Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/1322/23

Номер провадження: 2-о/511/7/24

20 серпня 2024 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Теренчук Ж. В.,

секретаря судового засідання Ніколас С.О.,

за участю:

заявника ОСОБА_1 ,

представника заявника адвоката Фунтасової А.Л. (дистанційно)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Роздільна Одеської області в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту постійного проживання особи на території України,

в с т а н о в и в:

Короткий зміст поданої заяви.

ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року і 13 листопада 1991 року.

Встановлення даного факту потрібно заявниці для отримання громадянства України.

В заяві зазначила, що вона народилася в с. Милешти Ниспоренського району Республіки Молдови 20 лютого 1964 року. Її мати, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянка України постійно проживала і була зареєстрована на території України, що підтверджується її паспортом. Вона з 1974 року проживає в с.Щербанка , навчалася та закінчила 5 класів Щербанської середньої школи Роздільнянського району Одеської області. . З 28.03.1981 року по 28.05.1986 року працювала робітницею у радгоспі ім. Суворова с.Щербанка Роздільнянського району Одеської області. .

ІНФОРМАЦІЯ_2 у пологовому будинку в селі Лиманське Роздільнянського району, вона народила свою першу дитину, доньку ОСОБА_3 . Далі, в 1986 року по 1990 рік, її чоловік ОСОБА_4 переїхав до села Арбузинка Арбузинського району Миколаївської області у зв`язку з тим, що отримав там роботу у колгоспі «Україна» .

У 1987 році, вона тимчасово приїхала до свого чоловіка ОСОБА_5 в село Арбузинка Миколаївської області та там народила доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . ІНФОРМАЦІЯ_4 вона народила сина ОСОБА_7 , Після чого залишилась у селі Арбузинка та працювала дояркою в колгоспі «Україна» по 1990 рік до поки не завагітніла знову

ІНФОРМАЦІЯ_5 вона офіційно одружилася з ОСОБА_4 .

З 07.06.1993 року по 01.01.1997 року працювала робітницею та дояркою у радгоспі ім. Суворова с.Щербанка Роздільнянського району Одеської області.

Вона отримувалал паспорт громадянки СРСР , однак його втратила дуже давно. Новий паспорт не от римувалал. Вже багато років вона не може отримати паспорт громадянина України, через що знаходиться у вкрай вразливому становищі, адже через відсутність дійсних документів, що посвідчують особу, вона позбавлена можливості реалізувати низку своїх фундаментальних прав і свобод: офіційно працевлаштуватися та отримувати дохід, отримати медичну допомогу і лікування, отримувати соціальний захист, пенсію тощо. Тому на підставі наданих нею доказів просила її заяву задовольнити.

Процесуальні документи.

30.06.2023 року на адресу суду надійшли письмові пояснення Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області , в яких вона просять відмовити в задоволенні даної заяви посилаючсиь на те, що що заявником було порушено процедуру звернення до суду по справам щодо встановлення факту проживання на території України, а саме: заявник не звернувся до територіального підрозділу ГУ ДМС України в Одеській області з заявою встановленого зразка про набуття чи встановлення належності до громадянства України, а отже заявник не використав всі можливості для отримання статусу громадянина України та звернення до суду із заявою про встановлення факту є передчасним, у зв`язку з чим просили суд залишити без розгляду вищевказану заяву про встановлення факту, оскільки наявний спір про право. Також просили звернути увагу , що у змісті наданих суду письмових доказів наявні суперечності, неточності, то останні не можливо сприймати як докази у даній цивільній справі, які достовірно підтверджують факт проживання ОСОБА_1 в 1991 році на території України.. Також просили справу розглядати без участі їх представника. (а.с.47)

15.09.2023 року на адресу суду надійшли заперечення на письмові пояснення ГУДМС України в Одеській області, відповідно до яких представник заявника адвокат Фунтасова А.Л. просила суд , врахувати, що надані ними довідки, зокрема щодо проживання на території України ОСОБА_1 є належними доказами проживання її на території с.Щербанка Роздільнянського району Одеської області. Просили врахувати, що заявниця народилася на території колишнього СРСР , але все своє життя проживала на території України. (а.с.65)

Процесуальні дії по справі.

17 березня 2023 року ухвалою суду відкрито провадження по справі в порядку окремого провадження та призначено справу до розгляду. (а.с.42)

15 вересня 2023 року відмовлено в задоволенні клопотання Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про закриття провадження у справі, так як даний спір повинен розглядатися в позовному провадженні. (а.с.71)

Позиції сторін в судовому засіданні.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала подану заяву та суду показала, що вона з 1974 року проживає, працює та навчається на території України. Її мати громадянка України. Іх сім"я весь цей час проживає в с.Щербанка Роздільнянського району, в цьому селі навчалался в школі, працювалал в колгоспі дояркою. Дуже давно втратила паспорт громадянки СРСР, вела такий спосіб життя, що фактично за межі України не виїзжала. Народила в Україні трьох дітей, які отримали вже громадянство України. . Одружилася з чоловіком на території Республіки Молдова, так як там його батьки робили весілля. Чоловік її також весь час живе і працює в Україні. Трудовою книжкою вона підтверджує, що працювала в Україні. В книжці відсутній деякий період її роботи, так як колгоспи ліквідувалися, роботи офіційної не було, а також в 90-х роках вона була зайнята доглядом за дітьми, не працювала. Вона не має іншого громадянства. Тому просила її заяву задовольнити.

Представник заінтересованої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області про розгляд заяви повідомлявся належним чином, до суду через канцелярію подали письмові пояснення, в яких заперечували проти задоволення вимог ОСОБА_1 , просив справу розглядати у відсутність їх представника.(а.с.)

Фактичні обставини справи .

ОСОБА_1 (дівоче прізвище ОСОБА_8 ), народилася в с. Милешти Ниспоренського району Республіки Молдови 20 лютого 1964 року, що підтверджується свідоцтвом про народження від 31.01.1986 року серії НОМЕР_1 , виданим на російській мові у Республіці Молдова.(а.с.8) ЇЇ батьки ОСОБА_2 та ОСОБА_9 . (а.с.8)

Мати заявниці - ОСОБА_2 , громадянка України, що підтверджується копією паспорту, виданого на ім`я ОСОБА_2 серії НОМЕР_2 . (а.с.9) Зареєстрована по місцю проживання за адресою с.Щербанка Роздільнянського району Одеської області з 1987 року.

Згідно Довідки Щербанської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Роздільнянської районної ради за №4 від 23.01.2019 року ОСОБА_10 навчалася у період часу з 01.09.1974 року по 25.04.1978 року в Щербанській середній школі Роздільнянського району Одеської області. (а.с.11)

Згідно довідки Щербанської сільської ради Роздільнянського району за № 36 від 22.01.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 дійсно проживає в с. Щербанка з 1974 року без реєстрації у зв`язку з відсутністю документу, що посвідчує особу. (а.с.12)

Із копії трудової книжки серії НОМЕР_3 від 02.06.1986 року, виданої на ім`я ОСОБА_11 господарством радгоспом ім.Суворова с.Щербанка Одеської області Україна судом встановлено, що в періоди :

- з 28.03.1981 року по 28.05.1986 року заявниця працювала робітницею 3 відділення у радгоспі ім. Суворова с.Щербанка Роздільнянського району Одеської області ;

- з 07.06.1993 року по 01.01.1997 року заявниця працювала робітницею 2 відділення та дояркою у радгоспі ім. Суворова в с.Щербанка Роздільнянського району.(а.с.13)

З 1986 року по 1990 рік згідно наданих суду особових рахунків ОСОБА_1 , витребуваних із Об`єднаного трудового архіву Арбузинської селищної ради від 15.01.2024 року за №32 ОСОБА_1 працювала в колгоспі «Україна» с.Арбузинка Арбузинського району Миколаївської області. (а.с.104,105)

26 вересня 1991 року заявниця одружилася з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 29.03.1995 року серії НОМЕР_4 .(а.с.14)

Згідно довідки Щербанської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 02.09.1999 року ОСОБА_1 дійсно проживала на території села Щербанка Роздільнянського району Одеської області та була багатодітною матір`ю, мала на своєму утриманні дітей: 1) ОСОБА_6 , 1987 року народження;2) ОСОБА_7 , 1989 року народження;3) ОСОБА_12 , 1991 року народження.

Довідкою Щербанського старостинського округу виконавчого комітету Лиманської селищної ради за №21 від 19.02.2021 року , виданою на на ім`я ОСОБА_1 підтверджено, що мати заявниці ОСОБА_13 дійсно була зареєстрована на території Щербанської сільської ради 22.01.1987 року. Також у даній довідці зазначено, що ОСОБА_1 за дівочим прізвищем " ОСОБА_8 " зареєструвала своє місце проживання на території Щербанської сільської ради 23.12.1982 р., а потім змінила прізвище на « ОСОБА_14 » та зареєструвалась 22.07.1986 року, після чого 03.08.1986 року була виписана. Так, згідно по господарських книг Щербанської сільської ради: особистий рахунок № НОМЕР_5 (1983-1986), особистий рахунок № НОМЕР_6 ( НОМЕР_7 ), особистий рахунок № НОМЕР_8 (1991-1995) - гр-ка ОСОБА_1 проживала на території Щербанської сільської ради та проживає на теперішній час.(а.с.25).

