06.02.2024 Справа № 756/5045/23
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_______________________________________________________________________
Унікальний 756/5045/23
Провадження №2/756/402/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року Оболонський районний суд м. Києва, в складі:

головуючого судді Диби О.В.,

за участю секретаря Хітрової А.О.,

представника позивача ОСОБА_4,

представника відповідача

у режимі ВКЗ адвоката Осіва П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Банк «Укргазбанк» про визнання недійсним кредитного договору, -

УСТАНОВИВ:

Позивач звернувся із позовом до відповідача, зменшеним під час розгляду справи, про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому зазначив, що відповідно до укладеного кредитного договору №0216/12/2018/0038 від 27.12.2018 ОСОБА_2 надано кредит у розмірі 1 311 590 грн. із строком кредитування до 24.12.2038 з процентною ставкою 19,99% річних (ставка на прострочену заборгованість 24,99%).

У якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки без оформлення заставної, за умовами якого іпотекодавцем була передана в іпотеку банку квартира АДРЕСА_1 .

Відповідач свої зобов`язання за договором не виконує, не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 27.07.2023 становить 1 256 898,53 та складається з: 1 027 329,32 грн. - заборгованість за кредитом (прострочена), 229 569,21 грн. - заборгованість по процентах (прострочена).

Крім того, позивачем було нараховано заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів у вигляді 3% річних у розмірі 335,85 грн. та інфляційного збільшення суми боргу у розмірі 1297,40 грн.

Просить з урахуванням поданих уточнень стягнути з відповідача вказану суму заборгованості, а також судові витрати по справі.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 25.04.2023 у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду, яка викладена у протоколі судового засідання від 02.06.2023, закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до судового розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, в матеріалах справи міститься відзив на позов, в якому представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що правочин, за яким позивач вимагає стягнути з відповідача заборгованість, не є укладеним з огляду на неузгодження сторонами усіх істотних умов договору. Вказував, що банком було в односторонньому порядку змінено строк виконання кредитного зобов`язання на 01.04.2023. Зазначив, що банком протиправно продовжено нарахування відсотків після 01.04.2023, тобто з моменту дострокового настання обов`язку виконання основного зобов`язання за кредитним договором.

Крім того, представник відповідача звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати кредитний договір №0216/12/2018/0038 від 27.12.2018 укладений між сторонами недійсним з підстав відсутності у вказаному договорі інформації про строк, на який надавалися кредитні кошти, отже не було додержано усіх передбачених чинним законодавством вимог, які ставляться до укладення кредитного договору.

Ухвалою суду, яка занесена до протоколу судового засідання від 10.10.2023, зустрічний позов прийнято до спільного розгляду разом з первісним.

У відзиві на зустрічну позовну заяву представник позивача вказував на невідповідність зустрічної заяви вимогам ЦПК України, зазначив, що кредитний договір було укладено у відповідності до норм чинного законодавства, з визначенням усіх істотних умов та роз`ясненням умов кредитування, у зв`язку з чим прав позичальника порушено не було, тому підстави для оспорювання кредитного договору відсутні. Крім того, посилався на пропуск стороною відповідача строку позовної давності при зверненні до суду з позовом про визнання кредитного договору недійсним.

Заслухавши пояснення представників сторін, повно та всебічно дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини.

Як убачається з матеріалів справи, 27.12.2018 між ПАТ АБ «Укргазбанк» (банк) та ОСОБА_3 (позичальник) укладено кредитний договір №0216/12/2018/0038, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 1311590 грн. на придбання квартири АДРЕСА_1 , із строком кредитування до 24.12.2038 з процентною ставкою 19,99% річних.

За змістом п.4.3 кредитного договору позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені в договорі цілі, здійснити повернення кредиту, сплату процентів за його користування та всіх комісійних платежів у передбачені цим договором порядок та строки; на вимогу банку достроково повернути кредит, сплатити нараховані комісії, сплатити нараховані проценти за користування кредитними коштами та можливі штрафні санкції.

Згідно п.5.1 договору за невиконання або неналежне виконання обов`язків за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України, з урахуванням особливостей, визначених Законом України «Про споживче кредитування».

Відповідно до п.5.2 кредитного договору у випадку порушення позичальником зобов`язань позичальник зобов`язаний відшкодувати банку збитки, а також сплатити штрафні санкції та інші видатки, понесені банком за цим договором.

Згідно п.8.4 договору детальний розпис загальної вартості кредиту по цьому договору, що включає у себе суму планових платежів по повернення кредиту, процентів, комісій, інших супутніх платежів та розрахунок загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки, визначається цим договором та додатком №1 до нього, що є невід`ємною його частиною.

З матеріалів справи убачається, що позивач свої зобов`язання виконав належним чином.

Сторона відповідача факту отримання коштів, в межах зазначеного вище кредитного договору не заперечувала, так як і не заперечувала факт часткової сплати заборгованості за певний період.

У якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки без оформлення заставної, за умовами якого іпотекодавцем була передана в іпотеку банку квартира АДРЕСА_1 .

Між сторонами також укладались додаткові угоди №1 від 09.04.2020, №2 від 24.09.2020, №3 від 08.12.2020, якими встановлювався строк сплати процентів за користування кредитними коштами по кредитному договору (а.с.15-17).

Так, укладенням додаткової угоди №1 сторони досягли згоди про те, що позичальник здійснює сплату процентів за користування кредитними коштами нарахованих за період з 01.04.2020 по 30.06.2020 не пізніше 10.12.2020, інші умови залишились без змін.

Додатковою угодою №2 сторони домовились про здійснення позичальником погашення не пізніше 24.12.2038 планових платежів по кредиту, які повинні бути сплачені у період з 01.09.2020 по 30.11.2020, а також планових платежів, які повинні були бути сплачені до підписання вказаної угоди.

У додатковій угоді №3 сторони закріпили домовленість про те, що в період з 01.12.2020 по 31.05.2021 позичальник має право не здійснювати погашення планових платежів по кредиту, при цьому в період з 01.06.2021 до дня закінчення терміну, на який надано кредит, позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів за користування кредитними коштами шляхом сплати рівних один одному періодичних платежів у розмірі 5671 грн. у строк визначені в кредитному договорі. Позичальник повинен здійснити сплату процентів за користування кредитними коштами, нарахованих за період з 01.03.2020 по 31.01.2021, не пізніше 10.02.2022. По сплаті процентів нарахованих з 01.03.2020 по 31.01.2021 сторони домовились щодо їх сплати позичальником рівними частинами у розмірі не менше 1/12 від суми таких процентів, що становить 10045 грн. таких процентів в дату сплати періодичного платежу починаючи з 01.03.2021.

Після укладення договору, відповідач своїх зобов`язань за вказаним договором не виконував, не здійснював платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за вказаним договором, яка станом на 27.07.2023 (з урахуванням уточнених розрахунків (а.с.104-105) становить 1258531,78 та складається з: 1027329,32 грн. - заборгованість за кредитом (прострочена), 229569,21 грн. - заборгованість по процентах (прострочена), 335,85 грн. - 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту, 1297,40 грн. - інфляційне збільшення суми боргу.

На момент розгляду справи відповідач не сплатив зазначену суму заборгованості.

01.02.2023 позивачем направлялась відповідачу вимога про усунення порушень від 31.01.2023, в якій банк вимагав погашення заборгованості протягом 60 днів від дати одержання вказаної вимоги, проте відповідач жодний дій спрямованих на погашення заборгованості так і не вчинив.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

У відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Згідно ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Таким чином, виходячи із вищенаведеного, суд прийшов до висновку про те, що позивач виконав всі умови договору належним чином, а відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов`язань, що є порушенням норм чинного законодавства України та умов вказаного договору.

Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, розрахунок розміру заборгованості, суд вважає, що відомості, які вони містять, відповідають дійсним обставинам справи.

Отже, зважаючи на наведене вище, суд вважає, що первісний позов є законним, таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України та підлягає задоволенню в повному обсязі.

Щодо твердження сторони відповідача про неузгодження сторонами усіх істотних умов договору та заявлених зустрічних позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору, суд зазначає наступне.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. А частиною другою цієї статті передбачені загальні умови, додержання яких необхідно для чинності правочину, в тому числі: особа яка вчинила правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. ст. 215 - 235 ЦК України особа, яка вважає, що її права, речові права порушені, має право звернутися до суду з вимогами про визнання правочину недійсним, вказавши конкретну підставу для визнання його недійсним.

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 12 Цивільного процесуального кодексу України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

За змістом ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6) необхідність укладення договорів щодо додаткових та/або супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) денна процентна ставка, її розрахунок та загальні витрати за споживчим кредитом (крім споживчих кредитів, виконання зобов`язань за якими забезпечено заставою/іпотекою або правом довірчої власності), орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної додаткової та/або супутньої послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, власних комісій та інших платежів (за наявності), включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору; 15) право споживача на звернення до Національного банку України у разі порушення кредитодавцем, новим кредитором та/або колекторською компанією законодавства у сфері споживчого кредитування, у тому числі порушення вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), а також на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої споживачу у процесі врегулювання простроченої заборгованості. 2. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Однією з обов`язкових умов визнання договору недійсним є порушення у зв`язку з його укладенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, а позивач посилається на формальне порушення закону, в суду немає правових підстав для задоволення позову (правова позиція міститься в постанові Верховного суду України від 25.12.2013 у справі № 6-94цс13).

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

За приписами ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судом встановлено, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, умови кредитування позичальник розумів та погодив, інформацію стосовно наданих фінансових послуг в розумінні ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» та ч.2 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» отримав.

Додатково суд звертає увагу на те, що відповідач, з моменту укладення кредитного договору частково виконував його умови, сплачував відповідні платежі з урахуванням узгодженого між сторонами графіку погашення.

Крім того, як убачається з положень ч.3 ст. 12 ЦПК України та ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як встановлено в ході розгляду справи та не було спростовано позивачем, погоджену суму коштів ним отримано, згоду на укладення договору ним протягом 14 днів після укладення спірного договору у розумінні ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» відкликано не було.

На підставі вищевикладеного, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів щодо недійсності оспорюваного кредитного договору, суд приходить до висновку про відсутність підстав, визначених ст.215 ЦК України, для визнання вказаного кредитного договору недійсним.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог.

Інших доводів, які б спростували висновки суду, матеріали справи не місять.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 81, 141, 263-265, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Банк «Укргазбанк» (03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1, адреса листування: 04053, м. Київ, вул. С. Стрільців, 10-Б,) заборгованість за крежитним договором у розмірі 1 258 531, 78 грн., яка складається з : 1 027 329, 32 грн. - заборгованості по кредиту, 229 569, 21 грн. - заборгованості по процентам, 335, 85 грн. - заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів, 1297, 40 грн. - збільшення заборгованості з урахуванням індексу інфляції.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Банк «Укргазбанк» (03087, м. Київ, вул. Єреванська, 1, адреса листування: 04053, м. Київ, вул. С. Стрільців, 10-Б,) судовий збір у розмірі 20 257, 58 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний Банк «Укргазбанк» про визнання недійсним кредитного договору - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Повний текст рішення складено 06.02.2024.

Суддя: Олексій ДИБА