Провадження № 2/369/2573/24
РІШЕННЯ

Іменем України

08.10.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу № 369/17239/23 за позовом виконавчого комітету Вишневої міської ради Бучанського району Київської області (в особі Служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради) в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області знаходиться вказана справа.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_1 , видане Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 01 жовтня 2020 року), в шлюбі не перебували.

Малолітня дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 06 травня 2022 року перебуває на обліку Служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради, як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах.

ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації не проживає. Відповідно до довідки, наданої Бучанським РУП ВП №1 НП ГУНП Київської області, встановити місце знаходження та проживання гр. ОСОБА_3 не вдалося за можливе.

ОСОБА_3 неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП «Невиконання батьками або особами, що їх заміняють, обов`язків щодо виховання дітей», ст. 178 КУпАП «Розпиванння алкогольних або слабоалкогольних напоїв у громадських місцях», ст. 173-3 КУпАП «Вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування».

Також в Києво-Святошинському районному суді Київської області розглядається кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 357 та ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України.

За місцем проживання мати - ОСОБА_3 характеризується негативно, неналежно виконує свої батьківські обов`язки, не приділяє належної уваги розвитку свого малолітнього сина.

ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , разом з своєю мамою - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітнім сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_2 неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП від 09 січня 2009 року, 20 травня 2012 року «Дрібне хуліганство», та ч. 1 ст. 51 КУпАП від 12 липня 2016 року «Дрібне викрадення чужого майна».

Батько - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем проживання характеризується негативно, веде аморальний спосіб життя, не має постійного місця роботи, зловживає спиртними напоями, в спілкуванні емоційний, переходить на нецензурну лексику, вихованням дитини не займається, дитину не забезпечує, фактично самоухилився від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний розвиток дитини, не цікавиться його здоров`ям, не забезпечує харчування та медичний догляд, лікування дитини.

До Служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради з письмовою заявою звернулася баба - ОСОБА_4 , яка повідомила, що малолітня дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на її утриманні. Мати ОСОБА_3 з червня місяця 2022 року не з`являється за місцем проживання дитини за адресою: АДРЕСА_2 . За дитиною не доглядає, матеріально не забезпечує, життям та розвитком не цікавиться, медичне обстеження не проходить. Батько ОСОБА_2 дуже часто без попередження та погодження з нею залишає малолітнього сина на неї, навіть на декілька днів, не працює, зловживає алкоголем.

Відповідно актів обстеження умов проживання малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_3 . Встановлено, що дитина проживає з бабусею ОСОБА_4 та батьком ОСОБА_2 в трикімнатній квартирі. Бабуся з онуком займають одну кімнату, яка облаштована належними меблями, в наявності дитячий одяг, іграшки. Кімната, в якій проживає батько, в жахливому стані, обідрані стіни, зламані меблі, брудно, сморід. Кімнати загального користування потребують ремонту. Медичний огляд, розвиток дитини, продуктами харчування одягом, іграшками ОСОБА_5 забезпечує бабуся - ОСОБА_4 .

ОСОБА_4 перебуває у складі Добровольчого формування № 1 Вишневої міської територіальної громади та виконує обов`язки з 20 березня 2022 року по теперішній час.

Також відповідно довідки, наданої адміністрацією КЗ "Вишневий ЗДОКТ "Ромашка" Вишневої міської ради Бучанського району Київської області, поданням документів для зарахування малолітньої дитини ОСОБА_1 до садочку займалася бабуся ОСОБА_4 .

Працівниками Служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради спільно з фахівцями Центру надання соціальних послуг Вишневої міської ради неодноразово проводили профілактичні бесіди з батьками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо неналежного виконання ними батьківських обов`язків відносно малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, батькам були надані рекомендації щодо подолання складних життєвих обставин, але сім`я знехтувала цими рекомендаціями.

Таким чином вищевикладене свідчить про те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не виконують батьківських обов`язків, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавляться його розвитком, підготовкою до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання. Не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до його внутрішнього світу, не створюють умови для отримання ним освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування батьком своїх обов`язків.

Батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання свої обов`язків з виховання дитини, що передбачено ст. 164 Сімейного кодексу України. Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків, зокрема обов`язку виховувати та утримувати дитину, умисно не виконують протягом тривалого часу та не здійснюють жодних дій, спрямованих на їх виконання.

Орган опіки та піклування (Виконавчий комітет Вишневої міської ради Бучанського району Київської області) надав висновок до Києво-Святошинського районного суду Київської області щодо доцільності позбавлення батьківських прав матері - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є малолітньою дитиною та не може самостійно захищати свої права, держава бере під свою охорону кожну дитину, яка позбавлена батьківського піклування.

На підставі вище наведеного, представник позивача просив суд, позбавити ОСОБА_3 та ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23.10.2023 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 28.02.2024 року закрито підготовче проваждення у справі, призначено справу до розгляду по суті.

Представником позивача - Виконавчого комітету Вишневої міської ради Київської області в особі Служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради через канцелярію суду зареєстровано клопотання, в якому просила суд здійснювати розгляд справи у її відсутності, за наявними в справі матеріалами та прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена у визначеному чинним законодавством порядку.

Відповідач ОСОБА_2 через канцелярію суду зареєстрував заяву, у якій вказав, що проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі. Розгляд справи просив здійснювати у його відсутності.

Представником третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області через канцелярію суду зареєстровано клопотання, в якому просила суд здійснювати розгляд справи у її відсутності, за наявними в справі матеріалами та прийняти рішення згідно вимог чинного законодавства, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник третьої особи - Комунальний заклад Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Боярка», в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений у визначеному чинним законодавством порядку.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

З метою забезпечення однакового та правильного застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав Пленум Верховного Суду України постановив дати судам роз`яснення, згідно яких: при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав необхідно виходити з положень Конституції України і додержувати норм Сімейного кодексу України, Цивільного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, законів України від 26.04.2001 року № 2402-ІІІ «Про охорону дитинства» та від 23.06.2005 року № 2709-ІV «Про міжнародне приватне право», Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (набрала чинності для України 27.09.1991 року), Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року (набрала чинності для України 14.04.1995 року) і Протоколу до неї 1997 року (набрав чинності для України 17.09.1999 року); інших нормативно-правових актів України з питань захисту прав дитини, усиновлення, опіки і піклування (пункт 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Закон України «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно частини другої статті 143 Сімейного кодексу України, що встановлює обов`язок батьків забрати дитину з пологового будинку або іншого закладу охорони здоров`я, мати, яка не перебуває у шлюбі, зобов`язана забрати дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я.

Згідно частин першої-п`ятої статті 150 Сімейного кодексу України, що встановлює обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.

Закон України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13.01.2005 року № 2342-IV визначає правові, організаційні, соціальні засади та гарантії державної підтримки дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб із їх числа, і є складовою частиною законодавства про охорону дитинства.

Згідно абзацу 3 статті 1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв`язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами Національної поліції, пов`язаним з відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов`язки, а також діти, розлучені із сім`єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, діти, батьки яких не виконують своїх батьківських обов`язків з причин, які неможливо з`ясувати у зв`язку з перебуванням батьків на тимчасово окупованій території України, в районах проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, та безпритульні діти. Таке ж визначення дітей, позбавлених батьківських прав, містить абзац 3 статті 1 Закону України «Про охорону дитинства».

Згідно частин першої-третьої статті 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» органами опіки та піклування є районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад. Органи опіки та піклування забезпечують вирішення питань щодо: встановлення статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування; надання опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, та застосування інших форм влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування; соціального захисту і захисту особистих, майнових, житлових прав та інтересів дітей; забезпечення пріоритетних форм влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування; притягнення до відповідальності осіб, які порушують права дитини; надання письмової згоди або заперечення на відчуження нерухомого майна (у тому числі житла) та іншого майна, власником якого є дитина; подання заяв, клопотань, позовів про захист прав дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. Соціальний захист та захист прав дітей у межах своєї компетенції здійснюють районні, районні у містах Києві та Севастополі місцеві державні адміністрації, виконавчих органів міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Згідно частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей.

Згідно частини першої статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є батьками малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_1 , видане Виконавчим комітетом Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 01 жовтня 2020 року), в шлюбі не перебували.

Малолітня дитина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 06 травня 2022 року перебуває на обліку Служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради, як дитина, яка опинилася в складних життєвих обставинах.

ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем реєстрації не проживає. Відповідно до довідки, наданої Бучанським РУП ВП №1 НП ГУНП Київської області, встановити місце знаходження та проживання гр. ОСОБА_3 не вдалося за можливе.

ОСОБА_3 неодноразово було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП «Невиконання батьками або особами, що їх заміняють, обов`язків щодо виховання дітей», ст. 178 КУпАП «Розпиванння алкогольних або слабоалкогольних напоїв у громадських місцях», ст. 173-3 КУпАП «Вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, невиконання термінового заборонного припису або неповідомлення про місце свого тимчасового перебування».

Також в Києво-Святошинському районному суді Київської області розглядається кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 357 та ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України.

За місцем проживання мати - ОСОБА_3 характеризується негативно, неналежно виконує свої батьківські обов`язки, не приділяє належної уваги розвитку свого малолітнього сина.

У абзаці 2 пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що ухиляння батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визначених норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Згідно висновку Орган опіки та піклування (Виконавчий комітет Вишневої міської ради Бучанського району Київської області) надав висновок до Києво-Святошинського районного суду Київської області щодо доцільності позбавлення батьківських прав матері - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та батька ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом не встановлено, що відповідачу ОСОБА_3 чинили перешкоди у виконанні належним чином свої батьківських обов`язків.

Суд, враховуючи характер поведінки відповідача 2, її відношення до виконання своїх батьківських обов`язків, ту обставину, що вона взагалі не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не надають матеріальну допомогу на її виховання, вважає, що відповідач 2 має бути позбавлена батьківських прав.

В подальшому відповідач 2 має можливість поновити свої батьківські права, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для їх позбавлення.

Щодо позовних вимог пред`явлених до відповідача 1, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 16 Постанови № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального усвідомлення; не надають дитині доступу до нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні у справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 року (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема, від 08.04.2020 року в справі № 645/731/18, від 29.01.2020 року в справі № 127/31288/18, від 29.01.2020 року в справі № 643/5393/17, від 17.01.2020 року в справі № 712/14772/17, від 25.11.2019 року в справі № 640/15049/17, від 13.03.2019 року в справі № 631/2406/15-ц, від 24.04.2019 року в справі № 331/5427/17.

Вирішуючи спір, суд враховує, що позбавлення батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дитини на її виховання, захист її інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено.

Так, судом встановлено, що відповідач 1 ОСОБА_2 заперечує проти позбавлення його батьківських прав по відношенню до дитини, має намір відновити спілкування з дитиною та виконувати належним чином свої батьківські обов`язки.

Таким чином, аналізуючи наведені докази та даючи їм оцінку у співвідношенні із діючим законодавством, враховуючи, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківські обов`язки, з урахуванням обставин справи та ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. ст. 7, 164 СК України, піклуючись при цьому про інтереси дітей, для виховання яких необхідна участь батька, суд дійшов висновку про відсутність виняткової ситуації, яка б викликала необхідність позбавити відповідача 1 батьківських прав, а відтак суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 141, 265-267, 352-355 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов виконавчого комітету Вишневої міської ради Бучанського району Київської області (в особі Служби у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради) в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Вишневої міської ради Бучанського району Київської області про позбавлення батьківських прав - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В іншій частині відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 08.11.2024 року

Суддя А.В. Янченко