ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/6915/22

Провадження № 22-ц/4820/416/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

П`єнти І.В., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 жовтня 2023 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 листопада 2023 року (суддя Салоїд Н.М.) за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення незаконно списаних грошових коштів та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У квітні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк») про стягнення незаконно списаних грошових коштів та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ним в АТ КБ «Приватбанк» було відкрито банківський рахунок № НОМЕР_1 для зарахування заробітної плати та отримано дебетну картку № НОМЕР_2 . Починаючи з березня 2018 року і до лютого 2020 року банк без згоди і відповідного на те розпорядження позивача, як власника рахунку, безпідставно списав з його карткового рахунку грошові кошти в сумі 87887,90 грн. Зазначає, що договору, який передбачав би договірне списання коштів з його рахунку, з банком не укладав. Окрім того, 30.01.2022 при здійсненні ним переказу в сумі 4000 грн. через платіжний термінал банку на користь свого знайомого, сталась помилка, внаслідок якої належні йому кошти були зараховані відповідачем на рахунок № НОМЕР_3 та направлені на погашення заборгованості.

Також позивач зазначає, що внаслідок вищевказаних незаконних дій відповідача, позивачу завдано моральної шкоди, яку він оцінює в сумі 10000 грн.

Із урахуванням викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 87887,90 грн., незаконно списаних коштів з його рахунку, 4000 грн., помилково зарахованих коштів на рахунок № НОМЕР_3 , а також 10000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 жовтня 2023 року позов задоволено частково: стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 суму безпідставно списаних коштів - 49660,07 грн.; стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 листопада 2023 року стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Суд виходив із того, що укладений сторонами договір про надання банківських послуг не встановлює право банку на списання грошових коштів з карткового рахунку клієнта без його розпорядження. Оскільки АТ КБ «Приватбанк» неправомірно списало з рахунку ОСОБА_1 49660,07 грн., то ці кошти слід повернути позивачеві. Порушення права ОСОБА_1 на володіння грошовими коштами призвело до його душевних страждань, однак, враховуючи характер і тривалість правопорушення, вимоги розумності та справедливості, відшкодування моральної шкоди слід здійснити у розмірі 5000 грн.

Постановляючи додаткове рішення, суд першої інстанції керувався тим що витрати на правову допомогу необхідно стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог, в розмірі 5000 грн.

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду та додаткове рішення суду в частині задоволення позову скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

В обґрунтування скарги апелянт зазначає, що оскаржувані рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову є незаконними та необґрунтованими, оскільки ухвалені з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. Суд першої інстанції не надав належної оцінки рішенню Летичівського районного суду від 16.12.2021, яким встановлені обставини, що не підлягають доказуванню, а саме, різниця щодо коштів надміру сплачених за кредитом, становить 23459,63 грн., а отже заявлена позивачем сума у 87877,90 грн. не підлягає задоволенню. Зазначає, що списання коштів із рахунку ОСОБА_1 передбачено умовами і правилами надання банківських послуг станом на 01.02.2014, що розміщені на сайті банку, також позивачем підписано у банку довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка» Універсальна від 19.05.2010. Про наявність договору №SAMDNFF35 від 03.02.2014 року позивач фактично визнав у відповіді на відзив, списання з рахунку передбачено умовами і правилами надання банківських послуг, а отже списання коштів банком для погашення заборгованості за кредитом, з карткового рахунку позивача є законним. Щодо вимоги про відшкодування моральної шкоди, банк зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що внаслідок рішень, дій чи бездіяльності відповідача йому завдана моральна шкода, а тим більше не надано обґрунтування її розміру в грошовому еквіваленті, як в сумі 10000 грн. так і 5000 грн. Крім того, у судовій практиці сформовано підхід про те, що моральна шкода за порушення договору не може бути компенсована, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором.

Щодо скасування додаткового рішення у справі, апелянт зазначає, що суд не надав оцінки тому факту, що обсяг проведеної роботи адвокатом, за матеріалами даної справи, не вартує тих грошових коштів, що підлягають стягненню з АТКБ «Приватбанк». Крім того, квитанції та будь-якого детального опису робіт ОСОБА_1 не долучив, доказів на підтвердження понесення відповідних витрат не надав.

Також апелянт наполягає на застосуванні строку позовної давності щодо позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки перше відрахування з картки позивача на погашення кредиту відбулось 29.03.2018 року у сумі 2040,42 грн., отже з даної дати позивач міг дізнатись про порушення його прав банком та кінцевим строком позовної давності є 30.03.2021 року.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не погоджується із доводами апеляційної скарги, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, а рішення суду є таким, що ухвалене на підставі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи наведені у відзиві доводи, просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Згідно вимог частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог банком не оскаржується, а тому апеляційним судом, відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, не переглядається.

Судом встановлено, що згідно договору від 03.02.2014 р. позивачу для зарахування заробітної плати було відкрито в АТ КБ «Приватбанк» банківський рахунок № НОМЕР_1 та видано дебетну (для виплат) картку № НОМЕР_2 .

