Справа № 646/1637/21
№ провадження 2/646/905/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.08.2024 м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Шиховцової А.О.,

за участю секретаря судового засідання Святолуцької К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом керівника Слобідської окружної прокуратури м. Харкова (Харківської місцевої прокуратури № 5 Харківської області) до Харківської міської ради Харківської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення,

за участю сторін:

представника позивача - прокурора Шокала О.С.,

представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Стриж Л.А.

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року Слобідська окружна прокуратура м. Харкова Харківської області звернулась до суду з позовом до Харківської міської ради Харківської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просила визнати незаконним та скасувати пункт 21 Додатку 4 до рішення 37 сесії Харківської міської ради Харківської області 7 скликання від 19.08.2020 №2236/20 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд», відповідно до якого ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надано в оренду строком на 01.09.2025 земельну ділянку комунальної форми власності площею 1,4 га (кадастровий номер :15:011:0074) за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення площею для обслуговування виробничо-адміністративних та складських будівель літ. «А-2», літ. «Б-1», літ. Г-1 по АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (інформаційна довідка № 239013815 від 28 грудня 2020 року, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є власниками по 1/2 частки у праві власності на виробничо-адміністративні та складські будівлі літера «А-2», літера «Б-1», літера «Г-1» по АДРЕСА_1 на підставі договорів купівлі-продажу від 01 листопада 2018 року № 2320 та від 01 листопада 2018 року № 2317, відповідно.

08 лютого 2019 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до Харківської міської ради Харківської області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею, орієнтовно 1,4 га для обслуговування та експлуатації виробничих будівель літера «А-2», літера «Б-1», літера «Г-1» по АДРЕСА_1 .

Рішенням 27 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 19 червня 2019 року № 1612/19 «Про надання юридичним та фізичним особам дозволу на розроблення документації із землеустрою для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» (пункт 3 Додатку 1 рішення) громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності площею, орієнтовно, 1,4 га для обслуговування виробничих будівель літера «А-2», літера «Б-1», літера «Г-1» по АДРЕСА_1 .

На підставі цього рішення, договору № 176 від 09 вересня 2019 року та додаткової угоди № 1 від 09 березня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ФО-П ОСОБА_3 , останнім розроблено проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки від 2019 року.

На підставі заяви ОСОБА_2 від 17 квітня 2020 року до Державного земельного кадастру внесено відомості про державну реєстрацію земельної ділянки площею 1,4 га, розташовану по АДРЕСА_1 , їй присвоєно кадастровий номер :15:001:0074 та відкрито Поземельну книгу.

Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про земельну ділянку з кадастровим номером :15:001:0074 та Поземельної книги від 17 квітня 2020 року цільове призначення землі 11.02 для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості; категорія землі - землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення; вид використання - для обслуговування виробничо-адміністративних та складських будівель літера «А-2», літера «Б-1», літера «Г-1» по АДРЕСА_1 , площею 1,4 га.

У подальшому, рішенням 37 сесії Харківської міської ради Харківської області 7 скликання від 19 серпня 2020 року № 2236/20 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд», відповідно до пункту 30 Додатку 1 даного рішення, відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності площею 1,4 га (кадастровий номер :15:001:0074) за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення для обслуговування виробничо-адміністративних та складських будівель літера «А-2», літера «Б-1», літера «Г-1» по АДРЕСА_1 та відповідно до пункту 21 Додатку 4 цього рішення, спірну земельну ділянку надано останнім в оренду строком до 01 вересня 2025 року.

Відповідно до інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 18 лютого 2021 року № 244931928, право користування спірною земельною ділянкою не оформлено.

