТАФІНАНС» в електронній формі за допомогою дистанційних засобів.

Після укладання договору та підписання Спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № ID2312784 від 25 серпня 2021 року, на підставі якого відповідач отримав від ТОВ «ІНСТАФІНАНС» кредит в розмірі 1 200, 00 грн, ОСОБА_2 по 30 серпня 2021 року, збільшував свою кредитну заборгованість шляхом укладання додаткових угод до Спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № ID2312784 та отримував від кредитора визначені у таких додаткових угодах грошові кошти. ОСОБА_1 та ТОВ «ІНСТАФІНАНС» укладено 24 додаткові угоди до спеціальних умов для короткострокового кредиту договору кредитної лінії № ID2312784 /а. с. 184-185/.

ІV. Позиція суду та оцінка аргументів учасників розгляду.

Відповідно до частини першої ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.

Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».

Статтею 1 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що електронний цифровий підпис - вид електронного підпису, отриманого за результатом криптографічного перетворення набору електронних даних, який додається до цього набору або логічно з ним поєднується і дає змогу підтвердити його цілісність та ідентифікувати підписувача. Електронний цифровий підпис накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис за правовим статусом прирівнюється до власноручного підпису (печатки) у разі, якщо: електронний цифровий підпис підтверджено з використанням посиленого сертифіката ключа за допомогою надійних засобів цифрового підпису; під час перевірки використовувався посилений сертифікат ключа, чинний на момент накладення електронного цифрового підпису; особистий ключ підписувача відповідає відкритому ключу, зазначеному у сертифікаті. Електронний підпис не може бути визнаний недійсним лише через те, що він має електронну форму або не ґрунтується на посиленому сертифікаті ключа.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про електронний цифровий підпис» електронний цифровий підпис призначений для забезпечення діяльності фізичних та юридичних осіб, яка здійснюється з використанням електронних документів. Електронний цифровий підпис використовується фізичними та юридичними особами - суб`єктами електронного документообігу для ідентифікації підписувача та підтвердження цілісності даних в електронній формі. Використання електронного цифрового підпису не змінює порядку підписання договорів та інших документів, встановленого законом для вчинення правочинів у письмовій формі.

Статтею 6 Закону України «Про електронний цифровий підпис» передбачено, що сертифікат ключа містить такі обов`язкові дані: найменування та реквізити центру сертифікації ключів (центрального засвідчувального органу, засвідчувального центру); зазначення, що сертифікат виданий в Україні; унікальний реєстраційний номер сертифіката ключа; основні дані (реквізити) підписувача - власника особистого ключа; дату і час початку та закінчення строку чинності сертифіката; відкритий ключ; найменування криптографічного алгоритму, що використовується власником особистого ключа; інформацію про обмеження використання підпису. Посилений сертифікат ключа, крім обов`язкових даних, які містяться в сертифікаті ключа, повинен мати ознаку посиленого сертифіката ключа. Інші дані можуть вноситися у посилений сертифікат ключа на вимогу його власника.

Відповідно до частини другої ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Згідно із частиною третьою ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Відповідно до частини шостої ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом:надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону;вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину;електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом;аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Частиною першою ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору; одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію.

За встановлених вище обставин, сторонами укладено кредитні договори у формі електронного документу з електронними підписами сторін з використанням одноразового електронного паролю, та із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився з ними.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідач не повернув надані грошові кошти, у зв`язку з чим, у відповідача перед позивачем виникла заборгованість за кредитним договором N ID2312784 (номер у системі ID0282186) за тілом кредиту у розмірі 23 000, 00 грн та 4 895, 00 грн - заборгованості по процентам для початково зазначеної тривалості, які були нараховані за користування кредитними коштами, що підлягає стягненню з відповідача, оскільки розмір заборгованості підтверджується долученими до справи доказами, а розрахунок заборгованості проведений у межах строку дії договору та на умовах, які були досягнутими між сторонами.

Як вбачається з позовних вимог, позивачем окремо пред`явлено вимоги до відповідача про стягнення комісії за кредитним договором у розмірі 9 660, 00 грн як заборгованості за платою за організацію продовження, якщо сплачується на умовах післяплати.

Згідно п. 1 Загальних умов Договору, період продовження - це період часу, на який переноситься дата оплати або дата повного погашення суми кредиту відповідно до загальних і спеціальних умов договору. Починається з дня, коли позичальником попередньо в повному обсязі сплачену плату за організацію продовження, або замовлено період продовження з післясплатою відповідно до умов договору.

Згідно п. 3.2 Загальних умов, якщо позичальник вирішив: п. 3.2.2. продовжити строк оплати або перенести на пізніше дату повного погашення за кредитом, позичальник повинен, на вибір кредитодавця, укласти додаткову угоду до договору кредитної лінії та/або попередньо сплатити плату за організацію продовження в сумі, визначеній спеціальними умовами кредит, зазначивши у призначенні платежу: «Продовження» і номер договору.

Згідно з п. 3.2 Загальних умов договору, позичальник також може замовити продовження строку оплати або перенесення на пізніше дату повного погашення за кредитом на умовах післясплати. Сторони домовились, що несплата позичальником договірних платежів або плати за організацію продовження до 23:50 год. останнього дня строку оплати є вільним, самодостатнім та усвідомленим волевиявлення позичальника змінити дату оплати та продовжити дію договору на строк та за ціною, визначеними у спеціальних умовах кредиту.

При цьому кредитодавець має право на власний розсуд і без пояснень причин приймати рішення щодо задоволення чи відхилення запиту позичальника на продовження строку оплати або перенесення на пізніше дати повного погашення за кредитом на умовах післяплати (п. 3.3.1 Загальних умов договору)

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, між сторонами будь-яких додаткових угод щодо продовження строку оплати або перенесення на пізнішу дату погашення за кредитом, не укладалось, доказів приймання рішення позивачем щодо задоволення чи відхилення запиту позичальника на продовження строку оплати або перенесення на пізніше дати повного погашення за кредитом на умовах післяплати, у відповідності до п. 3.3.1 договору, до суду не надано, будь - яких повідомлень щодо продовження сплати договірних платежів позивач не надсилав на адресу позичальника, у зв`язку з чим, суд вважає що відповідач був необізнаний у продовженні періоді.

За наведених обставин, за відсутності доказів вважати, що позичальник був проінформований про продовження строку оплати або перенесення на пізніше дати повного погашення за кредитом, що суперечить суті договірних відносин та визначенню поняття договору, тому позовні вимоги позивача про стягнення комісії є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ТОВ «Інстафінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягає частковому задоволенню, ухвалюючи рішення, суд присуджує стягнути з останнього на користь ТОВ «Інстафінанс» 23 000, 00 грн заборгованості за тілом кредиту, 4 895, 00 грн - заборгованості по процентам, які були нараховані за користування кредитними коштами, в іншій частині позовних вимог - відмовити.

V. Розподіл судових витрат.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні позовної заяви позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2 684, 00 грн, тому з відповідача підлягає стягненню сума пропорційна до розміру задоволеної частини позову - 2 334, 00 грн (86,96 %) /а. с. 12, 104/.

За приписами пункту 3 частини другої статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Стороною відповідача заявлено вимогу про стягнення з позивача суми витрат на правничу (правову) допомогу у розмірі 8 000, 00 грн, сплачені відповідачем своєму представникові-адвокатові, згідно з квитанцією від 09 жовтня 2023 року /а. с.142/.

Таким чином, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сума у розмірі 1 043, 20 грн (13, 04 %).

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).

На підставі встановлених судом обставин, що мають юридичне значення у справі, керуючись

ст.ст. 3, 8, 21, 55, 61, 129, 129-1 Конституції України,

ст.ст. 1-22, 526, 629, 1054, 1046 Цивільного кодексу України,

ст.ст. 1-12 Закону України «Про електронну комерцію»,

ст.ст. 1-23, 76-82, 89, 95, 139-141, 258-259, 263-265, 267, 274-279, 352-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» (код 43449827, адреса місцезнаходження: вул. Сурикова, буд. 3, м. Київ, 03035) суму заборгованості за договором кредитної лінії № ID2312784 (номер у системі ID0282186) від 25 серпня 2021 року станом на 14 липня 2023 року у розмірі 37 555, 00 грн, що складається з заборгованості за тілом кредиту - 23 000, 00 грн; заборгованості за процентами для початково зазначеної тривалості - 4 895, 00 грн; судовий збір у розмірі 2 334, 00 грн.

Відмовити у задоволенні решти вимог позову.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інстафінанс» (код 43449827, адреса місцезнаходження: вул. Сурикова, буд. 3, м. Київ, 03035) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) суму витрат на правову допомогу у розмірі 1 034, 20 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Суддя І. В. Литвинова