Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Провадження № 2-з/357/26/24
УХВАЛА

про забезпечення позову

27 лютого 2024 року cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Цукуров В. П. розглянувши заяву позивача за зустрічним позовом про забезпечення позову у об`єднаній цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Таїровської селищної ради Одеської області, Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини та за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області, Служби у справах дітей Таїровської селищної ради Одеської області, Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває дана цивільна справа.

16.01.2024 року представником ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву.

14.02.2024 року ухвалою суду указаний зустрічний позов представника ОСОБА_2 було залишено без руху.

20.02.2024 року до канцелярії суду представником позивача за зустрічним позовом було подано заяву про усунення недоліків зустрічного позову, до якої додано уточнену зустрічну позовну заяву разом із доказами її направлення іншим учасникам справи.

21.02.2024 року ухвалою суду продовжено розгляд об`єднаної цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Таїровської селищної ради Одеської області, Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини, зустрічним позовом ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Таїровської селищної ради Одеської області, Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини та позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області, Служби у справах дітей Таїровської селищної ради Одеської області, Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області про визначення місця проживання дитини.

22.02.2024 року до суду надійшла заява представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про забезпечення зустрічного позову.

26.02.2024 року указану заяву передано на розгляд судді Цукурову В.П.

У заяві позивач за зустрічним позовом просить забезпечити її позов шляхом визначення часу на спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем її проживання: АДРЕСА_1 , щомісячно з 14.00 години кожної першої п`ятниці до 18.00 години кожної першої неділі, та з 14.00 години кожної третьої п`ятниці до 18.00 години кожної третьої неділі без присутності батька, зобов`язавши батька дитини ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , передавати малолітню дитину ОСОБА_3 її матері ОСОБА_2 згідно з визначеним судом часу спілкування, з моменту постановлення ухвали та до набрання рішенням у справі законної сили.

