Провадження №2/523/352/24

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2024 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси

у складі: головуючої судді Кремер І.О.,

з участю секретаря судових засідань Орлова В.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 523/22549/23 за позовом Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Акціонерне товариство «Акцент Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «Акцент Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 03.01.2018 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» складає між нею і Банком Договір, про що свідчить підпис Відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов. Однак, ОСОБА_1 взятого на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим станом на 13.11.2023 року має заборгованість в розмірі 71586,07 грн., яка складається з наступного: 42075,97 грн. заборгованість за кредитом; 29510,10 грн. заборгованість за відсотками. Оскільки відповідачка у порушення зазначених норм закону та умов договору зобов`язання за договором кредиту не виконала, просить суд задовольнити позов та винести рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Акцент Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 71586,07 грн. та сплачений позивачем судовий збір в розмірі 2684,00 грн.

Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.

Ухвалою судді про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі від 25.12.2023 року було постановлено проводити розгляд справи у спрощеному провадженні із повідомлення та участю сторін.

Суд констатує, що в рамках розгляду даної справи представником відповідачки ОСОБА_2 було подано до суду відзив на позовну заяву, у якому представник відповідача визнає позовні вимоги частково, а саме вимоги про стягнення заборгованості за кредитом (тіло кредиту) визнає частково, вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам не визнає. Так, обґрунтовуючи відзив на позовну заяву представник відповідача вказує на те, що у підписаній ОСОБА_3 анкеті-заяві відсутні відомості про те, з якими саме затвердженими Умовами та Правилами, Тарифами була ознайомлена та дала згоду відповідач, а також відсутні відомості про зобов`язання банку надати грошові кошти (кредит), не зазначено розміру кредиту та умови кредитування, зобов`язання позичальника повернути кредит та сплатити проценти, розмір кредитного ліміту, умови отримання кредиту, номеру виданої кредитної картки. Додані банком до позовної заяви Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у АТ «Акцент - Банк» та Витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», «Універсальна GOLD» ОСОБА_3 , як позичальником, не підписані, а отже і немає достатніх підстав вважати, що відповідач, підписуючи документ під назвою Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку від 03 січня 2018 року, який робить посилання на Умови та Правила, розуміла саме надані суду стороною позивача Умови та Правила надання банківських послуг, ознайомилася та погодилася саме із цими Умовами, а також, що вказані Умови на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили саме ті умови, дійсність яких стверджується позивачем. Таким чином, твердження позивача, які ґрунтується на змісті наданих ним і не підписаних відповідачем Умов та Правил надання банківських послуг, можуть сприйматись лише як припущення, на яких у відповідності до ст. 81 ч. 6 ЦПК України не може ґрунтуватись судове рішення.

Також, банком додано до позовної заяви копію Паспорту споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка». З наданої позивачем копії Паспорту споживчого кредиту неможливо встановити, за яким саме договором визначаються умови за цим паспортом. Вказаний Паспорт споживчого кредиту не містить посилання на конкретний договір, на номер картки або рахунку, який обслуговується.Так, відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту). Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки у паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Як вбачається з банківської виписки по картці/рахунку та розрахунку заборгованості, позивачем, кожного місяця, наступного за звітним, починаючи з березня 2020 року і до жовтня 2023 року включно, списувалися договірні відсотки за використання кредитного ліміта, розмір нарахування яких сторонами при укладенні договору письмово погоджений не був, і які позивачем погашалися в першу чергу з коштів, що вносив відповідач. Так, за період з березня 2020 року і до лютого 2022 року включно, згідно розрахунку заборгованості, а саме восьмої колонки, що має назву «Нараховано відсотків на залишок поточної заборгованості за кредитом», позивачем безпідставно нараховано договірних відсотків на загальну суму 9 292,64 грн. та відповідно до дев`ятої колонки з назвою «Залишок за процентами (поточними)», таку ж саму загальну суму 9 292,64 грн. позивачем безпідставно спрямовано на погашення відсотків з коштів, що вносив відповідач в цей період. Крім того, платіж від 31.03.2022 року у розмірі 700 грн. позивачем також спрямовано на погашення процентів (поточних) та платіж від 24.08.2022 року у розмірі 0,45 грн. позивачем спрямовано на погашення процентів (прострочених). Всього позивачем безпідставно спрямовано на погашення відсотків з коштів, що вносив відповідач 9 993,09 грн. Між тим, анкета-заява від 03 січня 2018 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків.

А тому, сплачені відповідачем кошти мали бути спрямовані на погашення залишку за тілом кредиту, що потрібно врахувати при визначенні розміру заборгованості за наданим кредитом.

Представник позивача ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився. Однак, до матеріалів позовної заяви представником позивача було додано клопотання, в якому представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд провести розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася повторно без поважних. Про час та місце розгляду справи належним чином направлялось повідомлення за місцем реєстрації відповідача, однак, згідно поштового повідомлення, адресат за місцем своєї реєстрації відсутній, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України). А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223 ЦПК України.

Згідно приписів до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.

По справі встановлено, що ОСОБА_3 звернулася до АТ КБ «Акцент Банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 03.01.2018 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

11.01.2020 року ОСОБА_3 уклала шлюб із ОСОБА_5 , внаслідок чого змінила прізвище на « ОСОБА_1 », що підтверджується доданою представником відповідачки до матеріалів відзиву на позовну заяву копією Свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_1 від 11.01.2020 року.

З наявної в матеріалах справи Довідки, виданої АТ «Акцент Банк» вбачається, що на виконання умов Договору б/н Філіпчук ОСОБА_6 було видано кредитні картки, остання кредитна картки за № НОМЕР_2 терміном до 02/27.

Позивачем до матеріалів справи було додано Паспорт споживчого кредиту «Кредитна Картка» від 03.01.2018 року, у якому зазначена валюта кредиту, кредитний ліміт, пільговий період, строк кредитування, процентна ставка у пільговий період, базова процентної ставки, вартість кредиту, розміру щомісячних платежів та термін їх внесення, а також про розмір пені та штрафу за порушення умов кредитування.

Згідно приписів ч. 2 ст. 9 ЗУ «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент підписання паспорту споживчого кредиту, до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ст. 13 ЗУ «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент підписання паспорту споживчого кредиту, договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту.

Проте, суд зауважує, що ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

Вказаний висновок сформовано у постанові Об`єднаної палати КЦС/ВС від 23.05.2022 року за результатами розгляду справи № 393/126/20, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.

Згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З наявної в матеріалах справи Довідки за лімітами вбачається, що Кредитний ліміт на картці згідно умов Договору б/н змінювався (збільшувався та зменшувався). Так, максимальний кредитний ліміт становив 56000,00 грн., потім зменшено на 42075,97 грн.

До кредитного договору позивач додав Витяг з Тарифів по картці «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент Банк», розміщених на офіційному сайті позивача (https://a-bank.com.ua/terms).

Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості вбачається, що ОСОБА_1 взятого на себе зобов`язання не виконала, у зв`язку з чим станом на 13.11.2023 року має заборгованість в розмірі 71586,07 грн., яка складається з наступного: 42075,97 грн. заборгованість за кредитом; 29510,10 грн. заборгованість за відсотками.

Проте, суд не може погодитися із вказаним розрахунком заборгованості з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У Анкеті заяві про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку Філіпчук ОСОБА_6 від 03.10.2018 року процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом, стягнути складові його повної вартості, зокрема залишок заборгованості відсотками.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів по картці «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент Банк», розміщених на офіційному сайті позивача (https://a-bank.com.ua/terms) як невід`ємні частини спірного договору, до яких відповідачка приєдналася на підставі Анкети Заяви від 03.01.2018 року.

Витягом з Тарифів по картці «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент Банк», розміщених на офіційному сайті позивача (https://a-bank.com.ua/terms), що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи Анкету заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг у А-Банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 . Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг за кредитною карткою «Універсальна», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті заяві позичальника, яка безпосередньо підписана ОСОБА_7 ОСОБА_6 і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Таким чином суд вважає, що Витяг з Тарифів по картці «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент Банк», розміщених на офіційному сайті позивача (https://a-bank.com.ua/terms), які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису ОСОБА_1 , тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 03.01.2018 року шляхом підписання заяви-анкети від 03.01.2018 року. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_8 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 . АТ «А Банк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Вказана позиція висловлена Великою палатою Верховного суду у постанові від 03.07.2019 року з розгляду справ № 342/180/17, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.

З огляду на вищевикладене, суд констатує, що вимога позивача про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 в частині складових його повної вартості, зокрема заборгованості за відсотками не підлягає задоволенню.

Щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту в розмірі 42075,97 грн. суд констатує наступне.

З наявної в матеріалах справи Довідки, виданої АТ «Акцент Банк» вбачається, що на виконання умов Договору б/н Філіпчук ОСОБА_6 було видано кредитні картки, остання кредитна картки за № НОМЕР_2 терміном до 02/27.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 (в редакції, чинній на час вирішення справи) виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій/електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, якій суд повинен надати належну оцінку.

Вказаний висновок висвітлений у Постанові КЦС Верховного суду від 16.09.2020 року за результатами розгляду справи № 200/5647/18, яку суд вважає за необхідним застосувати у даній справі.

