Справа № 328/2241/21
Провадження № 2/191/241/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
30 січня 2024 року м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючої судді Порошиної О.О.,
за участю секретаря Рибак М.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» в особі представника Пасечник Юлії Анатоліївни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
Позивач АТ «Райффайзен Банк» в особі представника Пасечник Ю. А. звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 14 квітня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», що підтверджується витягом зі статуту та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/17-073037/1-40, згідно умов якого, банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі - 18 060 дол. США 00 центів строком до 14.04.2018 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 14,00 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором.
Банк виконав свої зобов`язання перед позичальником за кредитним договором, надавши останньому кредит в сумі, строки та на умовах, передбачених цим договором, що підтверджується випискою.
Сторони встановили, що обчислення строку надання кредиту, нарахування процентів по договору здійснюється за фактичне число календарних днів користування кредитом. При цьому, проценти за користування кредитом нараховуються на залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дня надання кредиту (часткового надання кредиту) до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно (п. 3.1. Кредитного договору).
Відповідно до умов п. 1.3.3., 3.1., 7.1. кредитного договору, позичальник зобов`язався здійснювати безготівковим платежем або готівкою, в касу банка щомісячно, до 14 (чотирнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, погашення заборгованості по договору.
Крім того, відповідно до умов ст. 15 Кредитного договору позичальник засвідчив та гарантував, що всі умови кредитного договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими, а саме: позичальник не знаходиться під впливом омани, обману, насильства, погрози, зловмисної угоди або збігу важких для нього обставин, він спроможний здійснити кредитний договір і виконати зобов`язання по ньому, оскільки він не має обмежень у праві та дієздатності. До того ж, позичальник гарантував, що жодним чином не обмежений законом, іншим нормативно - правовим актом, судовим рішенням або іншим передбаченим чинним законодавством способом в своєму праві укладати кредитний договір та виконувати усі умови, визначені в ньому.
Відповідно до умов п. 15.5. кредитного договору позичальник гарантував, що у разі зміни курсу іноземної валюти ( валюти кредиту) відносно національної грошової одиниці України, всі валютні ризики несе він. Крім того, позичальник засвідчив що йому розтлумачено (зрозуміло) та він згоден, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одинці України може призвести до значних збитків та погіршення його фінансового стану.
Відповідно до п. 17.1. кредитний договір набуває чинності з часу його підписання Сторонами та скріплення печаткою кредитора та діє до повного погашення кредитної заборгованості позичальника за договором (суми кредиту, процентів за користування, штрафів та пені).
Отже, з укладенням кредитного договору у позичальника виник обов`язок повернути банку кредит та відсотки за кредитним договором у строки та в розмірах чітко встановлених графіком погашення кредитної заборгованості.
Проте, всупереч вимогам п. 7.1. Кредитного договору позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом.
Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Частиною 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Правовий аналіз положень ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу за весь час прострочення.
Розрахунок заборгованості за кредитним договором, складений 19.03.2021року головним економістом Департаменту операційного сервісу Ніколайченко Л.Ю. є розгорнутим, місить інформацію та відомості за період з 14.04.2008 року по 19.03.2021року, які зосереджені у відповідних колонках: дата планового та/або фактичного погашення - зазначається календарна дата планового фактичного погашення; планове погашення - зазначається розмір планових платежів по кредиту та відсоткам; фактичне погашення - зазначається розмір фактичного погашення по кредиту, по відсоткам, за пенею;прострочена заборгованість - зазначається розмір простроченої заборгованості по тілу кредиту, по відсоткам; кількість днів прострочки - зазначається кількість днів неналежного виконання позичальник кредитних зобов`язань; залишок заборгованості - зазначається залишок заборгованості на певну календарну дату за тілом кредиту, за відсотками, за пенею, 3% річних.
З розрахунку видно, що з 14.09.2019 року по дату складення розрахунку - 19.03.2021 року (останній платіж по тілу кредиту у розмірі - 136,95 дол. США проведено 29.07.2019 року) жодних грошових коштів від позичальника до кредитора - АТ «Райффайзен Банк» для погашення заборгованості за КД № 014/17-073037/1-40 від 14.04.2008 року не надходило.
Відповідно до розрахунку заборгованості за КД розрахунок 3% річних визначений період з 19.03.2018 року по 19.03.2021рік (календарні 3-роки), що складає - 4 201,96 дол. США.
Однак, станом на дату подачі позовної заяви, дій, що свідчили б про добросовісність виконання позичальником вищезазначеної вимоги кредитора відсутні.
Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, попередньо надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, хоча про розгляд справи була повідомлена належним чином. Відповідно до ст. 187 виклик відповідача, також здійснювався через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Заперечень до суду не надходило, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася.
У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснювався, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку спрощеного позовного провадження, оскільки справа у відповідність до ст. 19 ЦПК України є малозначною.
Розгляд справи здійснено в порядку заочного розгляду, відповідно до ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку.
За правилами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що 14 квітня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк», що підтверджується витягом зі статуту та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/17-073037/1-40, згідно умов якого, банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі - 18 060 дол. США 00 центів строком до 14.04.2018 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 14,00 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором.
В супереч вимогам кредитного договору позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом у зв`язку з чим звернувся з позовною заявою до Токмацького районного суду Запорізької області про стягнення боргу з ОСОБА_1 за вищезазначеним кредитним договором.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 01.12.2014 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу в розмірі 2 504 356,36 гривень, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/17-07/3037/1-40 від 14 квітня 2008 року у сумі 182 293,30 грн., що включає заборгованість по кредиту в розмірі 5845,25 доларів США (по курсу 13,135491 долара США) що становить 76 780,23 гривень, заборгованість по сплаті відсотків в розмірі 6 129,43 доларів США (по курсу 13,135491 долара США) що становить 80 513,07 гривень та пеня за прострочення сплати кредиту та відсотків в розмірі 25 000,00 гривень. Також з ОСОБА_1 стягнуто витрати по сплаті судового збору в розмірі 1822,93 грн. В іншій частині позовних вимог, відмовлено.
Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 08.04.2015 року з урахуванням норм ст. 256 ЦК України, ч. 1 та 5 ст. 261 ЦК України, ч. 4 ст. 267 ЦК України апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково. Рішення Токмацького районного суду Запорізької області від 01 грудня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Запорізької обласної дирекції «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу відмовлено. Рішення набрало законної сили 08.04.2015 року ( т.1, а.с.91-95).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Позивач посилаючись на положення ст. ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України зазначив, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу за весь час прострочення.

Надавши суду розрахунок заборгованості за кредитним договором, складений 19.03.2021року головним економістом Департаменту операційного сервісу Ніколайченко Л.Ю. за період з 14.04.2008 року по 19.03.2021року ( т. 1. а.с. 6 -10), позивач просить стягнути з ОСОБА_1 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 014/17-073037/1-40 від 14.04.2008 року за календарний період 3-роки, з 19.03.2018 року по 19.03.2021 року у розмірі - 4 201 доларів США 96 центів.

Згідно з частини 1 статті 509 ЦК України, зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

На підставі статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Також, згідно із статтею 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини 1 статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно із статтею 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

За приписами частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі досліджених судом доказів, суд приходить до висновку, що незважаючи на те, що за змістом положень статей 549, 625 ЦК України кредитор має право нараховувати пеню, інфляційні втрати і 3% річних за допущене боржником прострочення виконання основного зобов`язання, яке (основне зобов`язання) не припинилося у встановленому порядку, наявність такого, що набрало законної сили, судового рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення основного боргу в зв`язку з пропуском позовної давності, ухваленого за наслідками розгляду судом іншої справи між тими ж самими сторонами, унеможливлює подальше притягнення кредитором боржника до відповідальності у виді штрафної санкції (пені), оскільки її практичне застосування є додатковим зобов`язанням, яке випливає з основного зобов`язання (сплати основного боргу), тоді як підтверджена рішенням суду остаточна втрата позивачем (кредитором) права на задоволення вимоги щодо основного зобов`язання (основного боргу) в процесуальному (судовому) порядку призводить до втрати ним права на стягнення штрафних санкцій як додаткової вимоги.

Позовні вимоги АТ «Райффайзен Банк», про стягнення з відповідача на користь позивача 3 % річних від простроченої суми заборгованості, які передбачені статтею 625 ЦК України, не підлягають задоволенню, оскільки є похідними вимогами про стягнення основної суми боргу. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 03.04.2019 р. в справі № 756/9094/15.

Відповідно до правил частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому поверненню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст.ст. 4, 5, 10, 18, 133, 141, 259, 263-265, 280-282,289, ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» в особі представника Пасечник Юлії Анатоліївни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подана заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О. О. Порошина