Справа № 358/467/23 Провадження № 2/358/220/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Лебединець Г.С.

секретар судового засідання Осипенко О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 18.04.2023 звернувся в суд з даним позовом, який обгрунтував наступним. 25.02.2023 він та ОСОБА_3 в простій письмовій формі уклали попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована на території АДРЕСА_1 , кадастровий номер :01:003:0002. На час укладення договору вказана земельна ділянка перебувала у приватній власності ОСОБА_3 , що підтверджується державним актом на право власності серії ЯБ № 309752 від 01.11.2006. Відповідно до умов попереднього договору сторони зобов`язалися до 26.03.2023 належним чином здійснити оформлення речових прав на нерухоме майно за позивачем та здійснити нотаріальне посвідчення договору. Позивачем було проведено повну оплату вартості нерухомого майна ОСОБА_3 , що підтверджується розпискою останньої. Станом на дату звернення до суду з даним позовом, відповідач ухилялася від нотаріального оформлення договору купівлі-продажу. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла та до участі у справі залучено правонаступником її спадкоємця - дочку ОСОБА_2 . Остання прийняла спадщину після смерті матері у вигляді квартири. На спірну земельну ділянку вона не оформлювала спадкові права, оскільки була присутньою при укладанні попереднього договору купівлі-продажу земельної ділянки та передачі позивачем грошових коштів в оплату її вартості та вважає вказане нерухоме майно власністю позивача. З цих підстав просить задовольнити його позовні вимоги.

Ухвалою суду від 01.05.2023 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 16.05.2023 підготовче провадження закрито та справу призначено до розгляду по суті в судовому засіданні.

Ухвалою суду від 05.07.2023 провадження по справі зупинено у зв`язку зі смертю відповідача, оскільки спірні відносини допускають правонаступництво.

Ухвалою суду від 09.01.2024 провадження у справі поновлено та до участі у справі залучений правонаступник відповідача - спадкоємець ОСОБА_2 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, на позовних вимогах наполягає та просить задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову.

Представник відповідача - адвокат Ткаченко В.О. в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає та не заперечує проти задоволення позову.

Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

З урахуванням зазначеного та положень ст.223 ЦПК України, судом ухвалено проводити судовий розгляд за даною явкою.

Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

В порядку ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідив матеріали справи, оцінив зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що за ОСОБА_3 на праві приватної власності зареєстрована земельна ділянка площею 0.1510 га, яка розташована в АДРЕСА_2 із цільовим призначенням - будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер :01:003:0002, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 309752, Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 17.04.2023 (а.с.15-18)

25.02.2023 між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладений попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки, за умовами якого ОСОБА_3 зобов`язалася у строк до 16.03.2023 оформити всі необхідні документи для продажу нерухомого майна у вигляді земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0002, а покупець ОСОБА_1 зобов`язався купити вказану земельну ділянку. Вартість об`єкту нерухомого майна узгоджена сторонами в сумі - 13 000 грн. В подальшому сторони зобов`язалися укласти основний договір та нотаріально посвідчити його. Покупець ОСОБА_1 при підписанні цього договору на підтвердження дійсних намірів сплатив ОСОБА_3 грошові кошти в якості повного розрахунку в сумі 13 000 грн, що підтверджено відповідною розпискою, яка є невід`ємною частиною договору. (а.с.19-22)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 та нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу є неможливим.

Спадщину після смерті ОСОБА_3 прийняла її дочка - відповідач ОСОБА_2 , яка 28.11.2023 отримала свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно - квартиру.

Відповідач в письмові заяві на адресу суду зазначила, що проти позову не заперечує, оскільки укладання попереднього договору купівлі-продажу та передача коштів здійснені в її присутності. Умови договору були виконані позивачем ОСОБА_1 . З цих підстав заперечень проти позову вона не має.

Суд виходить з наступного.

Частинами 1, 2 статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі

Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права володіння, користування та розпоряджання своїм майном належать власникові (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).

Частиною 1 ст. 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

У частині першій статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Частина 3 ст. 640 ЦК України визначає, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач та відповідач уклали договоір купівлі продажу нерухомого майна, однак відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору.

У відповідності до ч. 1 ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно із частинами першою та третьою статті 206 ЦК України визначено, що усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність. Правочини на виконання договору, укладеного в письмовій формі, можуть за домовленістю сторін вчинятися усно, якщо це не суперечить договору або закону.

Відповідно до частини першої статті 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Статтею 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Частиною 2 статті 220 ЦК України вказано, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата другою стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

При розгляді справи про визнання правочину дійсним суд повинен з`ясувати, чому правочин не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість. При цьому саме по собі небажання сторони нотаріально посвідчувати договір, її ухилення від такого посвідчення з причин відсутності коштів на сплату необхідних платежів та податків під час такого посвідчення не може бути підставою для застосування частини другої статті 220 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню є укладеним з дня такого посвідчення.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 210 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації.

В пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз`яснено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК (435-15) не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов`язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов`язків для сторін. При розгляді таких справ суди повинні з`ясувати, чи підлягає правочин обов`язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК (435-15). Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Згідно вимог ст.ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно вимог ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Також, визнання правочину дійсним, як спосіб захисту, може застосовуватись до правочинів, які не були посвідчені нотаріально.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

На підтвердження своїх вимог, позивач наводить вимоги ч. 2 ст. 220 ЦК України, відповідно до змісту яких вбачається, що якщо якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального свідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Як зазначалося судом, однією з умов застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата другою стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Позивачем, з урахуванням обставин справи, доведено, що можливість нотаріально посвідчити правочин втрачена, оскільки за життя ОСОБА_3 ухилилась від нотаріального посвідчення договору, а 17.05.2023 - вона померла та не встигла виконати свої зобов`язання за попереднім договором купівлі-продажу.

З огляду на встановлені судом фактичні обставини, позивачем доведено безповоротне ухилення продавця ОСОБА_3 від нотаріального посвідчення правочину та втрата можливості його посвідчити у зв`язку із її смертю, що є обов`язковими умовами для визнання правочину дійсним згідно зі статтею 220 ЦК України.

Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивача, у зв`язку із чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги - задовольнити в повному обсязі.

Визнати дійсним попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,1510 га, цільове призначення - будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та спору, кадастровий номер :01:003:0002, що розташована в АДРЕСА_1 , укладений 25.02.2023 між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 право власності на нерухоме майно - земельну ділянку, площею 0,1510 га, цільове призначення - будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та спору, кадастровий номер :01:003:0002, що розташована в АДРЕСА_1 .

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: суддя Г. С. Лебединець