УХВАЛА

01 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 214/7709/21

провадження № 61-18525ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (судді-доповідача), Петрова Є. В., Пророка В. В.

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада 2023 року у справі за позовом Криворізького міськрайонного центру зайнятості, правонаступником якого є Дніпропетровський обласний центр зайнятості, до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю та

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року директор Криворізького міськрайонного центру зайнятості Вознюк І. Б. звернувся до суду з позовом, в якому просив суд стягнути із

ОСОБА_1 на користь Криворізького міськрайонного центру зайнятості 47 927,37 грн незаконно отриманої допомоги по безробіттю та судовий збір в розмірі 2 270,00 грн.

29 червня 2023 року заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області позовні вимоги Криворізького міськрайонного центру зайнятості, правонаступником якого є Дніпропетровський обласний центр зайнятості, до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Дніпропетровського обласного центру зайнятості 47 927,37 грн незаконно отриманої допомоги по безробіттю, а також судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.

ОСОБА_1 оскаржила заочне рішення в апеляційному порядку.

20 листопада 2023 року ухвалою Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Саксаганського районного суду

м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 червня 2023 року повернуто скаржнику у зв`язку з несплатою судового збору.

24 грудня 2023 року ОСОБА_1 через систему «Електронний Суд» звернулася до Верховного Суду з заявою про відкриття провадження за касаційною скаргою на ухвалу про повернення апеляційної скарги.

10 січня 2024 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу залишено без руху та надано заявниці десять днів з дня отримання копії цієї ухвали для усунення зазначених у ній недоліків, а саме: для звернення із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням підстав для його поновлення та наданням доказів на їх підтвердження; для уточнення касаційної скарги в частині зазначення повних відомостей стосовно себе та позивача; для зазначення у касаційній скарзі судового рішення, що оскаржується, уточнення клопотання (процесуальної вимоги) за наслідками розгляду касаційної скарги; для наданя доказів надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копії касаційної скарги; для сплати судового збору за подання касаційної скарги.

24 січня 2024 року до Верховного Суду надійшло клопотання про усунення недоліків касаційної скарги, зі змісту якого та доданих до нього додатків встановлено виконання особою, яка подає касаційну скаргу, вимог ухвали.

Необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження, з огляду на таке.

Згідно із положенням частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільної процесуальних правовідносин та їх гарантій.

До ознак, що характеризують правосуддя, відноситься, у тому числі, здійснення правосуддя тільки у передбаченому законом порядку (процесуальна форма). При цьому під правосуддям необхідно розуміти не лише діяльність суду щодо вирішення спору про право, але й обов`язкове дотримання процесуальної форми, в якій не просто передбачені порядок і послідовність вчинення процесуальних дій, а й відображено вимоги справедливих (належних) судових процедур.

При цьому цивільна процесуальна форма завжди обов`язково має нормативний і системний характер. По-друге, вона, по суті, передбачає «алгоритм» поведінки кожного суб`єкта при розгляді та вирішенні цивільної справи (у тому числі і суду). По-третє, становить гарантію дотримання законності, оскільки її недодержання призводить до різних негативних наслідків.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Праву особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня

1989 року).

Доступ до суду як елемент права на справедливий судовий розгляд не є абсолютним і може підлягати певним обмеженням у випадку, коли такий доступ особи до суду обмежується законом і не суперечить пункту першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо воно не завдає шкоди самій суті права і переслідує легітимну мету за умови забезпечення розумної пропорційності між використаними засобами і метою, яка має бути досягнута.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі

№ 361/161/13-ц (провадження № 61-37352сво18).

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вимоги щодо форми і змісту апеляційної скарги визначені статтею 356 ЦПК України.

Пунктом 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України встановлено, що до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Частиною другою статті 357 ЦПК України передбачено, що до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати встановлення фінансових обмежень на доступ особи до суду.

Вимога про сплату судового збору є стримуючою мірою для потенційних заявників від пред`явлення необґрунтованих позовів, скарг.

Звертаючись до апеляційного суду з апеляційною скаргою на заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області

від 29 червня 2023 року, ОСОБА_1 не сплатила судовий збір в передбаченому законом розмірі та порядку.

Відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду підлягає сплаті судовий збір в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою судовий збір справляється у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімумів для працездатних осіб.

13 листопада 2023 року ухвалою Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для сплати судового збору протягом десяти днів з дня отримання ухвали. Судом встановлено, що за подання апеляційної скарги підлягав сплаті судовий збір в розмірі 3 405,00 грн. Роз`яснено, що неусунення недоліків апеляційної скарги є підставою для визнання апеляційної скарги неподаною та повернення її скаржнику.

Позовна заява в цій справі подана Криворізьким міськрайонним центром зайнятості, правонаступником якого є Дніпропетровський обласний центр зайнятості, про стягнення незаконного отриманої допомоги по безробіттю.

Підстав для звільнення від сплати судового збору відповідача ОСОБА_1 не наведено, судом не встановлено.

Законом України «Про судовий збір» у статті 5 визначені пільги щодо сплати судового збору, якою передбачено звільнення від сплати судового збору позивачів за певними категоріями позовів та визначених категорій заявників.

За вказаними категоріями позовів у статті 5 Закону України «Про судовий збір» не передбачено звільнення відповідачів від сплати судового збору.

Не зазначено ОСОБА_1 про те, що вона є особою, яка звільнена від сплати судового збору з інших підстав.

При зверненні до апеляційного суду заявниця не клопотала про звільнення її від сплати судового збору.

17 листопада 2023 року ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали суду про залишення її апеляційної скарги без руху подано апеляційну скаргу, в обґрунтування якої зазначено, що вимоги щодо сплати судового збору суперечать вимогам Конституції України, Закону України «Про джерела фінансування органів державної влади», Податковому кодексу України та є примушуванням до виконання цивільно-правових зобов`язань.

20 листопада 2023 року Дніпровський апеляційний суд своєю ухвалою повернув апеляційну скаргу.

ОСОБА_1 не виконала вимог ухвали Дніпровського апеляційного суду

від 13 листопада 2023 року про залишення її апеляційної скарги без руху, не сплатила судовий збір за подання апеляційної скарги, не усунула недоліків апеляційної скарги, тому апеляційний суд обґрунтовано визнав апеляційну скаргу ОСОБА_1 неподаною та повернув її заявниці.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не прийняв подані нею беззаперечні докази незаконності стягнення з неї судового збору не спростовують його висновки, так як судом надано оцінку доказів, поданих ОСОБА_1 , про що зазначено в оскаржуваній ухвалі.

Доводи поданої касаційної скарги не дають підстав для висновку про недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали, що не є ухвалою, якою закінчено розгляд справи. Правильність застосування судом апеляційної інстанції вказаних вище норм процесуального права не викликає розумних сумнівів.

Верховний Суд звертає увагу, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтями 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 20 листопада

2023 року у справі за позовом Криворізького міськрайонного центру зайнятості, правонаступником якого є Дніпропетровський обласний центр зайнятості, до ОСОБА_1 про стягнення незаконно отриманої допомоги по безробіттю.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

Є. В. Петров

В. В. Пророк