КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2/947/5244/24
УХВАЛА

14.11.2024 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі у залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

27.08.2024 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, в якій позивачка просить суд стягувати з відповідача на свою користь аліменти на неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше на 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подання позову та до досягнення ним повноліття.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільна справа за вказаною позовною заявою була розподілена судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 28.08.2024 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено дату, час і місце проведення судового засідання з повідомленням сторін по справі на 09 жовтня 2024 року о 10 годині 00 хвилин.

Також на стадії відкриття виконавчого провадження, судом було встановлено, що зазначена позивачкою у позові адреса її місця проживання, як: АДРЕСА_1 , є адресою її зареєстрованого місця проживання, що підтверджується відповіддю №758089 від 28.08.2024 з Єдиного державного демографічного реєстру.

Крім того, судом було встановлено, що представництво інтересів позивача здійснюються адвокатом Губською Христиною Юріївною, а відтак особою, яка зобов`язана у відповідності до приписів статті 14 ЦПК України мати зареєстрований електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

Статтею 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Приймаючи вказане, сповіщення позивача про дату, час і місце розгляду справи на 09 жовтня 2024 року о 10 годині 00 хвилин здійснювалось судом шляхом скерування копії ухвали суду від 28.08.2024 року та судової повістки в електронній формі до електронного кабінету представника позивача адвоката Губської Христини Юріївни в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.

У відповідності до наявних в матеріалах справи довідок про доставку електронних документів вбачається, що до електронного кабінету адвоката Губської Христини Юріївни в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі по справі №947/26483/24 були доставлені наступні документи:

- 28.08.2024 року о 18:45:20 копія ухвали судді про відкриття провадження від 28.08.2024 року по справі №947/26483/24;

- 29.08.2024 о 13:55:16 судова повістка про виклик до судового засідання по справі №947/26483/24.

Відповідно до ч.8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є зокрема день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки до електронного кабінету особи.

Суд зазначає, що вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі (ч.5 ст. 130 ЦПК України).

Отже, починаючи з 01 вересня 2024 року представник позивача є належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи призначеного на 09 жовтня 2024 року о 10 годині 00 хвилин, що у відповідності до приписів ч.5 ст. 130 ЦПК України є також свідченням повідомлення позивачки про дату, час і місце розгляду справи.

Однак, до судового засідання призначеного на 09 жовтня 2024 року о 10 годині 00 хвилин сторони по справі не з`явились, у тому числі позивач ОСОБА_1 та її уповноважений представник адвокат Губська Х.Ю.

Разом з тим, за день до судового засідання по справі 08.10.2024 року до суду в електронній формі надійшла заява від представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 про відкладення судового засідання для ознайомлення з матеріалами справи і надання строку на підготовку відзиву на позовну заяву.

За наслідком викладеного, оскільки процесуальний строк для надання відповідачем відзиву на позовну заяву не закінчився, судом призначене на 09.10.2024 року судове засідання було відкладено на 14 листопада 2024 року о 10 годині 30 хвилин.

Сповіщення позивача про дату, час і місце розгляду справи на 14 листопада 2024 року о 10 годині 30 хвилин здійснювалось судом шляхом скерування судової повістки в електронній формі до електронного кабінету представника позивача адвоката Губської Христини Юріївни в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.

У відповідності до наявної в матеріалах справи довідки про доставку електронного документу вбачається, що до електронного кабінету адвоката Губської Христини Юріївни в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі по справі №947/26483/24 було доставлено 09.10.2024 о 20:35:25 судова повістка про виклик до судового засідання по справі №947/26483/24.

Отже, починаючи з 11 жовтня 2024 року представник позивача є належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи призначеного на 14 листопада 2024 року о 10 годині 30 хвилин, що у відповідності до приписів ч.5 ст. 130 ЦПК України є також свідченням повідомлення позивачки про дату, час і місце розгляду справи.

Однак, до судового засідання призначеного на 14 листопада 2024 року о 10 годині 30 хвилин сторони по справі не з`явились, у тому числі позивач ОСОБА_1 та її уповноважений представник адвокат Губська Х.Ю.