Прокурор зазначає, що відповідно до технічних паспортів на виробничі будинки, а саме виробничо-адміністративні будівлі літера «А-2», літера «Б-1», літера «Г-1» (інвентаризаційні справи № 724, № 724/1, № 724/2) від 14 грудня 2018 року, площа нежитлової будівлі літера «А-2» становить 507,9 кв.м., а площа земельної ділянки, яка зайнята під будинком становить 308 кв.м. (0,0308 га); площа нежитлової будівлі літера «Б-1» становить 1281,0 кв.м., а площа земельної ділянки, яка зайнята під будинком становить 1281 кв.м. (0,1281 га); площа нежитлової будівлі літера «Г-1» становить 397,2 кв.м., а площа земельної ділянки, яка зайнята під будинком становить 411 кв.м. (0,0411 га).

Відповідно до графічних матеріалів місця розташування спірної земельної ділянки для обслуговування об`єкта, під розміщенням вказаних нежитлових приміщень на спірній земельній ділянці загальною площею 1,4 га використано лише 0,1929 га, а вільною від забудову площа ділянки, яка становить 1,2071 га, що у 6 разів є більшим ніж необхідна площа для забудови.

Таким чином, прокурор вважає, що пункт 30 Додатку 1 до рішенням 37 сесії Харківської міської ради Харківської області 7 скликання від 19 серпня 2020 року № 2236/20 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд», відповідно до якого відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надано в оренду земельну ділянку комунальної власності (кадастровий номер :15:001:0074) площею 1,4 га по АДРЕСА_1 за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення для обслуговування виробничо-адміністративних та складських будівель літера «А-2», літера «Б-1», літера «Г-1», не відповідає вимогам чинного законодавства, підлягає визнанню незаконним та скасуванню, як такий, що прийнятий з порушенням вимог статей 124, 134, 135 Земельного кодексу України (далі ЗК України).

Прокурор зазначає, що загальна площа наданої в оренду відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 земельної ділянки не відповідає тій площі спірної земельної ділянки, яка зайнята під забудовою виробничо-адміністративних та складських приміщень. Таким чином, останні не мали право отримувати спірну земельну ділянку у користування для експлуатації та обслуговування виробничо-адміністративних та складських будівель літера «А-2», літера «Б-1», літера «Г-1» такої великої площі, оскільки площа під цими будівлями складає 0,1929 га, що більше виділеної земельної ділянки (1,4 га) на 1,2071 га або більше ніж в 7 разів. Площа земельної ділянки під цими будівлями складає лише 13 % від площі земельної ділянки, яка була виділена в оренду.

Разом із цим, у матеріалах проекту землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 цієї земельної ділянки відсутні будь-які документи або аналітичні матеріали, з яких вбачається, яка саме площа необхідна для експлуатації та обслуговування будівель, що свідчить про те, що міська рада не могла з наданих матеріалів встановити, яка саме площа потрібна для обслуговування будівель, в тому числі з урахуванням вимог чинного законодавства.

Оскільки, у силу статті 19 Конституції України міська рада не могла самовільно визначити таку площу, не спираючись на відповідні документи, прокурор уважає, що наміри відповідачів - Харківської міської ради Харківської області, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спрямовані саме на отримання останніми більш значної площі земельної ділянки, аніж необхідної для експлуатації та обслуговування нежитлових будівель літера «А-2», літера «Б-1», літера «Г-1» поза процедурою земельних торгів.

Підстави звернення до суду із даним позовом, прокурор обґрунтовує тим, що під час вивчення місцевою прокуратурою рішень Харківської міської ради Харківської області на предмет додержання посадовими особами міської ради вимог чинного земельного законодавства, зокрема під час надання юридичним та фізичним особам у власність (користування) земельних ділянок комунальної форми власності, встановлено факт надання міською радою фізичним особам у користування земельної ділянки комунальної форми власності поза встановленої чинним земельним законодавством процедури земельних торгів. Таким чином, місцевий бюджет недоотримує кошти, оскільки надання земель на засадах конкурсних торгів є запорукою надходження більшого обсягу грошових коштів, адже ціна за якою відповідні фізичні та юридичні особи отримують права на земельні ділянки поза процедурою земельних торгів є лише початковою, що в свою чергу свідчить про те, що громаді міста Харкова наноситься матеріальна шкода (збитки) у вигляді упущеної вигоди.

