Провадження № 2/760/6789/24
Справа № 760/5878/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2024 року Солом`янський районний суд міста Києва в складі головуючого - судді Зуєвич Л.Л., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (в письмовому провадженні) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 /далі - ОСОБА_1 / ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; адреса листування : АДРЕСА_2 ; e-mail представника: ІНФОРМАЦІЯ_2 ; РНОКПП представника /для пошуку в системі «Електронний суд»: НОМЕР_5/) до ОСОБА_2 /далі - ОСОБА_2 / ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса реєстрації: АДРЕСА_3 ; e-mail: ІНФОРМАЦІЯ_4 ) про стягнення додаткових витрат на дітей,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

12.03.2024 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшла вказана позовна заява, за підписом позивача та її представника - адвоката Влащенка О.А. (діє на підставі ордеру), в якій позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 37 516,00 грн та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 20 476,00 грн, а всього 57 992,00 грн;

- стягнути з відповідача всі судові витрати та витрати на правову допомогу в розмірі 20 000,00 грн.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.03.2024 для розгляду зазначеного позову визначено суддю Зуєвич Л.Л.

Судом в порядку ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) направлено запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичних осіб - сторін у справі. Відповідь на такий запит надійшла до суду 20.03.2024.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 25.03.2024 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін (письмового провадження).

Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 2 ст. 247 ЦПК України).

Доводи позову

В обґрунтування позову вказується, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 11.10.2008.

Зазначається, що від шлюбу сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Зауважується, що 17.02.2022 шлюб розірвано рішенням Солом`янського районного суду міста Києва.

Як зазначається у позові, 01.06.2022 рішенням Солом`янського районного суду міста Києва стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання двох дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), до повноліття дітей.

Зі слів позивача, ОСОБА_2 сплачує аліменти в розмірі 2 700,00 грн на двох дітей, але коштів які надходять не вистачає на утримання та повноцінний розвиток двох малолітніх дітей.

Разом з тим, позивач вказує, що відповідач відмовляється брати учать у додаткових витратах на дітей.

У позові звертається увага на те, що донька займається фізичним тренуванням, що необхідно їй за станом здоров`я та з метою фізичного розвитку, вартість пробного місяця навчання коштувало у лютому 2024 року 400,00 грн, а з квітня по грудень вартість навчання коштує 4 000,00 грн.

При цьому, зазначається, що у зв`язку з військовим станом донька вимушено пропускає заняття, та з жовтня 2021 року по лютий 2024 року позивач витратила на утримання доньки 44 987,00 грн (26 803,00 грн - витрати понесені на лікування та оздоровлення).

Позивач наголошує, що за станом здоров`я та рекомендаціями лікарів донька також має потребу в оздоровленні на морі та більшість часу проводити на свіжому повітрі подалі від міської загазованості, оскільки має часті захворювання верхніх дихальних шляхів.

При цьому, позивач стверджує, що з 09.10.2023 по 14.10.2023 вивозила доньку до м. Трускавець, Львівської області з метою оздоровлення, вартість подорожі склала 30 000,00 грн, та до Кіровоградської області на оздоровлення.

Позивачем акцентується, що неповнолітній син ОСОБА_8 , який навчається у 8 класі ліцею № 144 м. Києва ім. Григорія Ващенка має талант в малюванні, фізичному вихованні та знаннях з математики (алгебра, геометрія), що потребує досить значних затрат для оплати та організації занять з вказаних предметів (вартість одного заняття з математики позивачу вартує 150,00 грн, що за місяць складає 600,00 грн), покупка предметів та одягу для занять з фізичної підготовки складає 2 000,00 грн на місяць, витрати на предмети з малювання складають 500,00 грн на місяць.

Крім того, позивач звертає увагу на те, що неповнолітній ОСОБА_8 має часті захворювання кишкового-шлункового тракту, на лікування та обстеження якого потрібен значний розмір коштів.

Разом з тим, позивач вказує, що вона організовує довкілля для доньки та сина, відвідує з ними кафе, кінотеатри та розважальні центри з метою повноцінного розвитку дитини, купує іграшки, приладдя та все необхідне для повноцінного навчання та розвитку.

Щодо правової позиції відповідача

Відзив на позовну заяву не надійшов.

Судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України направлялись запити щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

Як вбачається з довідки Відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Солом`янської РДА, відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 05.02.2008 по т.ч., зареєстрований за адресою АДРЕСА_4 (а.с. 92).

За змістом ч.ч. 6, 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка …> надсилається …> разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням …> за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, який на законних підставах постійно або тимчасово проживає на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати або зареєструвати його.

