Провадження № 22-ц 812/1277/24 Суддя першої інстанції Черенкова Н.П
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

03 вересня 2024 року м. Миколаї Справа № 490/5593/23

Миколаївський апеляційний сул у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Царюк JI.M.,

суддів - Базовкіної Т.М., Яворської Ж. М.,

при секретарі судового засідання Травкіній В.Р.,

без участі учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Сенс Банк» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2024 року, повний текст якого складено 17 червня 2024 року, ухвалене під головуванням судді Черенкової Н.П., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2023 року Акціонерне товариство «Сенс Банк» (далі - AT «Сенс Банк», Банк) звернулось до суду з позовом, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу з урахуванням інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Позов обґрунтовували тим, шо 23 лютого 2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» (далі - АКБ «Укрсоцбанк») та відповідач ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 640/78-К78, який було забезпечено порукою ОСОБА_2 на підставі договору поруки, укладеного 23 лютого 2007 року.

В подальшому відбулося зміни типу акціонерного товариства (кредитору), його найменування та приєднання до іншої банківської установи AT «Альфа- Банк», яка 12 серпня 2022 року також зміни свою назву на AT «Сенс Банк».

17 січня 2018 року Центральним районним судом м. Миколаєва ухвалено заочне рішення, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення підвалу літ. Апд., загальною площею 90,6 кв.м. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною продажу відповідно до іпотечної вартості, визначеною за згодою сторін у розмірі 420 160 грн. в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту №640/568-К568 від 09 червня 2008 року в сумі 428 264,39 грн. з якої: сума заборгованості за кредитом - 272 992,92 грн, заборгованість за відсотками - 131 390,30 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 8 058,01 грн. пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 15 823,17 грн.

В результаті не виконання договору кредиту № 640/78-К78 у відповідачів виникла заборгованість розрахована відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, яка станом на 23 лютого 2022 року становить 290 699.72 грн. складається з: суми заборгованості за ставкою 3% на кредитну заборгованість 47 115,67 грн; сума заборгованості за інфляційними витратами на кредитну заборгованість 243 584,05 грн.

Посилаючись на викладене. АТ «Сенс Банк» просило суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Сенс Банк» заборгованість розраховану на підставі частини 2 статті 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання за кредитним договором № 640/78-К78 від 23 лютого 2007 року у розмірі 290 699,72 грн.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Сенс Банк» відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України суму заборгованості у розмірі 43 479,10 грн. яка складається з: 33 268.91 грн - інфляційні втрати: 10 210.19 грн - 3% річних.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 .. ОСОБА_2 на користь АТ «Сенс Банк» судовий збір у розмірі по 326,17 грн з кожного.

Рішення суду мотивовано тим, що з ухваленням судом рішення у 2017 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України.

З урахуванням заяви відповідача про застосування загальної позовної давності суд в межах трирічного строку, вважав можливим за період з 16 червня 2020 року по 23 лютого 2022 року стягнути з відповідачів 33 268.91 грн - інфляційних втрат та 10 210.19 грн - три процентирічних.

Не погодившись з рішення суду АТ «Сенс Банк» подало апеляційну скаргу, де посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило змінити рішення в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що з ухваленням рішення про стягнення боргу у 2009 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за кредитним договором не припинилося та тривало до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання 21 квітня 2015 року. Відтак, кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення до 21 квітня 2015 року.

Внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум передбачених статтею 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних витрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за весь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги, що главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19. спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин.

Строк карантину неодноразово продовжувався, в останнє постановою від 25 квітня 2023 року №383, Кабінет Міністрів України режим надзвичайної ситуації та карантин на всій території України до 30 червня 2023 року.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту:

«Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на с трок дії такого карантину».

Крім цього, пунктом 19 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України зазначено, що на період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-1X, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану (зміни від 15 березня 2022 року).

Отже, слід дійти висновку, що строк позовної давності необхідно відраховувати з 12 березня 2017 року (оскільки з 12 березня 2020 року такий продовжено Законом).

Суд першої інстанції не врахував зазначених вимог закону, тому підстав для задоволення клопотання представника відповідачів про застосування позовної давності та відмову у позові з цих підстав у суду не було.

На день слухання справи від відповідачів відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Учасники справи у судові засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З огляду на зазначене, апеляційний суд, враховуючи приписи частини 2 статті 372 ЦПК України, розглянув справу без учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції та матеріалами справи встановлено, що 23 лютого 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір кредиту № 640/78-К78 відповідно до якого позивач надав відповідачу ОСОБА_1 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру користування грошові кошти в сумі 66 500,00 доларів США, зі сплатою 13.00 процентів річних за перший рік, подальший розмір процентів за користування кредитом підлягає щорічному перегляду, згідно з умовами пункту 2.6 цього договору та наступним порядком погашения суми основної заборгованості: з березня 2007 року по лютий 2017 року - щомісячно до 10 числа 554,00 дол. США; в лютому 2017 року - 574 долара з кінцевим терміном повернення основної суми заборгованості до 22 лютого 2017 року, на умовах, визначених цим договором.

У якості забезпечення виконання відповідачем зобов`язань за вищевказаним кредитним договором 23 лютого 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір, предметом якого с нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення підвалу лі. Адп. загальною площею 90,6 кв.м. що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності серії НОМЕР_1 . виданого виконавчим комітетом Миколаївської міської ради 06 лютого 2007 року на підставі рішення виконкому Миколаївської міської ради № 10 від 26 січня 2007 року, зареєстрованого Миколаївським МБТІ 06 лютого 2007 року в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 17734068, номер запису 1005, в книзі 10.

17 січня 2018 року Центральним районним судом м. Миколаєва у справі №490/4076/17 ухвалено рішення, яким позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 третя особа - ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено, звернуто стягнення на предмет іпотеки на нерухоме майно, а саме: нежитлове приміщення підвалу літ. Апд., загальною площею 90,6 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження з початковою ціною продажу відповідно до іпотечної вартості, визначеною за згодою сторін у розмірі 420 160 грн. в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту № 640/568-К568 від 09 червня 2008 року в сумі 428 264.39 грн. з якої: сума заборгованості за кредитом -272 992,92 грн, заборгованість за відсотками - 131 390.30 грн. пеня за несвоєчасне повернення кредиту - 8 058.01 грн, пеня за несвоєчасне повернення відсотків - 15 823,17 грн.

Рішення суду оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень, та набрало законної сили 19 лютого 2018 року.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2018 року виправлено описку в рішенні суду в написанні номеру кредитного договору з «640/568-К568» на"«640/78-К78».'

Згідно листа Центрального відділу ДВС у місті Миколаєві від 23 лютого 2024 року № 28331 виконавчі провадження з виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 січня 2018 року у справі № 490/4076/17 станом на 23 лютого 2024 року у Центральному відділі ДВС не перебувають.

Відповідно до наданого розрахунку вимог банку у вересні 2019 року відповідачами сплачено суму 227 077.64 грн в рахунок погашення боргу. Однак, в подальшому зобов`язання по кредитному договору відповідачами не виконувалася, а заборгованість у сумі 201 186.75 грн не сплачена.

Разом з тим, згідно розрахунку, наданого позивачем, заборгованість відповідачів за статтею 625 ЦК України, за період 18 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року, становить 290 699.72 грн, яка складається з: 3% річних - 47 115.67 грн: інфляційних втрат - 243 584.05 грн.

У відзиві на позовну заяву відповідачі заявили про застосування судом до правовідносин сторін загальної позовної давності.

За приписами частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогах відповідає не в повній мірі.

За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів га вимог апеляційної скарги.

За змістом положень частини 1 статті 526 ЦК України зобов`язання мас виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так. відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Таким чином з огляду на наведене наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за час прострочення.

Разом із тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Порядок відліку позовної давності наведено у статті 261 ЦК України.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК У країни доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (СОVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають позовну давність. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19).

Інститут позовної давності мас на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (СОVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли у цій справі.

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2023 року № 383 карантин було продовжено до 30 червня 2023 року і більш карантин не продовжували.

Згідно із положеннями статті 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індекс споживчих цін (індекс інфляції) - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць.

Відповідно до статті 3 нього Закону індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.

Отже, зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен місяць щодо якого обчислюється відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики: України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому до розрахунку мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Відповідно до статей 251, 252 ЦК строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка мас юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

За змістом статті 253 ЦК- якою визначені загальні правила визначення початку перебігу строку, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Як унормовано приписами частини 5 статті 261 ЦК за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

З аналізу наведених правових норм слід дійти висновку, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 ЦК, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, а позовну давність за цими зобов`язаннями слід обраховувати за кожен місяць з урахуванням положень частини 5 статті 261 ЦК з моменту, коли особа набула права пред`явити такі вимоги.

У даному випадку, судом першої інстанції встановлено, що позивач звернувся з позовом до суду 16 червня 2023 року та заявив вимоги про стягнення з відповідача інфляційних втрат за період з березня 2017 року по лютий 2022 року в розмірі 243 584.05 грн та 3% річних з 18 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року.

Колегія суддів зазначає, що невиконання грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, розмір боргу визначається за прострочення, що триває повний місяць, поки існує борі , та може бути визначено з урахуванням положень Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" у наступному місяці.

Отже, право кредитора вимагати суму боргу з урахуванням індексу інфляції за березень 2017 року виникло по закінченню березня 2017 року у квітні 2017 року, а саме з 11 квітня 2017, оскільки розмір індексу інфляції за березень 2017 року (101,8) опубліковано 11 квітня 2017 року у газеті "Урядовий кур`єр" № 68.

Позовну давність до вимоги про стягнення суми боргу з урахуванням індексу інфляції за березень 2017 року позивачем, не пропущено, оскільки право вимоги про стягнення інфляційних втрат - за березень 2017 року виникло з 11 квітня 2017 року, закінчення трирічного строку 11 квітня 2020 року припадає на період дії пункту 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, а тому позовна давність рахується продовженою до 30 червня 2023 року (останній строк продовження карантину), а відтак позивач, звернувся з позовом 16 червня 2025 року в межах загальної позовної давності.

Щодо вимог про стягнення 3% річних на суму боргу, то такі вимоги заявлені з 18 березня 2017 року, а відтак з урахуванням наведеного початок строку для обрахування позовної давності припадає на 18 квітня 2017 року, трирічний строк спливає 18 квітня 2020 року, а з урахуванням приписів пункту 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності позовна давність рахується продовженою до 30 червня 2023 року (останній строк продовження карантину), а відтак позивач, звернувся й з цими вимогами в межах загальної позовної давності.

З огляду на наведене, колегія суддів зазначає про обґрунтованість позовних вимог Банку про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за визначений позивачем період та у визначеному розмірі, а тому такі вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

В свою чергу, суд першої інстанції, дійшовши висновку про доведення позивачем існування суб`єктивного нрава па звернення до суду з вказаних; позовом і факт його порушення, наведеного вище не врахував, помилково обрахував та застосував загальну позовну давність, тим самим допустив неправильне застосування норм матеріального права в частині застосування інституту позовної давності.

Із урахуванням зазначеного, постанова суду апеляційної інстанції підлягає зміні в частині стягнення з боржника разом із поручителем нарахованих позивачем інфляційних втрат на суму борту (243 584.05 грн) та 3 % річних (47 115.67 гри) за період з 18 березня 2017 року по 23 лютого 2022 року у загальному розмірі 290 699.72 грн, розмір яких не оспорювався відповідачами.

Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те. що позовні вимоги АТ «Сенс Банк» щодо стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, нарахованих відповідно до статті 625 ЦК на суму основного боргу, який відповідачами не сплачено, заявлено у межах позовної давності, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, оскільки відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.

За приписами частини 4 статі 376 ЦПК України встановлено, що зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З урахуванням викладеного, відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині підлягає зміні.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні до суду першої інстанції з позовом, АТ «Сенс Банк» сплатило судовий збір за подання позову в розмірі 4 360.50 грн. При зверненні з апеляційною скаргою відповідач сплатив судовий збір в розмірі 6 540.75 грн. з урахуванням оскарження всього рішення, проте як оскаржував в частині позовних вимог, за якими суд першої інстанції відмовив у стягненні 247 220.62 грн (290 699.72 - 43 479.10) повинен був сплатити 5 562.46 грн.

За результатами перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом, позовну заяву задоволено повністю та апеляційну скаргу задоволено частково, що не вплинуло на розмір судового збору.

За такого, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ «Сенс Банк» підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору з кожного по 4 961.48 грн (4 360.50 + 5 562.46) = 9 922 : 2).

Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 червня 2024 року змінити.

Позовні вимоги про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» інфляційних втрат і трьох процентів річних, нарахованих на суму боргу за кредитним договором № 640/78-К78 від 23 лютого 2007 року, задовольнити повністю.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» 290 699 грн 72 коп. з яких: 243 584 грн 05 коп. - інфляційні втрати та 47 115 грн 67 коп. - три проценти річних, нарахованих на суму боргу за кредитним договором № 640/78-К78 від 23 лютого 2007 року.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Сенс Банк» з кожного по 4 961.48 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до вимог статті 389 ЦПК України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді: Т.М. Базовкіна

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 03 вересня 2024 року.