Донька заявниці - ОСОБА_6 згідно наданої суду копії паспорту серії НОМЕР_9 є громадянкою України.(а.с.28)

Чоловік заявниці ОСОБА_4 також є громадянином України, що підтверджується копією паспорту серії НОМЕР_10 , виданого Роздільнянським РВ ГУМВС України в Одеській області.(а.с.26)

Також є громадянином України і син заявниці ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується копією його паспорту серії НОМЕР_11 , виданого Роздільнянським РВ ГУМВС України в Одеській області. (а.с.30)

07.09.2005 року заявниця зверталася через Щербанську сільську раду Роздільнянського району Одеської області до відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб м. Роздільна з заявою для реєстрації за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .(а.с.16)

17.03.2006 року заявниця повторно через Щербанську сільську раду Роздільнянського району Одеської області зверталася до відділу у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб м. Роздільна з заявою для реєстрації за місцем проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 .(а.с.19)

Згідно відповіді Роздільнянського районного відділу ГУ ДМС в Одеській області за вихідним номером 1/6/5141-21/5141/103-21 від 18.02.2021 року заявниці відмовлено у наданні громадянства України.(а.с.22)

Крім наданих суду письмових доказів , факт постійного проживання ОСОБА_1 на території Україні в суді підтвердили допитані в якості свідків, зокрема ОСОБА_15 , яка є мешканкою с.Щербанка Роздільнянського району Одеської області і з 2021 року займає посаду старости Щербанського старостинського округу. Вона показала в суді, що знає ОСОБА_1 , так як разом працювали в ГОХ ім.Суворова, вона працювала на той час касиром це було в 1990 роках, ОСОБА_1 весь час працювала на фермі на різних роботах, чоловік її з Молдови, однак працював і жив в Україні, вони одружилися і ОСОБА_1 народила дітей в Україні. Будинок, в якому вони проживають в с.Щербанка зареєстрований на її чоловіка. Таким чином підтвердила, що ОСОБА_1 в 1991-1992 роках проживала на території України, а загалом з 1974 року.

Також допитана в суді в якості свідка ОСОБА_16 , суду показала, що проживає в с.Щербанка з 1975 року, знає родину ОСОБА_1 Познайомилася з нею, так як в 1991 році разом народжували дітей в роддомі, були вагітні. ОСОБА_1 весь час проживала в с.Щербанка, працювала на фермі дояркою разом з її матір`ю.

Також факт постійного проживання ОСОБА_1 в Україні підтвердили в суді допитані в якості свідків її діти ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та чоловік ОСОБА_4 .

Заявниця на підставі наданих доказів просила встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

Нормативно - правове обгрунтування та ви сновки суду.

Статтею 15 ЦК передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Положеннями ст. 5 ЦПК встановленні способи захисту, які застосовуються судом. Так, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до правового висновку, викладено у постанові ОП ВС від 22.05.2022 року у справі №539/4118/19 визначений у частині першій статті 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. При цьому суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: - згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; - чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Листом Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України, або набрання чинності Законом від 18 січня 2001 року «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України, відповідно до Закону України «Про громадянство України».

Для встановлення факту належності до громадянства України, залежно від підстав цього встановлення, предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України, станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України, станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання дитини на території України, станом на 24 серпня 1991 року, або станом на 13 листопада 1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала, станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року; постійного проживання особи на території України чи УРСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. У зазначених справах як заінтересовані особи повинні брати участь відповідні органи служб громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб.

Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Законом України «Про громадянство України»,а також Указом Президента України, від 27 березня 2001 рок,у № 215/2001 , яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.( далі Порядок №215/2001)

Так відповідно до п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» 13 листопада 1991 року, проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Згідно з п. 8 Порядку № 215/2001 для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону, особа, яка станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає, зокрема, судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України, станом на 24 серпня 1991 року.

Відповідно до п. 9 Порядку №215/2001 для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону, особа яка проживала на території України станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає: в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року.

Заявниця просить встановити факт її постійного проживання на території України з метою набуття громадянства України на підставі п.1,2 ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянствоУкраїни».

Оскільки, заявниця втратила паспорт громадянина колишнього СРСР з відмітками про прописку, для отримання паспорта громадянина України їй попередньо необхідно встановити належність до громадянства України шляхом встановлення юридичного факту постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року у судовому порядку.