В обґрунтування необхідності забезпечення свого позову позивач за зустрічним позовом посилається на наступні обставини. Стійкі соціальні зв`язки дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 протягом п`яти років знаходилися на території міста Біла Церква (малювання, танці, спортивні тренування «тайський бокс» тощо), а дитина проживала з матір`ю у теплоті, любові та була забезпечена усіма необхідними речами для належного розвитку та забезпечення найкращих інтересів дитини. У жовтні 2023 року ОСОБА_1 здійснено самовільне, без згоди та відома матері, переміщення малолітньої дитини ОСОБА_3 до свого місця проживання на території м. Одеси та до теперішнього часу продовжується утримання дитини, без можливості матері спілкування з дитиною. Починаючи з жовтня 2023 року до теперішнього часу, тобто третій місяць поспіль, ОСОБА_1 не дає ОСОБА_2 спілкуватися та бачитися з її дитиною, остання навіть не може додзвонитися дитині, так як телефон є постійно заблокованим. Додзвонитися не можуть також, ані, дід та бабка, ані двоюрідні сестри. ОСОБА_1 здійснено повну ізоляцію дитини від спілкування зі своєю матір`ю та іншими родичами. Під час вказаної ізоляції з боку останнього здійснюється дуже сильний психологічний вплив на дитину з метою навіювання власних інтересів дитині для висловлення нею власної позиції та нібито її бажання проживати з батьком у ході розгляду справи за його позовом про визначення місця проживання дитини з батьком. Після вказаних перешкод з боку батька у спілкуванні матері з дитиною ОСОБА_2 21 та 22 грудня 2023 року разом з представниками служби у справах дітей Таїровської селищної ради та ВП № 1 ОРУП № 2 ГУ НП в Одеській області здійснено виїзди за адресою знаходження малолітньої дитини АДРЕСА_2 , для можливості побачення та спілкування з дитиною. Указані виїзди дуже важко давалися ОСОБА_2 , оскільки на той час поряд з нею постійно перебували інші малолітні діти, яких вона не може залишити вдома 2,5 річна донька ОСОБА_4 та 1,5 місячний хлопчик ОСОБА_5 , який перебуває на грудному годуванні. У свою чергу за наслідками вказаних виїздів ОСОБА_1 не дав можливості належним чином, у тому числі без присутності батька, поспілкуватись з малолітньою дитиною ОСОБА_3 , оскільки останній замкнув дитину в автомобілі та мати не змогла навіть належним чином з нею побачитися та поспілкуватися, оскільки усе спілкування проходило лише через відкрите вікно на 5 см, що підтверджено доказами відео фіксації вказаних обставин та документами, складеними уповноваженими особами ВП № 1 ОРУП № 2 ГУНП в Одеській області(лист № 612-228аз від 29.12.2023 роки з додатками). Згідно з рапортом інспектора СЮП ВП Одеського РУП № 2 ГУНП в Одеській області Христини Шостак від 21.12.2023 року за наслідками виїзду 21.12.2023 року за місцем знаходження дитини встановлено, що близько 12 год. 30 хв. ОСОБА_1 разом з малолітньою ОСОБА_3 поїхали з місця помешкання у невідомому напрямку. У ході телефонної бесіди з ОСОБА_1 останнім повідомлено, що він у цей час проходить медичний огляд дитини, внаслідок чого перебуває з нею у лікарні, а також, що готовий надати матері зустріч з дитиною 22.12.2023 року. Проте, після 13 години 21.12.2023 року ОСОБА_2 разом з представниками СЮП ВП Одеського РУП № 2 ГУНП в Одеській області та служби у справах дітей Таїровської селищної ради відправилися до міської дитячої поліклініки№ 6, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 (де перебуває на обліку ОСОБА_1 внаслідок реєстрації її батьком у зв`язку з захворюванням) в якій повідомили, що дійсно ОСОБА_1 у цей день здійснено електронний запис до лікаря для обстеження дитини, який згодом самостійно ним же й був скасований. Відповідно до рапорту ст. інспектора СЮП ВП Одеського РУП № 2 ГУНП в Одеській області Каріни Статнік від 23.12.2023 року за наслідками виїзду 22.12.2023 року за місцем знаходження дитини для спілкування матері з дитиною, ОСОБА_1 було відмолено у спілкуванні без участі батька. Останнім також повідомлено, що він може надати можливість матері поспілкуватися з дитиною лише на подвір`ї будинку. На території двору домоволодіння в зачиненому автомобілі марки «Тойота пріус» д.н.з. НОМЕР_1 на передньому пасажирському сидінні сиділа малолітня дитина ОСОБА_3 , з якою мати намагалася поспілкуватися через трохи відкрите вікно автомобіля, якою у свою чергу повідомлено про відсутність бажання залишитись з батьком. ОСОБА_1 та його батько у цей час висловлювали словесно своє незадоволення, перебивали, провокували, голосно кричали, що дитина нікуди не поїде та щоб мати не чіпала дитину. Указане, на думку Заявника, свідчить, що ОСОБА_1 здійснено дуже сильний психологічний вплив на дитину, внаслідок якого малолітня дитина з незрозумілих причин припинила спілкуватися з рідною матір`ю, що у свою чергу перешкоджає її належному розвитку, шкодить психічному стану та погіршує її емоційний стан. Дитина не може за час знаходження у батька так різко почати себе дуже дивно поводити та не бажати бути та бачитись з матір`ю після 8 років спільного проживання. Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 39 від 17.01.2023 року який проведено у кримінальному провадженні № 0002192 від 27.12.2023 року за наслідками психологічного обстеження ОСОБА_2 визначено, що ситуація яка пов`язана з тим, що ОСОБА_1 без погодження ОСОБА_2 утримує їх спільну доньку ОСОБА_3 є психотравмувальною та такою, що призвела до певної проблематизації її життя, а саме - наповнила її життя стресогенними факторами у життєво значущих сферах життєдіяльності та душевними переживаннями у вигляді тривоги, страхів, емоційної напруги. Емоційний стан ОСОБА_2 в даний період характеризується зниженим настроєм, відчуттям психологічної травми, потребою в захисті від обставин, які її виснажують та негативно впливають на здоров`я, потребою у моральній підтримці та перешкоджають її активному соціальному функціонуванню як особистості. Нестабільний емоційний стан ОСОБА_2 знаходиться у причинно-наслідковому зв`язку з протиправними діями ОСОБА_1 , а й тому їй завдано психологічні (моральні) страждання. Отже, з жовтня 2023 року до теперішнього часу фактично у матері відсутня будь-яка можливість спілкування з дитиною, що у свою чергу може мати наслідком руйнування нормальних психоемоційних зв`язків між матір`ю та дитиною. Жодних обставин, які б унеможливлювали право матері на спілкування матері з дитиною не існує.

Згідно з приписами ч.1 ст.153 ЦПК України суд розглядає заяву про забезпечення позову без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали заяви про забезпечення позову, повно, об`єктивно та всебічно дослідивши доводи заявника, суд приходить до висновку про те, що вимоги заяви підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі.

У той же час, у пункті 36 рішення від 09 грудня 2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13 січня 2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (частина друга статті 149 ЦПК України). Заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа (частина перша статті 152 ЦПК України).

Заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи, крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті (частина перша статті 153 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом також у разі: 1) неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу; 2) повернення позовної заяви; 3) відмови у відкритті провадження у справі (частина тринадцята статті 158 ЦПК України)

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Системне тлумачення частини першої статті 153, частини тринадцятої статті 158, частини першої статті 187 ЦПК України дає можливість дійти висновку, що законодавець передбачив відповідний процесуальний порядок розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі; для розгляду заяви про забезпечення позову та вирішення питання про відкриття провадження у справі встановлені різні процесуальні строки: два та п`ять днів відповідно; першочерговим при надходженні на розгляд суду заяви про забезпечення позову є надання оцінки щодо порядку звернення з нею до суду, за умови дотримання якого здійснюється її розгляд по суті; у випадку одночасного подання позовної заяви та заяви про забезпечення позову, розгляд заяви про забезпечення позову не залежить від вирішення питання про відкриття провадження у справі. Законодавець не покладає обов`язку на суд відкрити провадження у справі (або прийняти зустрічний позов до розгляду), а тільки потім вирішувати питання про забезпечення позову; у разі повернення позовної заяви (зустрічної позовної заяви), відмови у відкритті провадження у справі передбачений процесуальний механізм скасування заходів забезпечення позову.

Відтак, факт, що питання про прийняття зустрічного позову судом остаточно не вирішено, не позбавляє суд право розглянути питання щодо його забезпечення.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14.06.2021 року по справі №308/8567/20.

Відповідно до ч. 1 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.150 ЦПК України позов може бути забезпечений встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин

Згідно із ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Таким чином, інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

З сукупного аналізу вищевказаних положень законодавства убачається, що застосування заходів забезпечення позову є виправданим, якщо з обставин справи встановлено об`єктивну можливість вчинення відповідачем дій, які можуть утруднити чи унеможливити виконання рішення суду в разі задоволенні позову.

При цьому ураховується, що підтвердити за допомогою реально існуючих доказів подію, яка ймовірно настане або може настати в майбутньому, фактично неможливо, а тому наявність чи відсутність підстав для забезпечення позову оцінюються судом в залежності від кожного конкретного випадку, з урахуванням фактичних обставин справи і змісту позовних вимог.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

У постанові Верховного Суду від 15.11.2023 року у справі № 467/403/22 визначено правову позицію, що зустрічі матері з дитиною є співмірним заходом забезпечення позову у справі про визначення місця проживання дитини, з якою вона проживає окремо на час розгляду справи, враховуючи, що цей спір виник із сімейних правовідносин.

У постанові Верховного Суду від 18.11.2020 року у справі № 127/31828/19 (провадження №61-10859св20) вказано, що зустрічі матері з дитиною будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків матері із її малолітньою дитиною і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її матір`ю повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з матір`ю.

Таку правову позицію Верховний Суд висловив і у постанові від 04.04.2018 року у справі № 344/16653/16-ц.

У постанові Верховного Суду від 29.09.2021 року у справі № 490/1087/21 (провадження №61-12931св21) вказано, що судове рішення про визначення місця проживання дитини і відібрання дитини від батька (матері) без позбавлення батьківських прав спрямовано на передачу дитини від однієї особи (батька/матері) до іншої особи (матері/батька). Заходи ж забезпечення позову, що полягають у визначенні часу та місця побачення і спілкування дитини з одним із батьків, який на час розгляду справи про визначення місця проживання дитини проживає окремо від неї, спрямовані на усунення перешкод у спілкуванні дитини з цим із її батьків на час вирішення по суті спору щодо місця її проживання.

Врахувавши правові позиції Верховного Суду, а також наведені положення процесуального закону, суд дійшов до висновку про те, що обставини, викладені в заяві про забезпечення зустрічного позову, указують на наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування заходів його забезпечення.

За результатами дослідження матеріалів заяви суд дійшов до висновку про те, що відсутність стабільних контактів матері з донькою дійсно створює загрозу втрати безпосереднього емоційного контакту дитини з нею, що в подальшому може утруднити виконання можливого рішення суду про визначення місця проживання дитини з матір`ю. При цьому, жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право матері на спілкування з малолітньою донькою, чи обставин, які б свідчили про спілкування матері з дитиною, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, судом не встановлено.

Щодо зустрічного забезпечення суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Утім, судом не встановлено вищевказаних обставин. Тому правові підстави для застосування зустрічного забезпечення відсутні.

Заяву розглянуто з урахуванням обраного заявником способу захисту права на підставі поданих ним доказів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-153, 259, 260, 261, 353 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Заяву представника позивача за зустрічним позовом про забезпечення зустрічного позову задовольнити.

Визначити час на спілкування малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_2 , за місцем її проживання, щомісячно з 14.00 години кожної першої п`ятниці до 18.00 години кожної першої неділі, та з 14.00 години кожної третьої п`ятниці до 18.00 години кожної третьої неділі без присутності батька.

Зобов`язати батька дитини ОСОБА_1 передавати малолітню дитину ОСОБА_3 її матері ОСОБА_2 згідно з визначеним судом часом спілкування до набрання рішенням у справі законної сили.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Київського апеляційного суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 . РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 . РНОКПП: НОМЕР_3 .

Треті особи: Служба у справах дітей Таїровської селищної ради Одеської області, місцезнаходження: вулиця 40 річчя Перемоги, будинок 25, селище Таїрове, Одеська область, 65496. Код .

Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, місцезнаходження: вулиця Скоропадського, будинок 8, місто Біла Церква, Київська область, 09117. Код .

Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради Київської області, місцезнаходження: вулиця Ярослава Мудрого, будинок 15, місто Біла Церква, Київська область, 09117. Код .

Суддя Білоцерківського міськрайонного

суду Київської області Владислав ЦУКУРОВ