Разом з тим, за проміжок часу між судовими засіданнями, до суду від представника позивача 28.10.2024 року в електронній формі надійшло клопотання про відкладення судового засідання з підстав надання часу для врегулювання питання мирним шляхом.

Розглядаючи дане клопотання в судовому засіданні 14.11.2024 року судом встановлено, що представником позивача до клопотання не надано жодних доказів на підтвердження існування поважних причин, які зумовили не можливість з`явитись до судового засідання, враховуючи повторність неявки сторони позивача до судового засідання. Судом також приймається, що повідомлений стороною позивача намір про врегулювання спору мирним шляхом, у тому числі з урахуванням відсутності будь-якого підтвердження сторони відповідача з вчинення цих дій, не є підставою для неявки до судового засідання, а також не свідчить про поважність причин неявки до судового засідання.

За наслідком чого, судом в судовому засіданні 14.11.2024 року ухвалено відмовити у задоволенні вказаного клопотання представника позивача з підстав його необґрунтованості.

Враховуючи вказані обставини, приймаючи повторну неявку сторони позивача до судового засідання, оглянувши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Частиною 1 статті 279 ЦПК України врегульовано, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Статтею 223 ЦПК України врегульовані наслідки неявки в судове засідання учасника справи, відповідно до яких зокрема передбачено наступне.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав зокрема:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі зокрема:

1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки;

2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Поряд з цим, частиною п`ятої вказаної статті встановлено, що у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Пунктом 3 ч.1 ст. 257 ЦПК України врегульовано, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо зокрема належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у підготовче засідання чи в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Отже, залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення на стадії підготовчого провадження по справі або стадії розгляду справи по суті, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.

Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання (у тому числі підготовче) позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду.

Також, враховуючи редакцію статті 257 ЦПК України, з урахуванням внесених змін Законом № 3200-IX від 29.06.2023, залишення позову без розгляду здійснюється судом за наявності вказаних причин як на стадії підготовчого провадження, так і на стадії розгляду справи по суті.

На підставі вищевикладеного, суд доходить до висновку про встановлення двох поспіль неявок сторони позивача (позивачки та її представника) до призначених судом судових засідань по справі які були призначені на 0910.20.24 року та 14.11.2024 року без поважних причин.

Щодо повідомлених представником позивача підстав для відкладення судового засідання, суд зазначає, що як вже встановлено, повідомлений стороною позивача намір про врегулювання спору мирним шляхом, без надання жодних доказів на підтвердження існування поважних причин, які зумовили не можливість з`явитись до судового засідання, враховуючи повторність неявки сторони позивача до судового засідання, з урахуванням відсутності будь-якого підтвердження сторони відповідача з вчинення цих дій щодо врегулювання спору мирним шляхом, не є підставою для неявки до судового засідання, а відтак не є поважною причиною для нез`явлення до судового засідання.

Судом враховується, що стороною позивача не надано заяв про розгляд справи за її відсутності.

За наслідком викладеного, приймаючи положення статті 223 ЦПК України та 257 ЦПК України, суд вважає наявними підстави для залишення позову без розгляду.

Крім того, судом враховується, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами.

Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Правове значення в такому разі має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 759/6512/17, провадження № 61-4437св20, від 07 грудня 2020 року у справі № 686/31597/19, провадження № 61-15254св20, від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18, провадження № 61-2329св20.

Верховний Суд у постанові від 20 січня 2021 року у справі № 450/1805/18, провадження № 61-2329св20 зазначив, що норма, передбачена частиною п`ятою статті 223 ЦПК України, дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи. З огляду на викладене суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову без розгляду з тих підстав, що належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився у судове засідання, що передбачено частиною п`ятою статті 223 та пунктом 3 частини першої статті 257 ЦПК України. Разом з тим Верховний Суд зазначає, що згідно з частиною другою статті 257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Ініціювавши судовий розгляд справи, позивач насамперед повинен активно використовувати визначені законом процесуальні права, здійснювати їх з метою, з якою такі права надано. Реалізація особою процесуальних прав невіддільна від виконання нею процесуального обов`язку щодо сприяння встановленню в судовому процесі дійсних обставин у справі з метою отримання правосудного судового рішення.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 січня 2023 року у справі № 9901/278/21, провадження № 11-126заі22.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції.

Сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення ЄСПЛ у справі «Каракуця проти України», заява № 18986/06, від 16 лютого 2017 року).

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язки добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу; заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (постанови Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 643/856/15-ц (провадження № 61-8953св20), від 21 грудня 2020 року у справі № 484/146/16-ц (провадження № 61-3299св20)).

Додатково суд враховує, що прецедентна практика ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення у справі «Станков проти Болгарії» від 12 липня 2007 року).

У рішеннях від 28 жовтня 1998 у справі «Осман проти Сполученого королівства» та від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) роз`яснив, що реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя, держави-учасниці цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони й обмеження, зміст яких полягає в запобіганні безладного руху в судовому процесі.

Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, серед іншого, розумність строків розгляду справи судом (п. 10 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту.

Суд зобов`язаний присікати недобросовісні дії позивача та залишати позов без розгляду у разі повторної неявки належно повідомленого позивача, від якого не надійшло заяви про розгляд справи без його участі. Це забезпечує дотримання судом строків розгляду справи та балансу інтересів сторін спору (постанови Верховного Суду, від 24 квітня 2019 року у справі № 757/23967/13-ц, провадження № 61-17220св18, від 28 жовтня 2021 року у справі № 465/6555/16-ц, провадження № 61-9020св21, від 12 травня 2022 року у справі № 645/5856/13-ц, провадження № 61-2876св20).

У рішенні від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03, у справі «Цихановський проти України» ЄСПЛ зазначив «:…. саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні».

Приймаючи вищевказані положення законодавства, суд вважає, що неявки сторони позивача до судових засідань, призводять до неможливості розгляду справи.

Судом враховується, що провадження в даній справі відкрито ухвалою суду від 28.08.2024 року в порядку спрощеного позовного провадження.

Статтею 275 ЦПК України врегульовано, що суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Отже, в порушення зазначених норм процесуального права та не зважаючи на прийняті судом заходи зі сприяння реалізації позивачем своїх прав, позивач не виконав покладених на нього процесуальних обов`язків та не вчинив дії з прийняття участі в судових засіданнях, будучи ініціаторами цього судового провадження та не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, а неявки сторони позивача без поважних причин призводять до неможливості розгляду справи, а також порушення судом строків розгляду справи, враховуючи сплив шести десятиденного строку на розгляд даної справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Також, суд зазначає, що представником позивача адвокатом Губською Х.Ю. у клопотанні від 28.10.2024 року про відкладення судового засідання призначеного на 14.11.2024 року зазначено про розгляд справи лише за участі позивачки та відповідачки, а також про категоричну незгоду на розгляд справи за їх відсутності.

Приймаючи процесуальну поведінку позивача по справі з нез`явлення до судових засідань, а також відсутнє волевиявлення на розгляд справи за його відсутності, а навпаки висловлене волевиявлення на розгляд справи лише в присутності сторони позивача, а відтак нез`явлення сторони позивача перешкоджає вирішенню спору за її відсутності, у зв`язку з чим суд вважає відсутніми підстави для розгляду справи за відсутності сторони позивача по справі за наявними матеріалами справи, оскільки нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

За наслідком вищевикладеного в цілому, суд дійшов висновку та вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, підлягає залишенню без розгляду.

Також дії суду не порушують права позивача, оскільки прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Отже, залишення позову без розгляду не порушує право позивача на доступ до суду, а є способом вжиття дій направлених на усунення неналежних виконань позивачем своїх процесуальних обов`язків та певною мірою заходом суду для протидіяння здійсненим перепонам для руху справи створюваними недобросовісними учасниками справи, оскільки недієздатність суду протидіяти такім діям є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Одночасно суд зазначає, що залишення позову без розгляду, не перешкоджає позивачеві повторному зверненню до суду з таким позовом, після усунення умов, що були підставою для залишення його заяви без розгляду.

Керуючись ст. ст. 257, 352-354 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) про стягнення аліментів залишити без розгляду.

Роз`яснити позивачеві, що залишення позову без розгляду, не перешкоджає повторному зверненню до суду з цим позовом, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Повний текст ухвали суду складено 14 листопада 2024 року.

Головуючий Калініченко Л. В.