Разом із цим, з метою встановлення наявності у Харківській міській раді Харківської області достатніх правових підстав для надання фізичній особі у користування земельної ділянки комунальної форми власності поза процедурою земельних торгів місцевою прокуратурою вжито заходів щодо отримання та вивчення матеріалів проекту землеустрою щодо відведення громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спірної земельної ділянки.

Прокурор зазначає, що відповідно до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтею 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі Закон № 1697-VII ) визначені підстави представництва прокурором інтересів держави в суді, а саме, у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

З урахуванням тієї обставини, що захищати інтереси у даному спорі повинна Харківська міська рада Харківської області, яка від імені Українського народу і територіальної громади м. Харкова уповноважена реалізовувати компетенцію власника, і остання не лише не здійснює такий захист, але й сама допустила порушення та є відповідачем у цій справі, прокурор наголошує на наявності підстав набуття ним статусу позивача у даному спорі та наявності правових підстав для звернення до суду із даним позовом.

12 березня 2021 року вищевказана цивільна справа надійшла у провадження судді Власової Ю.Ю.

Ухвалою Червонозаводського районного суду міста Харкова від 16 березня 2021 року позовна заява керівника Харківської місцевої прокуратури № 5 Харківської області до Харківської міської ради Харківської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення, - прийнята до розгляду та у справі відкрито провадження. Розгляд справи постановлено здійснювати у порядку загального позовного провадження.

09 квітня 2021 року представником відповідача Харківської міської ради Харківської області подано відзив, в якому представник відповідача зазначив, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 134 ЗК України розміщення на земельній ділянці об`єктів нерухомого майна, яке належить на праві власності особам виключає відчуження земельної ділянки виключно на конкурентних засадах. Таким чином, розташування на земельній ділянці об`єктів нерухомого майна є незалежною (альтернативною) підставою не проведення земельних торгів, жодних додаткових умов при цьому не вимагається. Так, станом на час прийняття Харківською міською радою Харківської області оскаржуваного рішення № 2236/20 від 19 серпня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали у власності 4 нежитлові будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке було зареєстровано та не визнано незаконним, відповідач зазначає про відсутність правових підстав уважати оскаржуване рішення таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Крім того, відповідно до приписів статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. У разі встановлення (відновлення) меж земельних ділянок за їх фактичним використанням у зв`язку з неможливістю виявлення дійсних меж, формування нових земельних ділянок не здійснюється, а зміни до відомостей про межі земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру. Тобто, указані норми не встановлюють, що розмір таких земельних ділянок повинен обмежуватись виключно площею забудови, а також не визначають, яким саме чином повинен визначатись розмір та межі цих земельних ділянок.

27 квітня 2021 прокурором подано відповідь на відзив, відповідно до змісту якого зазначив, що виходячи із норм законодавства відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 мали право на отримання без проведення земельних торгів земельну ділянку площею 0,1929 га, але не земельної ділянки площею 1,4 га. Прокурор зазначив, що право власності чи право користування на спірну земельну ділянку площею 1,4 га не було оформлено попереднім власником нерухомого майна - ОСОБА_4 , тому у подальшому не могло виникнути переходу такого права до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1

12 травня 2021 року відповідачем ОСОБА_2 подано відзив на позов, в якому він заперечив проти задоволення позовних вимог прокурора, зазначив, що відповідно до положень частини 2 статті 134 ЗК України, не підлягають продажу на конкурентних засадах (земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності або права на них в тому числі у разі розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб. Зміст цієї статті Кодексу не містить прямого застереження щодо порядку визначення розміру такої земельної ділянки, не обмежуючи такий розмір виключно площею нерухомого майна, розташованого на останній. При цьому, слід враховувати, що до складу такої земельної ділянки включається також земельна ділянка для обслуговування нерухомого майна - частина земної поверхні, яка в силу розташування об`єкта нерухомості надається особі задля належного його функціонального використання, та прокурором не надано жодних доказів на підтвердження необхідності використання ним та відповідачем ОСОБА_1 меншого розміру земельної ділянки для обслуговування об`єкту нерухомості. Відповідач ОСОБА_2 вважає, що ним та відповідачем ОСОБА_1 правомірно вчинені дії щодо документального оформлення права користування спірною земельною ділянкою, що свідчить про законність прийняття Харківською міською радою Харківської області оскаржуваного рішення.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07.07.2021 позов керівника Слобідської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області до Харківської міської ради Харківської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення залишено без розгляду.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 23.11.2022 апеляційна скарга Слобідської окружної прокуратури міста Харкова Харківської області залишена без задоволення, а ухвала Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07 липня 2021 року - без змін.

Постановою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 20.09.2023 касаційну скаргу Харківської обласної прокуратури задоволено, ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 07.07.2021 та постанову Полтавського апеляційного суду від 23.11.2022 скасовано, справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Як вбачається із протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.10.2023 справа надійшла у провадження судді Шиховцової А.О.

Ухвалою суду від 10.11.2023 відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження.

13.02.2024 від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Стриж Л.А. через підсистему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення, відповідно до яких представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову. Представник зазначила, що право власності чи право користування на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 не було оформлено за попереднім власником нежитлових приміщень ОСОБА_4 , а отже подальшому переходу такого права на земельну ділянку до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і не могло бути. Надання земельної ділянки на позаконкурентних засадах пов`язується саме з розташуванням на цій ділянці об`єктів нерухомого майна. Зі змісту оспорюваного рішення Харківської міської ради вбачається, що земельну ділянку фактично надано в користування на умовах оренди з земель комунальної власності у зв`язку з переходом права власності на нерухомість і такі дії Харківської міської ради повністю узгоджуються з нормами Земельного кодексу України. Матеріалами справи не підтверджено, що площа земельної ділянки по АДРЕСА_1 є більшою порівняно з площею нерухомості, окрім зазначення арифметичного (математичного) значення, позивачем не доведено, якою була б достатня площа земельної ділянки, яка крім розташованих на ній об`єктів нерухомості була б достатньою для їх обслуговування: проїзд/прохід до та від будівель; необхідності виконання при їх капітальному ремонту; можливо розміщення автотранспортної техніки; технологічної послідовності та функціональної поєднаності будівель, розташованих на земельній ділянці тощо. Так, земельна ділянка, яка надана ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для обслуговування виробничо-адміністративних та складських будівель літ. «А-2», літ. «Б-1», літ. «Г-1» по АДРЕСА_1 була надана у розмірі, необхідному для обслуговування вказаних будівель та з урахуванням всіх даних місцевості, на якій вона розташована.

28.02.2024 прокурором надані письмові пояснення, в яких він просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Прокурор зазначив, що розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування розміщеного на ній майна, не є безмежним, оскільки у будь-якому випадку обумовлюється наявною у власника необхідністю використовувати майно за цільовим призначенням. З`ясування у такому випадку дійсного розміру земельної ділянки, яка має бути відведена власнику майна забезпечує розумний баланс між індивідуальними та колективними інтересами, що зумовлює інтенсивність втручання. Так, у даній справі земельна ділянка надана в оренду, що значно перевищує площу належним відповідачам будівель без додержання процедури проведення земельних торгів, у порядку визначеному ст.ст. 134,135 Земельного кодексу України.

Ухвалою суду від 20.06.2024 у справі закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду.

У судовому засіданні прокурор підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідача Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Стриж Л.А. вважала позов необгрунтованим та просила відмовити у його задоволенні.

Суд, заслухавши позивача та представника відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Щодо підстав представництва прокурора інтересів держави прокурор вказує наступне.

Прокурор зазначає, що відповідно до ст. 131-1 Конституції України на органи прокуратури покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

З урахуванням тієї обставини, що захищати інтереси у даному спорі повинна Харківська міська рада Харківської області, яка від імені Українського народу і територіальної громади м. Харкова уповноважена реалізовувати компетенцію власника, і остання не лише не здійснює такий захист, але й сама допустила порушення та є відповідачем у цій справі, прокурор наголошує на наявності підстав набуття ним статусу позивача у даному спорі та наявності правових підстав для звернення до суду із даним позовом.

Таким чином, Харківська міська рада при прийнятті оспорюваного рішення внаслідок допущених порушень розпорядилась земельною ділянкою поза конкурентними засадами, а відтак діяла всупереч інтересам територіальної громади міста та, відповідно, й держави.

Конкурентний спосіб передачі земельних ділянок є ефективним інститутом державного регулювання земельних відносин та застосовується з метою отримання максимально вигідного для територіальної громади та держави результату і залучення додаткових коштів до бюджету.

Передача спірних земельних ділянок в оренду без проведення земельних торгів порушує інтереси держави, які полягають у втраті можливості отримати територіальною громадою міста максимально великий розмір орендної плати за використання земельної ділянки у разі продажу права оренди на конкурентних засадах.

Таким чином, оскарженим рішенням Харківської міської порушено інтереси держави щодо охорони земельних ресурсів, їх раціонального та ефективного використання з максимально вигідним економічним результатом.

Судом враховано, що Конституція України (статті 13, 14) визначає, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України. Земля як основне національне багатство, що перебуває під особливою охороною держави, є об`єктом права власності Українського народу, а органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють права власника від імені народу, в тому числі й тоді, коли приймають рішення щодо розпорядження землями державної чи комунальної власності.

Статтею 131-1 Конституції України на прокуратуру покладено функцію представництва інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання. З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до ч. 3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Частина 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави вважати, що участь прокурора в судовому процесі в судах стає можливою за умови, крім іншого, обгрунтування підстав для звернення до суду, а саме нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтвердження відсутності такого органу.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у випадку якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

З огляду на викладене, прокурором згідно з наведеним вище нормативно-правовим обґрунтуванням та підтвердженням відповідними доказами, самостійно визначено, що прийняття протиправного рішення про надання згоди на укладання з договору оренди земельної ділянки комунальної власності відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1 для обслуговування виробничо-адміністративних та складських будівель, порушення принципу співмірності при прийнятті вказаних рішень, що склало передумови для виникнення порушень щодо можливості реалізувати своє право на отримання у користування даної земельної ділянки іншими громадянами за умови дотримання вимог земельного законодавства при передачі в оренду вказаної земельної ділянки.

Щодо позовної вимоги про визнання незаконним та скасування пункту 21 Додатку 4 до рішення 37 сесії Харківської міської ради.

Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 01 листопада 2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Тарасовою Ю.П. за реєстр. №288, що укладений між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_2 (покупець), продавець передав, а покупець прийняв у власність частку у праві власності на виробничо-адміністративні та складські будівлі літ «А-2», літ. «Б-1», літ. «Г-1» та виробничо-адміністративні будівлі та складські приміщення 1-го поверху №№3, 3а, 4, 5, 10, 11, 12, 13, 14, 15 в літ. «Д-1» загальною площею 2427,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з договором купівлі-продажу від 01 листопада 2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Тарасовою Ю.П. за реєстр. №282, що укладений між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець), продавець передав, а покупець прийняв у власність частку у праві власності на виробничо-адміністративні та складські будівлі літ «А-2», літ. «Б-1», літ. «Г-1» та виробничо-адміністративні будівлі та складські приміщення 1-го поверху №№3, 3а, 4, 5, 10, 11, 12, 13, 14, 15 в літ. «Д-1» загальною площею 2427,5 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

У пункті 1.2 вищевказаних договорів купівлі-продажу вказано, що відповідно до довідки №647/146/18, виданої відділом у м. Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області 19.10.2018, правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності або користування (оренди) на земельну ділянку не обліковуються.

Пунктами 4.1 зазначених Договорів визначено, що право власності на майно, згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України, у покупця виникає з моменту державної реєстрації цього договору.

08.02.2019 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Харківського міського голови з заявою про надання дозволу на розробку проєкту землеутрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,4000 га для обслуговування виробничих будівель літера «А-2», літера «Б-1», літера «Г-1» по АДРЕСА_1 для передачі її в оренду.

Рішенням 27 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 19 червня 2019 року № 1612/19 «Про надання юридичним та фізичним особам дозволу на розроблення документації із землеустрою для експлуатації та обслуговування будівель і споруд» (пункт 3 Додатку 1 рішення) громадянам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності площею, орієнтовно, 1,4 га для обслуговування виробничих будівель літ. «А-2», літ. «Б-1», літ. «Г-1» по АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення у 2019 році ФОП ОСОБА_3 розроблено відповідний проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вищевказаної земельної ділянки.

21 листопада 2019 року складені та підписані акт прийому-передачі межових знаків на зберігання щодо земельної ділянки площею 1,4000 га в АДРЕСА_1 , наданої ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також акт погодження меж земельної ділянки.

25 лютого 2020 року висновком Відділу містобудування та архітектури виконавчого комітету Харківської міської ради погоджено проєкт землеутрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 , ОСОБА_2 загальною площею 1,4000 га для обслуговування виробничо-адміністративних будівель літ. «А-2», літ. «Б-1», літ. «Г-1» по АДРЕСА_1 .

Висновком експерта державної експертизи Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №4367/82-80 від 20.03.2020 було погоджено проект землеустрою щодо відведення відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вищевказаної земельної ділянки. Як зазначено у цьому висновку - проект землеустрою відповідає земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам; зауваження та пропозиції до проекту землеустрою відсутні.

Так, відповідно до наявного в проєкті землеустрою Акта перенесення в натуру (на місцевість) меж охоронних зон, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон і зон особливого режиму використання земель через земельну ділянку проходять межі: охоронної зони навколо (вздовж) об`єкта енергетичної системи (код обмеження 01.01.05) (охоронна зона ЛЕМ 35кВ) площею 0,1582 га; санітарно-захисна зона промислових та комунальних підприємств 4-5 класу шкідливості площею 1,4000 га; зони санітарної охорони та особливого режиму використання земель відсутні. Розміри та місцезнаходження охоронної зони навколо об`єкту енергетичної системи (код обмеження 01.01.05) (охоронна зона ЛЕМ 35кВ) площею 0,1582 га санітарно-захисної зони (код обмеження 03) площею 1,4000 га показано на плані земельної ділянки.

17.04.2020 за заявою ОСОБА_2 про державну реєстрацію земельної ділянки на земельну ділянку кадастровий номер 150010074 по вул. Безлюдівській, 3 у м. Харкові Головним управлінням Держгеокадастру у Харківській області відкрито поземельну книгу.

Відповідно до технічних паспортів на виробничі будинки (виробничо-адміністративна будівля літ. «А-2», виробничо-складська будівля «Б-1» та літ. «Г-1») від 14.12.2018 встановлено, що літ. «А-2», «Б-1» та літ. «Г-1» розташовані на спірній земельній ділянці, замовником технічної інвентаризації трьої об`єктів нерухомого майна (інвентаризаційні справи №724, 724/1, 724/2) є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Рішенням 37 сесії Харківської міської ради Харківської області 7 скликання від 19 серпня 2020 року № 2236/20 «Про надання юридичним та фізичним особам земельних ділянок для експлуатації та обслуговування будівель і споруд», відповідно до пункту 30 Додатку 1 даного рішення, відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки комунальної власності площею 1,4 га (кадастровий номер :15:001:0074) за рахунок земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення для обслуговування виробничо-адміністративних та складських будівель літера «А-2», літера «Б-1», літера «Г-1» по АДРЕСА_1 та відповідно до пункту 21 Додатку 4 цього рішення, спірну земельну ділянку надано останнім в оренду строком до 01 вересня 2025 року.

Так, за обставинами справи у попереднього власника об`єктів нерухомого майно не було оформлено право користування спірною земельною ділянкою, а тому право користування на спірну земельну ділянку у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не могло виникнути в результаті набуття права власності на об`єкти нерухомості, які розташовані на цій земельній ділянці.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу.

При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права.

У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Предметом доказування у даній справі є встановлення обставин на підтвердження або спростування підстав для визнання незаконними і скасування рішень,

Статтею 7 Конституції України встановлено, що в Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування.

За приписами ст. 13 Конституції України земля є об`єктом права власності Українського народу; від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, які передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до пункту 34 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради (частина п`ята статті 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частки в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Згідно з п. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Положеннями статті 8 ЗК України (тут та надалі у редакції, чинній, на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до повноважень обласних рад у галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями, що знаходяться у спільній власності територіальних громад.

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю (частина 1 статті 83 ЗК України).

У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності (пункт «а» частини другої статті 83 ЗК України).

Відповідно до статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Порядок надання земельних ділянок у власність чи користування, наведений у статті 123 ЗК України, передбачає, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання). Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України "Про Державний земельний кадастр", право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою.

За частинами першою, другою статті 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, установлених частинами другою та третьою статті 134 Земельного кодексу.

Так, відповідно до абзацу першого частини другої статті 134 ЗК України не підлягають продажу, передачі в користування на конкурентних засадах (на земельних торгах) земельні ділянки державної чи комунальної власності у разі: розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб.

Доводи прокурора про перевищення відведеної площі земельної ділянки порівняно з площею належній останнім нерухомого майна судом до уваги не беруться, виходячи з наступного.

При вирішенні спорів щодо площі земельної ділянки, необхідної для обслуговування розміщених на ній будівель та споруд, суд може брати до уваги площу земельної ділянки, яка надавалася попередньому власнику будівлі, але право на яку не перейшло до набувача вказаного нерухомого майна в порядку статті 120 Земельного кодексу України. В той же час це не виключає можливості землекористувача та відповідного органу визначати площу земельної ділянки, необхідної для обслуговування розміщених на ній будівель та споруд, шляхом розробки (затвердження, погодження) нового проєкту землеустрою чи технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки з відповідним обґрунтуванням необхідності збільшення чи зменшення її площі з урахуванням незмінності цільового та функціонального призначення.

Доведення обставин, пов`язаних з обґрунтованістю землевпорядної документації, у тому числі щодо розміру земельної ділянки, покладається на сторони у судовому процесі. При цьому відповідно до загальних засад цивільного судочинства позивач у справах зазначеної категорії повинен довести належними доказами, зокрема, ту обставину, що неналежними доказами є розроблений на замовлення відповідачів проєкт землеустрою чи технічна документація із землеустрою, в яких власне і визначається конкретна площа земельної ділянки, необхідна орендарям для експлуатації та функціонування належної їм будівлі (ведення господарської діяльності). При цьому оцінка зазначених доказів повинна здійснюватися судом з дотриманням стандартів доказування, передбачених ЦПК України щодо їх належності, допустимості, обґрунтованості та вірогідності.

Таким чином, сам по собі факт перевищення площі відведеної земельної ділянки над площею, займаною об`єктами нерухомості та необхідною для їх обслуговування, не може бути самостійною підставою для визнання такої передачі землі незаконною та задоволення відповідного позову. У зв`язку з цим, оскаржуючи законність передачі земельної ділянки у користування з мотивів неспівмірності площі відведеної земельної ділянки порівняно з площею будівлі, розташованої на цій земельній ділянці, саме позивач повинен належними і допустимими доказами довести розмір земельної ділянки, який є дійсно необхідним для обслуговування та експлуатації розміщеного на землі майна, що відповідає принципу диспозитивності господарського судочинства, закріпленого у статті 14 ГПК України.

Відповідних правових висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 30.03.2021 по справі № 922/1323/20.