Згідно з п. 5 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 № 265, громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, які на законних підставах постійно або тимчасово проживають на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання та прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати/зареєструвати його.

За змістом п. 4 вказаного Порядку особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Судова кореспонденція є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи - адресатом (ч. 6 ст. 128 ЦПК України).

Суд направляв на зареєстровану адресу відповідача копію ухвали про відкриття провадження. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд.

Відповідач кореспонденцію суду не отримав, а лист повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с. 100).

Вживаючи всіх залежних від суду заходів задля повідомлення відповідача, суд 16.09.2024 зробив оголошення для відповідача про розгляд даної справи на офіційному сайті судової влади (а.с. 102-103; https://sl.ki.court.gov.ua/sud2609/gromadyanam/111/1666760/).

Крім того, з метою повідомлення відповідача про дане судове провадження судом було направлено ухвалу про відкриття провадження у даній справі на електронну пошту відповідача, вказану у позові (а.с. 1, 96). Вказаний документ доставлено до відповідної електронної скриньки 09.06.2024 (а.с. 99).

Також, суд намагався повідомити відповідача про дане судове провадження шляхом телефонограми на номер телефона, вказаний у позові, проте абонент не відповідав (а.с. 101).

Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі - Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.

Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього.

Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 108, 109 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270.

Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення повістки-повідомлення з причин закінчення строку зберігання. В т.ч. жодними законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на єдину відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена.

Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання, шляхом оголошення через сайт судової влади, а також шляхом направлення ухвали від 04.03.2024 на електронну пошту відповідача, та телефонограми), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті.

Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити його правову позицію щодо предмета спору.

Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 4 ст. 12 ЦПК України).

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши докази на підтвердження таких обставин в їх сукупності, суд встановив наступне.

Під час перебування сторін у шлюбі у них народилися двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_3 від 11.11.2010, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 81) та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_4 від 14.06.2019, виданим Солом`янським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві (а.с. 80).

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва у справі № 760/29276/21 від 01.06.2022 (а.с. 10-14а; https://reyestr.court.gov.ua/Review/104736593), з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 01.11.2011 та до повноліття дітей.

На а.с. 15 наявна копія довідки про розмір аліментів сплачених у твердій грошовій сумі виданої Солом`янського відділом державної виконавчої служби у місті Київ Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), для пред`явлення за місцем вимоги, з якої вбачається, що станом на листопад 2023 відповідач не має заборгованості по сплаті аліментів, ОСОБА_1 отримувала аліменти з ОСОБА_2 у таких розмірах: у жовтні 2022 року - 4 862,00 грн; у листопаді 2022 року - 2 500,00 грн; у грудні 2022 року - 2 500,00 грн; у січні 2023 року - 2 500,00 грн; у лютому 2023 року - 2 500,00 грн; у березні 2023 року - 2 500,00 грн; у квітні 2023 року - 0,00 грн; у травні 2023 року - 5 000,00 грн; у червні 2023 року - 2 500,00 грн; у липні 2023 року - 2 500,00 грн; у липні 2023 року - 2 500,00 грн; у серпні 2023 року - 2 500,00 грн; у вересні 2023 року - 2 700,00 грн; у вересні 2023 року - 2 500,00 грн; у жовтні 2023 року - 2 700,00 грн.

На підтвердження позовних вимог позивачем до матеріалів справи долучено копії квитанцій про сплату одягу, ліків, канцтоварів, навчання, лікування тощо (а.с. 16-22, 24-38, 42-70, 73-74, 78-79).

Крім того, в матеріалах справи містяться: копія паспорту ОСОБА_1 (а.с. 6-7); паспорту ОСОБА_2 (а.с. 8-9); копія ультразвукового дослідження органів черевної порожнини пацієнта ОСОБА_3 у лікарні «Медбуд» (а.с. 23); роздруківка скріншотів листування (а.с. 39-41); копія консультації лікаря отоларинголога пацієнта ОСОБА_7 від 27.12.2022 у клініці «Ameda» (а.с. 71-72); копії консультативного висновку лікаря-педіатра пацієнта ОСОБА_7 від 04.01.2022 у ТОВ «Медичний центр «Добробут» (а.с. 75-76); копію результатів дослідження пацієнта ОСОБА_7 від 13.06.2019 (а.с. 77).

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно ст. 51 Конституції України дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з ч. 8, 9 ст. 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з ст. 180 СК України на батьків покладений обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

В межах цієї справи позивачка, зокрема, просить стягнути з відповідача додаткові витрати на неповнолітніх дітей.

Так, згідно з ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз відповідних приписів Закону свідчить про те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

Ці правила стосуються особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов (див. постанову Верховного Суду від 08.05.2023 № 756/9882/19, провадження № 61-2065св23).

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, потрібно враховувати, якою мірою кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У разі, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 29.04.2022 у справі № 761/27222/10 (провадження № 61-8815св21).

Також, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. Такий висновок міститься в постановах Верховного Суду від 20.03.2019 у справі № 183/1679/17 (провадження № 61-21662св18), від 12.12.2019 у справі № 756/4947/17-ц (провадження № 61-47858св18), від 01.04.2020 у справі № 521/16268/18 (провадження № 61-20458св19).

Регулярне відвідування дітьми басейну, придбання спортивного комплексу для вправ, поїздки з дітьми до моря на відпочинок тощо, не є тими додатковими витратами, які викликані особливими обставинами у розумінні статті 185 СК України, а є витратами на утримання дітей, тобто аліментами, які вже стягнуті з відповідача (див. постанову Верховного Суду від 19.04.2023 № 760/10847/20-ц, провадження № 61-12256св22).

Витрати позивача на поїздки та відпочинок, придбання одягу, взуття, іграшок, продуктів харчування та солодощів для дитини, витрати на освітні послуги і навчання дитини з метою здобуття освіти в приватній школі, не є тими витратами, що викликані особливими обставинами у розумінні ст. 185 СК України. Вказані витрати є витратами на утримання дитини, тобто аліментами (див. постанову Верховного Суду від 22.03.2023 у справі № 758/6113/19, провадження № 61-425св23).

У постанові Верховного Суду від 29.04.2022 року у справі № 761/27222/20 (провадження № 61-8815св21) зазначено, що витрати, які позивачка віднесла до витрат, пов`язаних з поглибленим навчанням та інтелектуальним розвитком дитини, понесені на проходження дитиною додаткових курсів з професійної орієнтації, підготовки до зовнішнього незалежного оцінювання, навчання дитини в школі, на купівлю обладнання та витратних матеріалів на підготовчих курсах вищого навчального закладу, тому апеляційних суд обґрунтовано виходив з того, що такі додаткові витрати не були викликані особливими обставинами, особливою схильністю дитини до навчання. Позивачка не довела, що такі витрати не покриваються за рахунок аліментів, які сплачував відповідач на дитину. Верховний Суд врахував, що підготовка до зовнішнього незалежного оцінювання, заняття з репетитором для підготовки до вступу до вищого навчального закладу, придбання посібників, не може вважатися розвитком особливих здібностей дитини та відповідно бути особливими обставинами в розумінні статті 185 СК України. Понесення таких витрат є добровільним волевиявленням одного із батьків, позивачем не доведено погодження з відповідачем необхідності відвідування дитиною таких додаткових занять.

Не може бути віднесено до витрат, викликаних особливими обставинами, щодо інших витрат, понесених позивачем у зв`язку профілактичними оглядами дитини у приватних медичних закладах, якщо такі витрати були самостійним рішенням позивача, яка не була позбавлена можливості проведення обстеження, діагностики та лікування дитини у державних чи комунальних закладах охорони здоров`я, а тому такі витрати не підлягають стягненню у зв`язку з недоведеністю їх понесення за особливих обставин. Ураховуючи, що заявлені позивачем витрати на медичне страхування та проведені профілактичні огляди дитини, не були пов`язані з каліцтвом чи тяжкою хворобою дитини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх стягнення з відповідача (див. постанову Верховного Суду від 29.04.2022 № 761/27222/20, провадження № 61-8815св21).

У постанові від 04.12.2019 у справі № 320/383/19 (провадження № 61-18284св19) Верховний Суд виснував, що доказами, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які підтверджують, зокрема, витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватися відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від аліментів - коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

За статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторін, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

За змістом ч. 3 ст. 12 ЦПК України та ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Позивачем у справі, що є предметом розгляду, належними витрати не доведено, що наведені позивачем витрати на дітей викликані особливими обставинами, зумовлені особливою схильністю дітей до навчання, пов`язані з розвитком певних здібностей дитини. Зазначені витрати є поточними витратами на утримання дітей (аліментами), у тому числі на навчання, відпочинок, купівлю взуття, одягу, а тому покриваються коштами, які має отримувати одержувач аліментів.

Крім того, позивач не довела можливість відповідача сплачувати такі витрати.

З урахуванням встановлених обставин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дітей, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України)

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич