ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2024 року м.Суми

Справа №592/4934/24

Номер провадження 22-ц/816/1354/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Моісеєнка Василя Володимировича

на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 березня 2024 року, в складі судді Корольової Г.Ю., постановлену в м. Суми,

в с т а н о в и в :

27 березня 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя.

Разом з позовом подала заяву про його забезпечення шляхом накладення арешту:

- на транспортний засіб Dodge Journey, 2013 року випуску, який на праві власності належить ОСОБА_1 , та заборонити здійснювати його відчуження;

- на рухоме і нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_1 в межах ціни позову 553971,50 грн.

Заяву мотивувала тим, що у зв`язку з військовою агресією вона з дитиною виїхала за кордон, а відповідач без її відома та згоди продав їх спільне сумісне майно: квартиру та два автомобілі, приховував це та категорично відмовляється поділити отримані кошти мирним шляхом. Така поведінка свідчить про не бажання відповідача здійснити розподіл спільного майна подружжя та вказує про намір уникнути виконання рішення суду у майбутньому.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 березня 2024 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на транспортний засіб Dodge Journey, 2013 року випуску, який належить на праві власності ОСОБА_1 та заборонено здійснювати його відчуження, а також на рухоме і нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_1 в межах ціни позову 553971,50 грн, до вирішення справи по суті.

Допущено негайне виконання ухвали суду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Моісеєнко В.В., посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, просить ухвалу суду першої інстанції від 28 березня 2024 року по справі № 592/4934/24 скасувати, прийняти нову постанову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що шлюб між сторонами було розірвано рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03 серпня 2023 року, тому судом протиправно накладено арешт на транспортний засіб Dodge Journey, 2013 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , який був придбаний відповідачем після розірвання шлюбу з позивачкою, а саме 12 грудня 2023 року, і згідно положень ст. 57 СК України є його особистою власністю і не має відношення до предмету спору. Зазначає, що вказавши про накладення арешту на все нерухоме та рухоме майно відповідача, суд не вказав, яке конкретно майно підлягає арешту.

Доводить не співмірність застосованого забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Відзив на апеляційну скаргу позивачем не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Сторони належним чином повідомлені, проте в судове засідання не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката Моісеєнка В.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що для вирішення спору по суті потрібен певний час, невжиття заходів забезпечення позову в цій справі може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Проте, такі висновки суду не узгоджується з матеріалами справи та не відповідають вимогам закону.

Відповідно до преамбули Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року, забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України, в редакції на момент постановлення оскаржуваної ухвали, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Як роз`яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Тобто, забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Отже, за змістом вищезазначених норм закону, заходи забезпечення позову застосовуються судом як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів особи та як гарантія реального виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Судом встановлено, що позивачем пред`являвся позов до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, ціна позову 553971,50 грн, а також було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб Dodge Journey, 2013 року випуску, який на праві власності належить ОСОБА_1 , та заборонити здійснювати його відчуження, та на рухоме і нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_1 в межах ціни позову 553971,50 грн.

Із матеріалів справи вбачається, що з 17 серпня 2012 року по 03 серпня 2023 року ОСОБА_1 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 14, 15).

За інформацією Територіального сервісного центру МВС № 5946 від 07 березня 2024 року транспортний засіб Dodge Journey, 2013 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу №5946/2023/4195635 від 12 грудня 2023 року (а.с. 35 зв. 38 зв.-39).

Таким чином, рухоме майно транспортний засіб Dodge Journey, 2013 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , на яке за оскаржуваною ухвалою накладено арешт, набуте у власність відповідачем ОСОБА_1 вже після розірвання шлюбу із ОСОБА_1 . Тобто, відповідачка у цій справі не мала прав власності на це майно, згідно положень ст. 57 СК України цей автомобіль є його особистою власністю і не має відношення до предмету спору.

Суд першої інстанції, обираючи вид забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб Dodge Journey, 2013 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , на зазначене уваги не звернув та безпідставно обмежив ОСОБА_1 у праві розпоряджатися своєю власністю.

Заява про забезпечення позову та оскаржувана ухвала не містять посилань на докази, що підтверджують належність вказаного автомобіля ОСОБА_1 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності.

На думку колегії суддів, постановлена ухвала суду першої інстанції не містить жодного обґрунтування наявності підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб Dodge Journey, 2013 року випуску, д.н. НОМЕР_1 ,, що не є предметом спору у справі, і належить ОСОБА_1 на праві власності.

Саме лише посилання в заяві на придбання цього транспортного засобу за кошти виручені від продажу спільного майна подружжя, без надання суду відповідних доказів та наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення заяви в цій частині.

За встановлених обставин та вимог закону, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб Dodge Journey, 2013 року випуску, д.н. НОМЕР_1 . Крім того, накладення арешту на даний автомобіль поряд з іншим способом забезпечення позову є неспівмірним із заявленими вимогами, так як вартість майна, на яке накладено арешт, перевищує суму позову.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_1 убачається, що предметом спору між сторонами є поділ майна подружжя із ціною позову 553971,50 грн, а тому застосоване судом забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме і нерухоме майно, яке належить на праві власності ОСОБА_1 в межах ціни позову 553971,50 грн, є співмірним у відношенні із заявленими позовними вимогами, необхідним та достатнім заходом забезпечення позову, з метою запобігання негативних наслідків у вигляді можливого невиконання або утруднення виконання рішення суду у майбутньому.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність у відповідача наміру ухилятися від виконання можливого рішення суду не виключають можливості забезпечення позову у застосований судом спосіб.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не були додержані норми процесуального права та не правильно застосовані норми матеріального права.

Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб Dodge Journey, 2013 року випуску, д.н. НОМЕР_1 , з постановленням нового судового рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову в цій частині на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, у зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм процесуального права та неправильним застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367- 369, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Моісеєнка Василя Володимировича задовольнити частково.

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 березня 2024 року скасувати в частині накладення арешту на транспортний засіб та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову в частині накладення арешту на транспортний засіб Dodge Journey, 2013 року випуску, д.н. НОМЕР_1 .

В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

В. Ю. Рунов