Крім того, суд зазначає, що за змістом статей 15, 16 ЦК кожна особа має право на захист її особистого немайнового або майнового права чи інтересу в суді із застосуванням способів захисту, які передбачені ч. 2 ст. 16 цього Кодексу.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16 (п. 5.5)). Тобто, це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі N 310/11024/15-ц (п. 14) та від 01.04.2020 у справі № 610/1030/18 (п. 40)).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі № 338/180/17 (п. 57), від 11.09.2018 у справі № 905/1926/16 (п. 40), від 30.01.2019 у справі № 569/17272/15-ц, від 01.10.2019 у справі № 910/3907/18 (п. 48), від 09.02.2021 у справі № 381/622/17 (п. 14), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (п. 42).

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають враховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: 1) з яких саме правовідносин сторін виник спір; 2) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 3) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 4) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та / або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню (пункти 6.6, 6.7 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19).

Так, суд вважає, що прокурором у даній справі обрано спосіб захисту інтересів держави, який не є ефективним у спірних правовідносинах.

Визнання незаконним та скасування спірного пункту Додатку до рішення Харківської міської ради жодним чином не відновлює права та інтереси держави, так як право оренди земельної ділянки виникає на підставі укладеного між Харківською міською радою та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 договору оренди землі, який станом на час подачі позову не був зареєстрований у встановлений ЗК України спосіб, що учасниками справи не заперечувалося. У матеріалах справи також відсутні будь-які докази реєстрації права оренди земельної ділянки за відповідачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Таких же висновків дійшов у постанові від 24.01.2024 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі №916/1022/23, де зазначив, що «Рішення Ради від 17.12.2013 та від 16.09.2020 про передачу спірної земельної ділянки в оренду вже були реалізовані та вичерпали дію укладенням відповідних Договорів оренди. З огляду на зазначене, оспорювання вказаних Рішень Ради не призведе до захисту інтересів держави і повернення земельної ділянки територіальній громаді. Тому в задоволенні цих вимог суди мали відмовити саме з цих підстав, оскільки для ефективного захисту інтересів держави у спірних правовідносинах достатньо повернути спірну земельну ділянку її власникові (пункт 6.23)».

У пункті 6.28 вищезазначеної Постанови Верховний Суд встановив, що «…позовна вимога про повернення земельної ділянки спрямована на відновлення порушеного права Позивача, а в силу наведених вище норм законодавства, практики Верховного Суду та характеру позову, як негаторного, суд зазначає, що позовна давність до вказаної вище позовної вимоги застосуванню не підлягає».

Відповідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є зокрема справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.1, 2 ст. 89 ЦПК України).

Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі Салов проти України від 06.09.2005).

У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі Надточий проти України від 15.05.2008 зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.

Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.

Згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v.) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v.), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v.), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року) (рішення Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України»).

За таких обставин, беручи до уваги вищенаведене, а також оцінюючи надані документальні докази в їх сукупності, позовні вимоги Слобідської окружної прокуратури м. Харкова до Харківської міської ради Харківської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення задоволенню не підлягають.

З огляду на те, що у задоволенні позову прокурора відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати по сплаті судового збору до державного бюджету не підлягають відшкодуванню відповідачами на користь позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 259, 264-265, 268, 273, 351-352, 354-355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову керівника Слобідської окружної прокуратури м. Харкова (Харківської місцевої прокуратури № 5 Харківської області) до Харківської міської ради Харківської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складений та підписаний 02.09.2024.

Відомості про учасників справи:

позивач - Слобідська окружна прокуратура м. Харкова, адреса місцезнаходження: 61191, м. Харків, вул. Тепловізна, 8;

відповідач - Харківська міська рада Харківської області, , місцезнаходження: 61003, м. Харків, майдан Конституції, 7;

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ;

представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Стриж Лариса Анатоліївна, адреса для листування: АДРЕСА_3 , діє на підставі ордеру серії АХ №1162214 від 11.12.2023 та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №2161 від 25.10.2017.

Суддя А.О. Шиховцова