Згідно виписки по зарплатній картці/рахунку позивача НОМЕР_2 ( НОМЕР_1 ) за період 01.01.2017 01.01.2022 р.р., складеної відповідачем 16.02.2022 р., в період з 29.03.2018 р. по 29.02.2020 р. банк списав з зарплатного рахунку позивача 87848,54 грн. на погашення простроченої заборгованості по карті НОМЕР_4 .

Відповідно до ч.1 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами (ч.1 ст.1067 ЦК України).

В силу ч.2 ст.1068 ЦК України банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 1071 ЦК України визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

За змістом п.п. 1.38, 1.39 ст. 1 Закону України від 5 квітня 2001 року №2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі Закон №2346-ІІІ) списання договірне списання банком з рахунка клієнта коштів без подання клієнтом платіжного доручення, що здійснюється банком у порядку, передбаченому в договорі, укладеному між ним і клієнтом, або згідно з умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку; списання примусове списання коштів, що здійснюється стягувачем без згоди платника на підставі встановлених законом виконавчих документів у випадках, передбачених законом.

Згідно з п.п. 26.1, 26.3 ст. 26 Закону №2346-ІІІ платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб. Договірне списання здійснюється за платіжною вимогою отримувача або за меморіальним ордером, оформленим банком.

Із положень п. 1.7 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004 року №22 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 29 березня 2004 року за №377/8976; далі Інструкція), кошти з рахунків клієнтів банки списують лише за дорученнями власників цих рахунків (включаючи договірне списання коштів згідно з главою 6 цієї Інструкції) або на підставі розрахункових документів стягувачів згідно з главами 5 та 12 цієї Інструкції.

Відповідно до п. 6.5 Інструкції якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпоряджання майном. Таке право є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Як об`єкт цивільних прав і обов`язків гроші є засобом платежу в оплатних договорах і самостійним предметом окремих договорів.

За своїми правовими ознаками договір банківського рахунку є консенсуальною та двосторонньою угодою, при укладенні якої банк бере на себе зобов`язання прийняти та зарахувати на рахунок клієнта належні йому грошові кошти, а також виконувати грошові операції по рахунку за розпорядженням клієнта.

Договір банківського вкладу має бути укладений у письмовій формі та підписаний сторонами, зокрема, шляхом приєднання клієнта до запропонованих банком умов. При цьому сторони можуть обумовити підстави та порядок списання грошових коштів з рахунку клієнта.

Кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпоряджатися ними, а банк, у свою чергу, в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо). За відсутності розпорядження клієнта банк може списати грошові кошти з рахунку лише на підставі рішення суду, а також якщо таке списання передбачено нормами закону чи умовами договору.

Будь-яке рішення суду чи закон, які б зобов`язували АТ КБ «Приватбанк» здійснити списання коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 відсутні, а доводи банку про те, що списання грошових коштів з рахунку позивача передбачено умовами договору про надання банківських послуг спростовуються наступним.

Заперечуючи проти позову, АТ КБ «Приватбанк» зазначило, що між ним і ОСОБА_1 був укладений договір банківського рахунку шляхом приєднання останнього до Умов та Правил надання банківських послуг, згідно п. 2.1.3.5 яких клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунків клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, у межах сум, що підлягають сплаті банку за цим договором, при настанні термінів платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку клієнта у випадку настання термінів платежів по інших договорах клієнта в розмірах, визначених цими договорами (договірне списання), у межах платіжного ліміту картрахунку. Банк здійснює списання коштів у грошовій одиниці України / іноземній валюті з будь-якого рахунку клієнта у розмірі, еквівалентному сумі заборгованості в іноземній валюті / національній валюті України за договором, та купівлю / продаж іноземної валюти на Міжбанківському Валютному Ринку України. Списання коштів з будь-якого рахунку клієнта, відкритого банком, оформляється меморіальним ордером.

В суді АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 визнали факт укладення між сторонами договору банківського рахунку. Водночас позивач заперечив ту обставину, що він уповноважував банк списувати грошові кошти з карткового рахунку.

Умови та Правила надання банківських послуг, які розміщені на сайті https://privatbank.ua, не підписані ОСОБА_1 , а матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці умови розумів позивач, ознайомився та погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що неправомірно списані з рахунку позивача кошти підлягають стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 в розмірі 49660,07 грн., оскільки: згідно виписки за договором б/н позивач використав кошти в сумі 38188,47 грн. в межах відкритого йому 14.11.2017 ліміту в розмірі 41000 грн., що доводиться випискою за договором б/н за період 01.01.1999 06.10.2021 р.,складеної відповідачем 07.10.2021 р. за картковим (картка НОМЕР_5 ) рахунком ОСОБА_1 . Зокрема: 05.12.2017 5 200 грн. 08.12.2017 141.74 грн.; 09.12.2017 5 200 грн.; 11.12.2017 4 160 грн.; 13.12.2017 51.51 грн.; 16.12.2017 658,08 грн.; 16.12.2017 55. 59 грн.; 17.12.2017 48 грн.; 18.12.2017 5 200 грн.; 19.12.2017 907.29 грн.; 20.12.2017 1247.88 грн.; 22.12.2017 324.5 грн.; 23.12.2017 2080 грн. ; 25.12.2017 562.65 грн.; 25.12.2017 3 914.23 грн.; 25.12.2017 1047 грн. 11.01.2018 7 390 грн., а всього 39 188,47 грн.

Отже, різниця між незаконно списаними банком коштами позивача і сумою коштів банку, які фактично використав позивач становить 49 660,07 грн. (87 848,54 38 188.47 грн. = 49 660.07 грн.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що АТ КБ «Приватбанк» неправомірно списало з рахунку ОСОБА_1 49660,07 грн., а тому ці кошти слід повернути позивачеві.

Посилання АТ КБ «Приватбанк» на правомірність списання грошових коштів з банківського рахунку ОСОБА_1 та недоведеність порушення прав останнього не відповідає вимогам закону і фактичним обставинам справи.

Щодо стягнення моральної шкоди

Частиною 1 статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п. 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За змістом ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

В силу ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, у тому числі внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків, а на правопорушника покладається обов`язок відшкодувати ці збитки.

В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.

При цьому на потерпілого покладається обов`язок доведення факту неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.

Зібрані докази достовірно вказують на те, що АТ КБ «Приватбанк» неправомірно списало з карткового рахунку ОСОБА_1 грошові кошти, внаслідок чого позивач тривалий час не може користуватися своїм майном.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано керувався тим, що ОСОБА_1 зазнав душевних страждань і має право на відшкодування моральної шкоди.

Право ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди визначено ст. 386 ЦК України, а тому доводи АТ КБ «Приватбанк» про відсутність у позивача такого права не ґрунтується на законі.

При цьому банк безпідставно послався в апеляційній скарзі на правові висновки, висловлені Верховним Судом України в постанові від 9 листопада 2016 року (справа №6-1575цс16) і Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 23 січня 2018 року (справа №202/10128/14-ц), щодо підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки в цих справах і справі, яка переглядається судом апеляційної інстанції, встановлені різні обставини.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховано характер правопорушення, глибину душевних страждань ОСОБА_1 , зміну його способу життя та докладання ним додаткових зусиль для відновлення свого порушеного права, вимоги розумності та справедливості.

Посилання АТ КБ «Приватбанк» на необґрунтованість позову та неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.

Щодо застосування строку позовної давності до позовних вимог

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)- тривалістю в один рік (п. 1 ч.2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається ст. 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(ч. 1 ст. 261 ЦК України), а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Право позивача вважається порушеним з моменту неправомірного списання відповідачем належних позивачу грошових коштів. А оскільки неправомірне, як вважає позивач, списання належних позивачу коштів з його рахунку здійснювалось відповідачем різними сумами багаторазово, починаючи з 29.03.2018 року, то перебіг позовної давності стосовно повернення (стягнення) кожної незаконно списаної з рахунку позивача суми грошових коштів починається з наступного дня після настання факту неправомірного списання коштів відповідачем й обчислюється окремо щодо кожного незаконного списання коштів.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» внесено зміни до ряду законодавчих актів України, зокрема і до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України, які доповнено пунктами 12-14 такого змісту: Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 р. №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями) з 19 грудня 2020 р. до 30 червня 2023 р. на території України було установлено карантин.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, що звернення ОСОБА_1 із позовом до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення незаконно списаних грошових коштів та моральної шкоди здійснено в межах строку позовної давності, передбаченого ст.257 ЦК України.

Щодо витрат на правову допомогу

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог ( частина перша статті 141 ЦПК України).

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на правничу допомогу, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У позові позивачем було вказано про попередній розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в розмірі 10000 грн., та у жовтні 2023 року, на підтвердження розміру понесених витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, позивачем надано до суду:

договір про надання юридичних послуг та правової (правничої) допомоги у судовій справі від 27 червня 2023 року, укладений між адвокатом Ваків В.В. та Цимбалюком В.Г. як клієнтом, у п.3.1 якого встановлено розмір гонорару 10000 грн., та зазначено, що повністю надані послуги клієнт оплачує у термін 90 днів з дня підписання сторонами акту приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг);

акт приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 10.10.2023 року: ознайомлення з матеріалами цивільної справи №686/6915/22.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідачів на користь позивача понесені останнім витрати на професійну правничу допомогу суд першої інстанції вірно врахувавши належні докази на підтвердження таких витрат, фактичне надання правничої допомоги аналіз судової практики, пов`язаної з предметом спору; надання клієнту консультацій з правових питань щодо заявленого позову у справі №686/6915/22; представництво інтересів клієнта в Хмельницькому міськрайонному суді у справі №686/6915/22, співмірність суми гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, а також те, що позов задоволено частково, дійшов правильного висновку про стягнення із відповідача 5000 грн. на користь ОСОБА_1 .

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення підстав для розподілу судових витрат не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 жовтня 2023 року та додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Т.О. Янчук

І.В. П`єнта

О.І. Ярмолюк