Як було вище зазначено, згідно Довідки за лімітами вбачається, що Кредитний ліміт на картці згідно умов Договору б/н змінювався (збільшувався та зменшувався). Так, максимальний кредитний ліміт становив 56000 грн., однак, в подальшому зменшено на суму 42075,97 грн.

Таким чином, кредитний ліміт є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту.

АБ «Акцент Банк» до позовної заяви було надано Виписку покартці за період з 03.01.2018 13.11.2023, з якої вбачається факт користування ОСОБА_1 грошовими коштами в розмірі кредитного ліміту, а саме відповідачка здійснювала зняття готівки в банкоматі, поповнювала готівкою свою картку, здійснювала покупку продуктів та інші розрахунки.

Обґрунтовуючи свої заперечення проти позову, представник відповідачки ОСОБА_2 вказував на те, що з березня 2020 року і до жовтня 2023 року включно, позивачем списувалися договірні відсотки за використання кредитного ліміта, розмір нарахування яких сторонами при укладенні договору письмово погоджений не був, і які позивачем погашалися в першу чергу з коштів, що вносив відповідач. Так, за період з березня 2020 року і до лютого 2022 року включно, згідно розрахунку заборгованості, а саме восьмої колонки, що має назву «Нараховано відсотків на залишок поточної заборгованості за кредитом», позивачем безпідставно нараховано договірних відсотків на загальну суму 9 292,64 грн. та відповідно до дев`ятої колонки з назвою «Залишок за процентами (поточними)», таку ж саму загальну суму 9 292,64 грн. позивачем безпідставно спрямовано на погашення відсотків з коштів, що вносив відповідач в цей період. Крім того, платіж від 31.03.2022 року у розмірі 700 грн. позивачем також спрямовано на погашення процентів (поточних) та платіж від 24.08.2022 року у розмірі 0,45 грн. позивачем спрямовано на погашення процентів (прострочених). Всього позивачем безпідставно спрямовано на погашення відсотків з коштів, що вносив відповідач 9 993,09 грн.

Суд погоджується із вказаним твердженням представника відповідача, про те, що за період з березня 2020 року по жовтень 2023 року з відповідачки було списано відсотки за користування кредитного ліміту у загальному розмірі 9993,09 грн.

Однак, поза увагою суду не може бути залишено також того факту, що із Виписки про рух коштів також вбачається, що за період з 01.04.2022 року по 01.11.2023 року з відповідачки ОСОБА_1 було також списано відсотки за користування кредитного ліміту у загальному розмірі 27284,14 грн.

Таким чином, суд констатує, що за період березня 2020 року по 01.11.2023 року позивачем здійснилося списання відсотків за користування кредитного ліміту на загальну суму 37277,23 грн.

Проте, як було встановлено судом у межах розгляду даної справи відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

А тому, суд доходить висновку, що відповідачка зобов`язана повернути АТ «Акцент Банк» фактично отримані грошові кошти у межах кредитного ліміту.

Різниця між фактично отриманими відповідачем грошовими коштами у межах кредитного ліміту (42075,97 грн.) та стягнутими АТ «Акцент Банк» в якості відсотків (37277,23 грн.) складає 4798,74 грн.

А тому, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в межах кредитного ліміту (4798,74 грн.) в добровільному порядку АТ «Акцент Банк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь який час, що свідчить про порушення його прав, а тому суд приходить до переконання, що даний позов підлягає до часткового задоволення в частині стягнення з відповідача ОСОБА_1 фактично отриманої суми кредитних коштів у межах кредитного ліміту в розмірі 4798,74 грн., як різниці між отриманими відповідачем грошовими коштами у межах кредитного ліміту (42075,97 грн.) та стягнутими АТ «Акцент Банк» в якості відсотків (37277,23 грн.).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно приписів ст. 80 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що із ОСОБА_1 підлягає стягненню сума кредитної заборгованості в розмірі 4798,74 грн., а також сплачений позивачем судовий збір.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 4, 6, 10, 12, 141, 228, 229, 263, 265, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 526, 2530, 610, 1049-1050, 1052, 1054 ЦК України суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент Банк» суму заборгованості за кредитним договором №б/н від 03.01.2018 року у розмірі 4798 /чотири тисячі сімсот дев`яносто вісім/грн. 74 коп.

У задоволенні решти позовних вимог Акціонерного товариства «Акцент Банк» - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Акцент Банк» суму сплаченого судового збору в розмірі 2684/дві тисячі шістсот вісімдесят чотири/грн.

Учасники справи:

Позивач: Акціонерне товариство «Акцент Банк», код за , місцезнаходження: 49074, м. Дніпро, вул. Батумська, буд. № 11.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , мешканка: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06 листопада 2024 року.

Суддя Суворовського

районного суду м. Одеси І.О. Кремер