Справа № 569/565/24
УХВАЛА

22 лютого 2024 року місто Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді - Галінської В.В.

секретар судового засідання - Калетинець Т.В.

учасники справи:

заявник ОСОБА_1

заінтересована особа відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Акціонерне товариство «Сенс Банк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із скаргою дії/бездіяльність відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції та просить визнати протиправною бездіяльність відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, щодо скасування арешту нерухомого майна (запис про обтяження 8381562), зареєстрований 20.01.2009 року в Єдиному реєстрі заборон відчужень об`єктів нерухомого майна на підставі постанови б/н від 20.01.2009 року.. Зняти арешт із всього нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), відомості про який містяться в записі про обтяження № 8381562 в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зареєстроване на підставі постанови б/н від 20.01.2009 винесеної відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції. Зобов`язати відділ державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства зняти арешт із всього нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), відомості про який містяться в записі про обтяження № 8381562 в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зареєстроване на підставі постанови б/н від 20.01.2009 винесеної відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції.

Свою скаргу заявник обґрунтовує тим, що згідно відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 20.01.2009 о 12:30:52 за реєстраційним номером № 8381562 реєстратором: Рівненською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, щодо ОСОБА_1 було зареєстровано тип обтяження - арешт нерухомого майна, невизначене майна, все нерухоме майно. Підставою обтяження вказано постанова, б/н, від 20.01.2009 відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції. У зв`язку з тим, що в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна містяться запис про обтяження №8381562 заявник позбавлений можливості розпоряджатись своїм нерухомим майном. Згідно інформації, яка міститься в Єдиному реєстрі боржників, боргові зобов`язання у ОСОБА_1 відсутні. Також з інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, щодо ОСОБА_1 виконавчі провадження відсутні. 08.12.2023 року до відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції було направлено заяву з проханням зняти арешт накладений постановою, без номеру від 20.01.2009 року. Листом № 3930 від 03.01.2024 відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в знятті арешту було відмовлено,

Заявник вказує, що правонаступником активів та зобов`язань АТ «Укрсоцбанк" з 15 жовтня 2019 року стало АТ "Альфа-Банк", з 1 грудня 2022 року Альфа-Банк (Україна) офіційно змінив назву на Акціонерне товариство "СЕНС БАНК". Зобов`язання перед Акціонерним товариством "СЕНС БАНК" у ОСОБА_1 відсутні. Таким чином існування відомостей, в реєстрі, про арешт нерухомого майна, порушує права та законні інтереси ОСОБА_1 , оскільки унеможливлює володіння, користування та розпоряджання майном. 08.12.2023 року відповідачу було надіслана заява про зняття арешту, однак арешт не було знято, а тому позивач змушений звернутися до суду.

Відділом державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції подано до суду відзив, у якому представник зазначає, що, вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 10864423 з виконання виконавчого листа №2-7360 виданого 19.12.2008 Рівненським міським судом Рівненської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБ "Укрсоцбанк" солідарно боргу в сумі 93255,51грн. 19.01.2009 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 20.01.2009 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно ОСОБА_1 та зареєстровано обтяження № 8381562 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. 26.06.2015 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІУ від 21.04.1999 з підстав відсутності у боржника майна з правом повторного пред`явлення до виконання. В грудні 2023 року до Відділу надійшла заява від адвоката Косіва С.П. представника ОСОБА_1 з проханням зняти арешт накладений постановою від 20.01.2009 (запис про обтяження 8381562) зареєстрованого 20.01.2009 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. Відділом надано відповідь 03.01.2024 за вихідним номером 3930 на звернення ОСОБА_2 , що враховуючи, що рішення суду фактично не виконано і жодних доказів виконання боржником виконавчого документа не надано, відсутні підстави для зняття арешту з майна боржника. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону(частина п`ята статті 47 Закону № 606-ХІV).

Згідно з частиною другою статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21.04.1999 у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Повернення виконавчого документа стягувачу по п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21.04.1999 не є підставою для зняття арешту з майна боржника згідно ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 21.04.1999. Отже, з огляду на наведені норми Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІУ від 21.04.1999, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, виконавче провадження не є закінченим, а тому відсутні підстави для знаття арешт з майна заявника..

Ухвалою суду від 22 січня 2024 року прийнято до розгляду скаргу, судове засідання призначено на 01 лютого 2024 року з повідомленням (викликом) сторін.

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримав скаргу, просив її задовільнити.

Представник Відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) Матвійчук І.О. в судовому засіданні вимоги скарги не визнала, з підстав, що зазначені у відзиві, просила відмовити в її задоволенні.

Заслухавши виступи учасників справи, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, суд встановив наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що згідно архівних даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень (спецрозділ) в період з 19.01.2009 року по 26.06.2015 року у Рівненському міському відділі ДВС ГТУЮ у Рівненській області перебувало виконавче провадження №10864423 з виконання виконавчого листа Рівненського міського суду №2-7360, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБ «Укрсоцбанк» солідарно боргу в сумі 93255,51 грн.

19.01.2009 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

20.01.2009 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все майно ОСОБА_1 та зареєстровано обтяження № 8381562 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

26.06.2015 державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 з підстав відсутності у боржника майна з правом повторного пред`явлення до виконання.

Як зазначає заявник згідно інформації, яка міститься в Єдиному реєстрі боржників, боргові зобов`язання у ОСОБА_1 відсутні. Також з інформації, яка міститься в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень, щодо ОСОБА_1 виконавчі провадження відсутні.

08.12.2023 року до відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції представником заявника Косівим С. було направлено заяву з проханням зняти арешт накладений постановою, без номеру від 20.01.2009 року.

Листом № 3930 від 03.01.2024 відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в знятті арешту було відмовлено у зв`язку з відсутністю законних підстав для зняття арешту з майна боржника.

Відповідно дост.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до ст. 38 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до висновків ВС у постанові від 13.07.2022 у справі №2/0301/806/11, провадження №61-3814св22, застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

У даному випадку відмова в задоволенні скарги щодо зняття арешту, накладеного на майно ОСОБА_1 у межах виконавчого провадження № №10864423 унеможливить у подальшому здійснення майнових прав заявника.

Наявність протягом тривалого часу (більше 15 років) не скасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 60 Закону України „Про виконавче провадження» з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. В інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цьогоКодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов"язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.260,353,447,450-451 ЦПК України , суд -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - задовольнити.

Визнати протиправною бездіяльність відділу державної виконавчої служби у місті Рівному Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо скасування арешту нерухомого майна.

Зняти арешт із всього нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), відомості про який містяться в записі про обтяження № 8381562 в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, зареєстроване на підставі постанови б/н від 20.01.2009 внесеної відділом державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено Цивільно процесуальним кодексом.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя -