ГОРОДИЩЕНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 691/1595/23
провадження № 2/691/148/24
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
01 листопада 2024 рокум. Городище
Городищенський районний суд Черкаської області у складі: головуючого судді Подороги Л.В., за участю секретаря судових засідань Гергель М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Городищенського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та здійснити поділ будинку між ними у рівних частинах, визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину указаного будинку. Стягнути з відповідача понесені судові витрати.
У судове засідання ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 не з`явилися, остання подала заяву, в якій просила розглядати справу без їх участі. Позовні вимоги просила задовольнити.
У судове засідання ОСОБА_2 не з`явився. Оскільки місце реєстрації останнього встановити не вдалося, він був повідомлений про час і місце слухання справи, шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада». Будь-якого роду клопотань від відповідача не надходило.
Оскільки відповідач не подав відзив на позовну заяву, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Ознайомившись із матеріалами справи суд приходить до наступного.
05.05.2001 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб.
Під час перебування сторін у шлюбі, 17.01.2008 було придбано у власність житловий будинок, що знаходиться по АДРЕСА_1 . Покупцем за договором є ОСОБА_2 , за яким і був зареєстрований вказаний об`єкт нерухомого майна, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 17.01.2008, Витягом з Державного реєстру правочинів № 5305559, Витягом про реєстрацію пава власності на нерухоме майно № 17570072.
Нормами ст. 60 СК України та ч. 3 ст. 368 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу), якщо інше не встановлено договором або законом. Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Пунктом 22 постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної вартості на час розгляду справи.
Відповідно до роз`яснень, викладених в пунктах 23, 24 вище зазначеної Постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.
Верховний Суд України у своїй постанові від 30.03.2016, справа № 6-2811цс15, роз`яснив, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними, ч. 1, 2 ст. 71 СК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України - ч. 4 ст. 71 СК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи та у межах заявлених нею вимог.
На підставі вище наведеного, суд вважає, що спірний житловий будинок, відповідно до ст. 60 СК України є об`єктом спільної сумісної власності подружжя та за правилами ч. 1 ст. 69 СК України сторони мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Позивач має намір здійснити поділ будинку між нею та її чоловіком у рівних частинах та визнати за нею право власності на 1/2 частину указаного будинку. Відповідач заперечень указаним обставинам не надав. Тому суд вважає за необхідне розділити житловий будинок на дві рівні частини, визнавши за позивачем та відповідачем право власності на нерухоме майно по 1/2 частині кожному.
На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.
Щодо розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне у відповідності до ч. 2 ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача витрати на сплату судового збору у сумі 1715 грн. 68 коп., які підтверджуються квитанціями до платіжної інструкції про переказ готівки № 67941718 від 11.12.2023 та № 70639251 від 10.09.2024.
Доказів, що підтверджують понесення позивачем витрат на правову допомогу, суду не надано.
На підставі викладеного, керуючись ст. 60, 63, 69, 71 Сімейного Кодексу України; ст. 5, 6, 12, 13, 14, 81, 141, 258, 259, 263, 265, 273, 280 282 Цивільно-процесуального Кодексу України, суд
в и р і ш и в:
Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 73,3 кв.м.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 1715 (одна тисяча сімсот п`ятнадцять) грн. 68 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду в 30-ти денний строк, з дня проголошення рішення. У даному разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач може оскаржити заочне рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Черкаського апеляційного суду в 30-ти денний строк, з дня проголошення рішення.
Суддя Л. В. Подорога