ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/27202/22

Провадження № 22-ц/4820/1345/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Грох Л.М., Янчук Т.О.,

секретар судового засідання Чебан О.М.,

з участю представниці відповідачки ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 квітня 2024 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

ОСОБА_2 зазначив, що з 8 травня 2012 року він перебував із ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду від 25 листопада 2019 року.

За час шлюбу сторони за спільні кошти набули: спеціалізований вантажний сідловий тягач «Renault Magnum 500», 2007 року випуску, VIN-код НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (далі автомобіль) і загальний напівпричіп «Schmitz SPR 24L», 2002 року випуску, VIN-код НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 (далі напівпричіп), - які були зареєстровані на ім`я ОСОБА_3 . Вказані транспортні засоби належали сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя, натомість між ними не досягнуто домовленості щодо їх поділу, а відповідачка здійснила відчуження автомобіля та напівпричепа без його згоди.

За таких обставин ОСОБА_2 просив суд:

визнати спільною сумісною власністю сторін автомобіль і напівпричіп;

стягнути з ОСОБА_3 на свою користь ринкової вартості автомобіля, припинивши його право спільної власності на вказаний транспортний засіб;

стягнути з ОСОБА_3 на свою користь ринкової вартості напівпричепу, припинивши його право спільної власності на вказаний транспортний засіб.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 квітня 2024 року в позові відмовлено.

Заходи забезпечення позову, вжиті за ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 6 лютого 2023 року, а саме арешт на частки квартири АДРЕСА_1 , скасовано.

Суд керувався тим, що спірні транспортні засоби були набуті сторонами за час шлюбу та віднесені до їх спільної сумісної власності. ОСОБА_2 не довів належними та допустимими доказами відчуження ОСОБА_3 автомобіля та напівпричепа без його згоди, а також дійсну вартість указаних транспортних засобів. У зв`язку з цим заявлені ОСОБА_2 позовні вимоги не підлягають задоволенню через їх недоведеність. В позові ОСОБА_2 відмовлено по суті, а тому підстави для вирішення питання про застосування позовної давності відсутні.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення компенсації ринкової вартості транспортних засобів та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення з ОСОБА_3 на його користь таку компенсацію у розмірі 374 670 грн. При цьому ОСОБА_2 послався на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 не давав ОСОБА_3 згоди на відчуження транспортних засобів і не отримував від неї грошові кошти за результатами їх продажу. Оскільки письмова згода ОСОБА_2 на відчуження автомобіля та напівпричепа як цінного майна відсутня, то ОСОБА_3 повинна сплатити йому грошову компенсацію вартості половини цих транспортних засобів згідно висновків експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження №013/24 і №014/24 від 18 березня 2024 року. Суд першої інстанції не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про необґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, вказавши на його законність та обґрунтованість.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

ОСОБА_2 не оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, а тому згідно з частиною першою статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) в апеляційному порядку в цій частині рішення суду не переглядається.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Заслухавши учасницю судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Суд першої інстанції встановив обставини справи повно та правильно, проте висновки з установлених обставин зроблено ним неправильно. Крім того, суд неправильно витлумачив норми статті 65 Сімейного кодексу України (далі СК України) та помилково не застосував норми статей 77, 78, 81, 89 ЦПК України.

У зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Також суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

З 8 травня 2012 року до 27 грудня 2019 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, за час якого (у травні 2013 року) сторони за спільні кошти придбали автомобіль і напівпричіп. Указані транспортні засоби були зареєстровані на ім`я ОСОБА_3 .

У січні 2020 року ОСОБА_3 передала Приватному підприємству «Леон-Поділля» (далі ПП «Леон-Поділля») автомобіль і напівпричіп на комісію.

4 січня 2020 року між ПП «Леон-Поділля» та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №10248, за умовами якого останній придбав автомобіль за 41 000 грн.

8 січня 2020 року між ПП «Леон-Поділля» та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу №10258, за умовами якого останній придбав напівпричіп за 18 000 грн.

Згідно висновку експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження від 18 березня 2024 року №013/24 (т. 1 а.с. 231-239) середня ринкова вартість автомобіля на дату оцінки складає 521 870 грн.

Згідно висновку експерта за результатами проведення транспортно-товарознавчого дослідження від 18 березня 2024 року №014/24 (т. 1 а.с. 223-230) середня ринкова вартість напівпричепа на дату оцінки складає 227 470 грн.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

За змістом статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

В силу статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Частиною першою статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з частиною першою статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення закріпленні у статті 372 ЦК України.

Із положень статті 71 СК України слідує, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Статтею 76 ЦПК України унормовано, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до частини першої статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

В силу частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За загальним правилом усе майно, яке набуте подружжям за час перебування у шлюбі, є його спільною сумісною власністю.

Розпорядження спільним майном подружжя повинно здійснюватися за їх спільною згодою, зокрема для відчуження цінного майна згода другого з подружжя має бути надана письмово.

Подружжя має право на поділ спільного майна незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу такого майна частки сторін є рівними.

Поділ неподільної речі, яка відноситься до спільної сумісної власності подружжя, можливий у спосіб присудження цієї речі одному з подружжя та компенсації вартості частини речі іншому з подружжя.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Також Верховний Суд України у пункті 22 цієї постанови роз`яснив, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та статті 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, у зв`язку з чим учасники справи мають довести належними та допустимими доказами обставини, на які вони посилаються, а суд зобов`язаний надати належну оцінку цим доказам.

Верховний Суд у постанові від 15 січня 2020 року (справа №303/7089/18) зазначив, що оскільки норми СК України передбачають надання згоди іншого з подружжя на відчуження цінної речі, якою є автомобіль, у письмовому вигляді, то наявність такої згоди може бути доведена лише письмовими доказами. Такий висновок відповідає положенням статей 77 та 78 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів. При цьому наявність згоди дружини на відчуження автомобіля, а також витрачання отриманих від продажу автомобіля коштів на потреби сім`ї чи здійснення такого продажу в інтересах сім`ї повинен довести той з подружжя, хто відчужив автомобіль.

Зібрані докази достовірно вказують на те, що автомобіль і напівпричіп були набуті ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у період шлюбу, належали їм на праві спільної сумісної власності подружжя та підлягали поділу між ними в рівних частках.

На час відчуження ОСОБА_3 автомобіля та напівпричепу сторони розірвали шлюб. При цьому ОСОБА_3 не довела, що ОСОБА_2 давав письмову згоду на їх продаж. Також у справі відсутні докази того, що отримані від продажу кошти витрачені в інтересах сім`ї.

За таких обставин ОСОБА_2 має право на компенсацію вартості частки спірних транспортних засобів.

Дійсна вартість автомобіля та напівпричепа визначена висновками експерта від 18 березня 2024 року №013/24 і №035/21 (т. 1 а.с. 223-230, 231-239).

Матеріали справи не містять даних про те, що вказані висновки є неповними або неправильними, а тому вони можуть бути використані при визначенні розміру належної ОСОБА_2 грошової компенсації вартості частки транспортних засобів. Отже, розмір цієї компенсації становить 374 670 грн ((521870+227470):2).

Висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позову ОСОБА_2 не відповідає фактичним обставинам справи та чинним нормам закону.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі статтею 72 СК України позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Аналіз указаних правових норм свідчить про те, що початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов.

При визначенні початку перебігу позовної давності за позовами про поділ майна подружжя слід виходити не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 23 вересня 2015 року (справа №6-258цс15), яка згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні норм права.

Із матеріалів справи слідує, що від дати розірвання шлюбу між сторонами (27 грудня 2019 року) до дати пред`явлення ОСОБА_2 позову (20 грудня 2022 року) трирічний строк не минув. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 не заперечувала право власності ОСОБА_2 на частку в транспортних засобах, а відчужила їх лише в січні 2020 року. Саме з цього часу ОСОБА_2 повинен був довідатися про порушення свого майнового права, внаслідок чого у нього виникло право на позов. Отже, позовна давність у спірних правовідносинах не сплила.

3. Висновки суду апеляційної інстанції

При вирішенні спору суд першої інстанції застосував неправильно норми чинного законодавства та зробив помилковий висновок про необґрунтованість позовних вимог, а тому ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.

З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 слід стягнути 374 670 грн грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно.

Щодо зміни розподілу судових витрат

Вирішуючи питання про зміну розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача; у разі відмови в позові на позивача; у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позов ОСОБА_2 містить вимогу майнового характеру з ціною 374 670 грн, а тому за подання позову він мав сплатити судовий збір у розмірі 3 746 грн 70 коп. (374670?1%). Натомість, ОСОБА_2 вніс лише 3 300 грн. Сума недоплати склала 446 грн 70 коп.

Оскільки позов ОСОБА_2 задоволено, то на ОСОБА_3 слід покласти витрати зі сплати судового збору за подання позову: на користь ОСОБА_2 3 300 грн, на користь держави 446 грн 70 коп.

Також ОСОБА_3 повинна відшкодувати ОСОБА_2 5 620 грн 05 коп. обґрунтовано понесених ним витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги (3746,70?150%).

Всього з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір у розмірі 8 920 грн 05 коп. (3300+5620,05).

Керуючись статтями 141, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 24 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) 374 670 гривень грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно та 8 920 гривень 05 копійок судового збору, а всього 383 590 гривень 05 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце проживання АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) на користь держави (одержувач: Головне Управління Казначейства у місті Хмельницькому/Хмельницький МТГ (22030101), код отримувача (ЄДРПОУ) 37971775, рахунок UA0022775, Казначейство України (ЕАП), МФО 899998; призначення платежу: судовий збір (Державна судова адміністрація України, 050) 446 гривень 70 копійок судового збору.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 серпня 2024 року.

Судді: О.І. Ярмолюк

Л.М. Грох

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції Павловська А.А.

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 48