Суд вважає, що наданими у справі доказами ОСОБА_1 довела, що фактично з 1974 року постійно проживає на території України, в Україні проживала її мати, вона в Україні ходила до школи, працювала в Україні на підприємствах дояркою, ніколи не втрачала з державою зв`язку, не отримувала інше громадянства, дані , які містяться в місцевих органах самоврядування та дані про її трудову діяльність на території України свідчать про те, що вона дійсно постійно проживала в Україні. Діти ОСОБА_1 , народжені в Україні та отримала громадянство України, також громадянином України є її чоловік.

Належними доказами її проживання в Україні саме в 1991 році є довідки Щербанської селищної ради Роздільнянського району Одеської області, достовірність даних у яких сумніву не викликає з огляду на наступне.

Так достовірними та належними доказами постійно проживання заявниці в Україні є впершу чергу дані її трудової книжки та дані трудового архіву Арбузинської селищної ради Миколаївської області. Так судом встановлено, що : - з 28.03.1981 року по 28.05.1986 року заявниця працювала у радгоспі ім. Суворова с.Щербанка Роздільнянського району Одеської області;- з 1986 року по 1990 рік в колгоспі «Україна» с.Арбузинка Арбузинського району Миколаївської області; - з 07.06.1993 року по ІНФОРМАЦІЯ_9 радгоспі ім. Суворова в с.Щербанка Роздільнянського району Одеської області.

Між тим даними про трудову діяльність не підтверджений період постійного проживання заявниці в Україні починаючи з 1990 року по червень 1993 року.

Однак суд вважає, що впершу чергу довідками Щербанської селищної ради Роздільнянського району, даними про народження її дітей ОСОБА_1 довела, що вона в цей час була в Україні, була вагітна, в 1991 році народила в Україні сина ОСОБА_12 , а відтак постійно проживала в Україні.

Довідки Щербанської селищної ради Роздільнянського району №21 21 від 19.02.2021 року, № 36 від 22.01.2019 року щодо постійного проживання ОСОБА_1 в Україіні з 1974 року не протирічать іншим письмовим доказам у справі і повністю узгоджуються з показами свідків, а також доповнюють їх.

Також приймаючи дане рішення на користь заявниці суд керується правовим висновком, викладеним у постанові ОП ВС у справі № 539/4118/19 від 23.05.2022 року , в якому суд зазначив, що:

- якщо метою особи, яка звертається до суду для встановлення юридичного факту, є встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 статті 3 Закону України «Про громадянство України», предметом судового розгляду може бути заява такої особи про встановлення факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року.

- разі коли метою особи, яка звертається до суду для встановлення юридичного факту, є оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням, предметом судового розгляду може бути заява такої особи про встановлення факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Встановлення юридичного факту проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року не має юридичного значення у такому випадку.

- сама собою наявність у особи громадянства іншої держави не є підставою для відмови в задоволенні заяви про встановлення факту проживання такої особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року.

- лише неподання до суду доказів зобов`язання припинити іноземне громадянство (підданство) особою, яка звертається із заявою про встановлення юридичного факту її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, не є підставою для відмови у задоволенні заяви про встановлення факту, оскільки таке зобов`язання подається особою при зверненні до уповноваженого органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері громадянства, для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням (стаття 8 Закону).

Тому заперечення міграційної служби проти задоволення вимог заявниці на підставі того, що недотримано порядку звернення її до суду, неподано докази відсутності громадянства іншої держави не грунтуються на законі.

Суд вважає, що прийняття рішення про встановлення факту постійного проживання заявниці ОСОБА_1 на території України не створює будь-яких самостійних юридичних наслідків, які б призвели до безпосереднього набуття ним громадянства України. Встановлення вказаного факту є лише одним з чинників, потрібних для отримання ОСОБА_1 громадянства України у встановленому законом порядку.

Відповідно до Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України, від 27 березня 2001 року № 215 та у відповідності до норм Закону України «Про громадянство України», вказане рішення разом з іншими документами є підставою для отримання ОСОБА_1 громадянства України.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку щодо необхідності встановлення юридичного факту постійного проживання ОСОБА_1 станом на 1991 рік, у тому числі, станом на 24 серпня 1991 року та 13 листопада 1991 року.

Положенням ч.1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим, відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 19, 89, 259, 263-265, 268, 273, 293-294, 305-309 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання особи на території України, - задовольнити.

Встановити факт постійно проживання на території України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , уроженки с.Милешти Ниспоренського району Республіки Молдова станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, а у випадку оголошення вступної та резолютивної частини протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення . Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ж. В. Теренчук