ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1522/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/3187/23 Категорія: 310020000 Піньковський Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідач - ОСОБА_2 ;

особа, що подала апеляційну скаргу - ОСОБА_2

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, що навчається,

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, що навчається, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти в розмірі частини всіх його заробітків, однак не менше 50 % прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 03 липня 2023 року та до закінчення навчання ОСОБА_3 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 05 березня 2009 року розірвано шлюб з відповідачем, про що вчинено актовий запис № 57 від 05 березня 2009 року в Книзі реєстрації розірвань шлюбів у Відділі реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області.

Від шлюбу сторони у справі мають неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилася проживати з позивачем. Відповідач самоусунувся від виховання дитини та уникає обов`язку забезпечувати та виховувати дитину. ОСОБА_3 навчається в Уманському Національному Університеті садівництва, термін навчання з 01 жовтня 2022 року по 03 червня 2026 року, про що свідчить довідка № 13-06/266 від 06 червня 2023 року. Для ефективного забезпечення навчання, забезпечення одягом та харчами, належного розвитку та відпочинку дитини необхідні значні кошти, яких позивач позбавлена. З урахуванням вказаного ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом. Оскільки положення статті 198 СК України не визначено коло осіб, хто має право на звернення до суду з позовом про стягнення з батька/матері повнолітньої непрацездатної дитини матеріальної допомоги, тому за аналогією закону, а саме ч. 3 ст. 199 СК України позивач вважає, що вона наділена правом звернення до суду з позовом до відповідача.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 березня 2024 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання в розмірі частки всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 03 липня 2023 року на період навчання дитини, але не більше як до досягнення дитиною 23 років.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допущено до негайного виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1 073 грн. 60 коп.

Рішення районного суду обґрунтовано тим, що обов`язок утримувати свою повнолітню доньку, яка продовжує навчатися після досягнення повноліття, покладається на обох батьків. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд також бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків.

При визначені розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, суд врахував те, що відповідачем не було надано доказів, які б свідчили про неможливість надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці, яка продовжує навчання і потребує такої допомоги. Відповідач є працездатним, стан його здоров`я суд вважав задовільним, оскільки доказів про зворотне не надано до суду, відомостей про інших утриманців в суду не має.

В частині задоволення вимоги позивача про визначення розміру аліментів не менше 50 % прожиткового мінімуму для працездатної особи, суд визнав за необхідне відмовити оскільки діючими нормами законодавства по даній категорії справ мінімальний розмір аліментів не передбачений, а лише передбачено визначення судом аліментів або у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 березня 2024 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково та стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , яка продовжує навчання в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 грн., щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до закінчення дитиною навчання 03 червня 2026 року.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що судом не перевірено та не враховано матеріальний стан повнолітньої дитини ОСОБА_3 та не з`ясовано чи дійсно вона потребує допомоги, оскільки навчається за державним замовленням та отримує стипендію. Зазначено, що суд не перевірив чи дійсно відповідачу надсилалася ухвала про відкриття провадження у справі та матеріали позовної заяви з додатками, та чи вручені вони відповідачу. Крім того, суд безпідставно стягнув аліменти з дня досягнення дитиною повноліття, а не з моменту звернення до суду з позовом. Судом не враховано, що у відповідача на утриманні перебувають двоє дітей та мати похилого віку, яка є інвалідом другої групи. Тому прийнявши лише позицію позивача, суд ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам закону, а тому підлягає скасуванню.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1 , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Умані Уманського міськрайонного управління юстиції Черкаської області, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є: батьком ОСОБА_2 , матір`ю ОСОБА_1 ..

Згідно довідки Уманського національного університету садівництва від 06 червня 2023 року №13-06/266, ОСОБА_3 є студенткою І курсу 11-сз групи факультету економіки і підприємництва першого (бакалаврського) рівня вищої освіти денної форми здобуття вищої освіти, Уманського національного університету садівництва IV рівня акредитації. Термін навчання: з 01 жовтня 2022 року по 30 червня 2026 року. Навчається на місцях державного замовлення. Стипендія нараховується.

Статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Аналогічний висновок по застосуванню ст. 199 СК України міститься і в постанові Верховного Суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17.

З матеріалів справи вбачається, що дочка ОСОБА_3 є студенткою І курсу 11-сз групи факультету економіки і підприємництва першого (бакалавратського) рівня вищої освіти денної форми здобуття вищої освіти, Уманського національного університету садівництва ІV рівня акредитації. Отже вона продовжує навчання і в зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що в зв`язку з отриманням стипендії дитина не потребує допомоги, оскільки розмір стипендії не може забезпечити всі необхідні потреби повнолітньої дитини та не звільняє батьків від обов`язку надавати їй матеріальну допомогу. Факт навчання дитини на денній формі навчання позбавляє її можливості працювати та забезпечувати свої потреби.

Районним судом у рішенні було враховано положення статті 191 СК України відповідно до якої аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що в даній конкретній справі аліменти необхідно стягнути з 03 липня 2023 року (момент настання дитиною повноліття) та на період її навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років. Посилання в апеляційній скарзі на ту обставину, що аліменти необхідно було стягнути з дня пред`явлення позову відхиляються апеляційним судом, оскільки позивач звернулася до суду з позовом до досягнення дитиною повноліття, тому у суду були відсутні підстави під час ухвалення рішення визначати період стягнення з дати пред`явлення позову.

Щодо доводів апеляційної скарги про врахування лише позиції позивача відносно наданих суду доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції двічі, 22 червня 2023 року та 27 листопада 2023 року робилися відповідні запити органу державної влади, підприємствам, установам, організаціям (а.с. 13-14) щодо надання відомостей про реєстрацію місця проживання (перебування) ОСОБА_2 .

Згідно відповіді № 365972 від 14 грудня 2023 року з Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 16) була встановлена адреса місця реєстрації відповідача ОСОБА_2 , яка співпадає із зазначеною ним в апеляційній скарзі адресою.

15 грудня 2023 року ухвалою суду (а.с. 18-19) у справі було відкрито провадження. В ухвалі суду встановлено відповідачу п`ятиденний строк із моменту вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі для подання заперечень проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву, всі письмові та електронні докази (які можливо доставити суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову, подати зустрічний позов відповідно до вимог ч. 1 ст. 193 ЦПК України.

Згідно супровідного листа № 705/3187/23/26370/2023 від 26 грудня 2023 року (а.с. 20) на адресу відповідача ОСОБА_2 судом було направлено копію ухвали від 15 грудня 2023 року та позовну заяву з додатками на 11 аркушах.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 21) ухвалу суду та позовну заяву з додатками у справі № 705/3187/23 було вручено адресату ОСОБА_2 16 січня 2024 року. Матеріали справи не містять відомостей про отримання судом від відповідача відзиву на апеляційну скаргу чи заперечень на позовну заяву з відповідними доказами. Рішення суду ухвалено 18 березня 2024 року, тобто з дотриманням судом строків, наданих відповідачу для подачі відповідних заперечень.

Дана обставина спростовує доводи апеляційної скарги про те, що судом порушено норми процесуального права та враховано лише доводи позивача під час вирішення спору. Суд забезпечив рівність всіх учасників судового процесу щодо змагальності сторін.

Щодо неврахування судом апеляційної інстанції доданих до апеляційної скарги доказів, які підтверджують доводи апеляційної скарги про наявність у відповідача на утриманні двох дітей та непрацездатної матері, які могли б вплинути на вирішення спору.

Положеннями статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до частин другої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

У постанові Верховного Суду від 24 липня 2024 року справа № 646/857/18 зазначено, що застосуванню норм матеріального права передує встановлення обставин у справі та підтвердження їх відповідними доказами. Суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник, який подає такі докази). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.

Верховний Суд у вищевказаній постанові надав роз`яснення що, тлумачення положень частини четвертої статті 365, 367 ЦПК України дає Верховному Суду можливість виснувати, що суд апеляційної інстанції, здійснюючи апеляційний розгляд справи, може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа, з доведених нею поважних причин, не мала можливості подати до суду першої інстанції. Разом з тим, вирішуючи питання стосовно прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, суд апеляційної інстанції зобов`язаний мотивувати свій висновок у відповідній ухвалі або в ухваленому судовому рішенні. Крім того, у разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів, зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу.

Суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до пункту 2 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями статті 44 цього Кодексу повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Отже, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Випадки дослідження апеляційним судом нових доказів можуть бути, зокрема, наступними:

1) докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, не знала і не могла знати про їх існування;

2) докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин (не залежних від нього) не міг надати їх до суду;

3) суд першої інстанції помилково виключив із судового розгляду надані учасником процесу докази, що могли мати значення для справи;

4) суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, коли їх подання суду для нього становило певні труднощі тощо).

5) наявні інші поважні причини їх ненадання до суду першої інстанції, де відсутні умисел чи недбалість особи, яка їх подає, або вони не досліджені цим судом внаслідок інших процесуальних порушень.

Зазначене підтверджується численною, сталою й незмінною практикою Верховного Суду (різних юрисдикцій) з цього процесуального питання, яке має важливий вплив на дотримання принципів судочинства: змагальності, диспозитивності, рівності всіх учасників судового процесу, правової визначеності (див.: постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 717/2052/16-ц, провадження № 14-632цс18 (цивільна юрисдикція), від 31 січня 2020 року у справі № 370/999/16-ц, провадження № 14-709цс19 (цивільна юрисдикція), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, провадження № 14-317цс19 (цивільна юрисдикція), від 31 серпня 2021 року у справі № 903/1030/19, провадження № 12-4гс21 (господарська юрисдикція), від 12 жовтня 2021 року у справі № 910/17324/19, провадження № 12-12гс21 (господарська юрисдикція); постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: від 18 червня2020 року у справі № 909/965/16, від 16 червня 2021 року у справі № 915/2222/19, від 01 липня 2021 року у справі № 46/603).

Верховний Суд у справі № 646/857/18 своєю постановою від 24 липня 2024 року скасував висновок апеляційного суду та направив справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з тих підстав, що апеляційний суд у порушення вимог статей 78, 83, 367 ЦПК України, прецедентної практики Європейського суду з прав людини (рішення у справі «Мельник проти України» від 28 березня 2006 року (заява № 2343603) безпідставно, не мотивувавши, прийняв на стадії апеляційного перегляду справи нові докази, які вплинули на вирішення справи. При цьому відповідач жодним чином не мотивував неможливість подання таких суттєвих доказів у суді першої інстанції.

Тому з урахуванням вищевказаного, апеляційний суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 маючи можливість подати відповідні докази щодо заперечення позовних вимог в суді першої інстанції, не скористався таким правом та не довів апеляційному суду поважність причин, що він не мав можливості подати додані разом з апеляційною скаргою докази до суду першої інстанції, при чому не заявив в апеляційній скарзі відповідного клопотання про приєднання таких доказів, тому вони не можуть бути враховані апеляційним судом під час перевірки правильності мотивів рішення районного суду.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що ухвалене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами, не вбачає.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апедяційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 березня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину, що навчається залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді