Справа № 159/2726/24 Головуючий у 1 інстанції: Шишилін О. Г.
Провадження № 22-ц/802/1070/24 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 листопада 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

з участю секретаря судового засідання - Савчук О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на додаткове рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 вересня 2024 року

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Попіку І. А. звернулася до суду із зазначеним позовом.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 червня 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000 грн щомісячно, до закінчення навчання тобто 30 червня 2027 року, але не більше як до досягнення дочкою 23 років.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Волинського апеляційного суду від 27 серпня 2024 року рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 27 червня 2024 року у цій справі залишено без змін.

25 червня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подала до суду першої інстанції засобами поштового зв`язку заяву про ухвалення додаткового рішення суду, в якій просила стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн.

Додатковим рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 вересня 2024 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн.

Не погоджуючись із додатковим рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати як незаконне. Просив розглядати справу за його відсутності.

Відзивів на апеляційну скаргу позивач та її представник не подавали.

Сторони по справі, будучи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

11 листопада 2024 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подала до Волинського апеляційного суду через підсистему «Електронний суд» заяву про розгляд справи за її та позивача відсутності.

Колегія суддів вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності учасників справи відповідно до вимог ст. 372 ЦПК України, оскільки їх неявка в судове засідання апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання згідно з вимогами ст. 247 ЦПК України не здійснюється.

За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у цій справі є 12 листопада 2024 року - дата складення повного судового рішення.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а додаткове рішення суду належить скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Частинами 1-4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, складання відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 заявила про намір подання доказів понесених витрат на правничу допомогу протягом 5 днів після ухвалення рішення.

25 червня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 подала до суду першої інстанції засобами поштового зв`язку заяву про ухвалення додаткового рішення, в якій просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн. На підтвердження розміру понесених витрат представник позивача надала: ордер про надання правничої допомоги від 22 квітня 2024 року; договір про надання правової допомоги від 31 березня 2024 року, згідно з яким адвокат Попіка І. А. надає правничу допомогу ОСОБА_1 ; рахунок від 22 квітня 2024 року на суму 3 000 грн за підготовку позовної заяви; копію квитанції про сплату позивачем 3 000 грн; рахунок від 10 червня 2024 року на суму 1 000 грн за підготовку відповіді на відзив; копію квитанції про сплату позивачем 1 000 грн.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц викладено наступний правовий висновок.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

21 серпня 2024 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду першої інстанції клопотання про зменшення витрат на професійну правничу, яку обґрунтовував тим, що він не має можливості сплачувати такі витрати позивачу.

Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність. Розумність характерна як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і для тлумачення процесуальних норм (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 червня 2021 року у справі № 554/4741/19, постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, постанова Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частини 1 та 2 ст. 2 ЦПК України).

Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 1 ст. 246 ЦПК України).

Обміркувавши викладене, з урахуванням принципу розумності, касаційний суд зауважує, що:

у випадку якщо сторона з поважних причин до закінчення судових дебатів не могла подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, та подає ці докази разом з відповідною заявою після прийняття рішення по суті позовних вимог, то така сторона повинна обґрунтувати поважність причин не подання таких доказів суду до закінчення судових дебатів у справі;

у разі відсутності обґрунтування поважних причин чи їх неповажності суд відмовляє в задоволенні заяви про стягнення витрат.

Наведений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі № 285/5547/21 (провадження № 61-4799св23).

Водночас як встановлено апеляційним судом у цій справі, у позовній заяві представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 заявила про намір подання доказів понесених витрат на правничу допомогу протягом 5 днів після ухвалення рішення.

25 червня 2024 року до суду першої інстанції надійшла заява представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення суду із доказами розміру витрат на професійну правничу допомогу. Однак, обґрунтувань поважності причин неподання таких доказів, які були наявні у представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 до ухвалення рішення судом першої інстанції у цій справі, її заява не містить. На вказану обставину суд першої інстанції уваги не звернув.

Зважаючи на наведене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції ухвалив додаткове рішення суду з порушенням норм процесуального права, тому з підстав, передбачених ч. 1 ст. 376 ЦПК України, його необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення суду про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, оскільки зміст заяви не містить обґрунтування поважних причин неподання доказів, що підтверджують розмір судових витрат до ухвалення судом першої інстанції рішення у цій справі. При цьому відповідні докази, що підтверджують розмір витрат професійної правничої допомоги в суді першої інстанції, були наявні у позивача та його представника до ухвалення судом рішення, але не подані до закінчення розгляду справи.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити.

Додаткове рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 11 вересня 2024 року у цій справі скасувати та ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: