ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/357/24 Справа № 177/775/22 Суддя у 1-й інстанції - Сіденко С. І. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста О. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,

за участю секретаря Гладиш К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №177/775/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Виконавчий комітет Луцької міської ради, про позбавлення батьківських прав та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: Виконавчий комітет Луцької міської ради, Виконавчий комітет Саксаганської міської ради, про відібрання дитини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сидун Олена Степанівна,

на рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 серпня 2023 року,

встановив:

У липні 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сидун О.С., звернулась до суду з вищезазначеним позовом.

В обґрунтування позову зазначала, що вона народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Її батьками є ОСОБА_4 , яка ІНФОРМАЦІЯ_2 померла, та відповідач по справі ОСОБА_2 .

Вона проживає з бабусею ОСОБА_3 , яка і займається її вихованням та утриманням.

Постановою Волинського апеляційного суду від 31 травня 2022 року замінено стягувача ОСОБА_4 на неї, позивача у справі.

Посилаючись на те, що починаючи з 2006 року до теперішнього часу ОСОБА_2 ніяким чином не піклується про неї, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами та станом її здоров`я, навчанням, підготовкою до самостійного життя, не забезпечує їй необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, тощо, а також не надавав матеріальної допомоги на її утримання незважаючи на втрату нею матері та складну у зв`язку з цим життєву ситуацію, з моменту смерті матері вона знаходиться повністю на утриманні та вихованні бабусі, з якою вони разом просили відповідача хоча б зібрати пакет документів для оформлення пенсії по втраті годувальника, що останнім проігноровано, просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неї ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позовом до ОСОБА_3 про відібрання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від особи, яка її утримує відповідачки ОСОБА_3 та передання дитини йому, вказавши, що після смерті ОСОБА_4 він запропонував відповідачці передати дитину йому, однак та відмовилась. Він має роботу, самостійних дохід та постійне місце проживання, спритними напоями не зловживає, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, добре ставиться до доньки. Вважає, що відповідачка незаконно утримує у себе дитину та бажає, щоб донька проживала разом з ним і просить вимоги задовольнити.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 серпня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про відібрання дитини, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сидун О.С., посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справа, а також порушення норм матеріального та процесуального закону, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні її позовної заяви про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою наявним в матеріалах справи письмовим доказам та фактичним обставинам справи.

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 , її адвокат Сидун О.С. та третя особа за зустрічним позовом ОСОБА_3 доводи, викладені в апеляційній скарзі, підтримали та просили її задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 та його адвокат Вязанкіна Н.П. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду в оскаржуваній частині, залишити без змін.

Інші учасники судового розгляду не з`явились, повідомлялись про час та місце розгляду справи.

Відповідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сидун О.С., підлягає залишенню без задоволення за наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про залишення без задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сидун О.С., суд першої інстанції, виходив з того, що встановив відсутність факту злісного нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо неповнолітньої дочки, врахувавши бажання батька спілкуватись з дитиною, а також те, що батько дитини заперечує проти позбавлення батьківських прав й бажає брати участь у вихованні дитини, про що свідчить його позов про відібрання дитини.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи письмовими доказами, що заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 березня 2007 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі частки від усіх видів його заробітку (доходу) до повноліття дитини. (т.І, а.с. 9-10)

Постановою Волинського апеляційного суду від 31 травня 2022 року замінено стягувача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом 08 травня 2007 року у цивільній справі № 2-1723/2007 з ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно довідки Комунального закладу загальної середньої освіти «Луцький ліцей № 24 Луцької міської ради» від 27 жовтня 2022 року № 211/7.15, за період навчання ОСОБА_1 батько ОСОБА_2 не відвідував батьківських зборів, не спілкувався з класним керівником та вчителями предметниками, вихованням дитини займається виключно бабуся. (том І а.с. 167)

Неповнолітня ОСОБА_1 проживає разом з бабусею ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 (том І, а.с. 168)

Згідно висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради від 07 листопада 2022 року № 193 за місцем проживання дитини створені належні умови для навчання, розвитку та відпочинку, що підтверджується актом умов обстеження від 14 лютого 2022 року. Дочка й бабуся просили батька допомогти матеріально та подати заяву в Пенсійний фонд на оформлення пенсії по втраті годувальника, однак ОСОБА_2 повідомляв, що йому не надані оригінали документів, які необхідні для подачі заяви. Працівники служби у справах дітей неодноразово у телефонній розмові наголошували батькові, що всі необхідні документи є в базі даних Пенсійного фонду, оскільки батько іншої дитини ОСОБА_4 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 подав заяву, а йому необхідно було подати свою заяву та виділити частку на 1 дитину з пенсії по втраті годувальника. Батько неодноразово зі своєю співмешканкою обіцяв це зробити, проте свого слова не дотримався. Із січня по квітень 2022 року ОСОБА_2 , лише раз були надіслані кошти (аліменти) у сумі 2 000 гривень за втручанням працівників служби. У зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, ОСОБА_3 написала заяву про надання матеріальної допомоги та розпорядженням міського голови від 12 травня 2022 року бабусі були виділені кошти у сумі 1 000 гривень для придбання взуття ОСОБА_5 . У зв`язку з такими обставинами було подано заяву про заміну сторони виконавчого провадження та замінено стягувача у провадженні зі сплати аліментів. Згідно звернень бабусі ОСОБА_3 , починаючи з 2006 року по сьогодні батько ОСОБА_5 не піклується належним чином про доньку та не проявляє зацікавленості в її подальшому житті. Згідно звернення ОСОБА_2 , від 27 лютого 2022 року він фактично підтвердив невиконання ним батьківських обов`язків: не підтримує стосунків із дочкою, не цікавиться її життям, стосунками, проблемами. Після введення в Україні воєнного стану, 01 березня 2022 року ОСОБА_3 разом з онукою виїхала до Німеччини, де захворіла та потрапила до лікарні. ОСОБА_5 проживала без законного представника, а згодом вони були змушені повернутися в Україну. ОСОБА_2 , як батько, не вжив належних заходів щодо створення безпечних умов для проживання дочки, не підтримав матеріально. Батько в ультимативній формі пропонував ОСОБА_5 переїхати на постійне місце проживання до нього та його співмешканки, але дитина самостійно вирішила проживати із бабусею, не змінювати звичний спосіб життя, навчання та коло спілкування. Окрім того, відносини між батьком і дитиною сильно погіршились у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 не подав заяву в Пенсійний Фонд на оформлення дочці пенсії по втраті годувальника. Фактично неповнолітня ОСОБА_1 залишилась без законного представника. ОСОБА_2 не турбується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори і є підставою для позбавлення батька батьківських прав відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3, тому служба у справах дітей вважає за доцільне просити суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . (том І а.с. 172-173)

У даній справі судом установлено факт сплати відповідачем ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини у період з 2007 року по дату смерті матері і припинення сплати аліментів лише у зв`язку із смертю стягувача, матері дитини.

Доказів повідомлення його про смерть ОСОБА_4 матеріали справи не містять.

Згідно наданих до суду стороною позивача письмових доказів, поштовий переказ № на суму 6 030,09 гривень, який був прийнятий до пересилання 13 січня 2022 року на ім`я ОСОБА_4 не був вручений одержувачу, а 19 січня 2022 року був повернутий для виплати відправнику у м. Кривий Ріг. (том ІІ а.с. 16)

Указаний переказ не був вручений із незалежних від відповідача обставин.

Металургійним відділом державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надано 03 лютого 2023 року відповідь на запит представника позивача, відповідно до якої на виконанні у відділі перебуває виконавчий лист № 2-1723/2007 від 27 березня 2007 року, виданого Луцьким міськрайонним судом про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . До відділу ДВС надійшла постанова від 31 травня 2022 року № 2-1723/2007 видана Волинським апеляційним судом про заміну стягувача у виконавчому провадженні № 64720042 з виконання виконавчого листа виданого Луцьким міськрайонним судом 08 травня 2007 року у цивільній справі № 2-1723/2007 з ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Державним виконавцем 24 січня 2023 року направлено запит до ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» щодо отримання інформації, чи отримувала ОСОБА_1 або ОСОБА_4 аліменти у розмірі 14 151,88 гривень, а саме за грудень 2022 року у сумі 6 030,09 гривень та січень 2022 року 8 121,79 гривень, стягнутих із заробітної плати ОСОБА_2 . До відділу 25 січня 2023 року надійшла відповідь ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», в якій зазначено, що кошти у грудні 2021 року 6 030,09 гривень та у січні 2022 року 8 121,79 гривень (разом 14 151,88 гривень) було стягнуто із заробітної плати боржника, але не перераховані ОСОБА_4 , оскільки стягувач ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Аліменти у розмірі 14 151,88 грн. було зараховано 13 липня 2022 року на банківські реквізити ОСОБА_1 , про що свідчить платіжне доручення від цієї дати. Тому державним виконавцем зазначено у довідці розрахунку аліменти за вказаний період як сплачені (том ІІґ. а.с. 14-15).

За повідомленням роботодавця відповідача, бухгалтерією ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг стягувалися аліменти з ОСОБА_2 у період з 17 січня 2007 року по 31 січня 2022 року. З 01 липня 2022 року по дату надання відповіді (25 січня 2023 року) стягнення аліментів поновлено згідно постанови Металургійного ВДВС № б/н від 07 липня 2022 року за ВП № 64720042, в якій стягувачем виступає ОСОБА_1 (том ІІ, а.с. 18)

Згідно довідки розрахунку державного виконавця, станом на 01 грудня 2022 року заборгованість становить 12 232, 93 гривень. (том ІІ а.с. 16-17)

Згідно довідки-розрахунку аліментів (том ІІ, а.с. 16-17) у 2021 році відповідачем сплачено на утримання доньки аліменти в сумі 10 154,82 гривень (березень), 5 228,33 гривень (квітень), 7 239,08 гривень (травень), 5 936,56 гривень (червень), 4 467,39 гривень (липень), 19 484,50 гривень (серпень), тощо, у загальній сумі за рік 69 146,80 гривень. За 2022 рік сплачено 38 393,85 гривень, заборгованість складає 12 232,93 гривень.

Відповідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За частинами 1-3 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною 1 ст. 164 СК України.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення пункту 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають: один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Позбавлення батьківських прав є виключним заходом, який тягне за собою серйозні й остаточні правові наслідки (втрата прав, заснованих на спорідненості) як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращий бік неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.

Відповідно ч. 1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58).

В статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні, прийнятому у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09), Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100).

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18, від 29 січня 2020 року у справі №127/31288/18, від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17, від 17 січня 2020 року у справі №712/14772/17, від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17, від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц, від 24 квітня 2019 року у справі №331/5427/17.

Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.

Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

При вирішенні судом питання щодо позбавлення батьківських прав, визначальним є ставлення матері (батька) до дитини, бажання спілкуватися і брати участь у її вихованні.

В даній справі суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що позивачкою не надано належних доказів, які б достовірно та беззаперечно підтверджували свідоме нехтування відповідачем ОСОБА_2 своїми обов`язками щодо участі в утриманні та вихованні доньки і умисне ухилення від їх виконання.

В свою чергу, судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, ОСОБА_2 не бажає спілкуватися з донькою та брати участь у її вихованні, остаточно і свідомо самоусунувся від виконання своїх обов`язків з виховання дитини.

Згідно ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення обґрунтовано не врахував висновок Служби у справах дітей Луцької міської ради від 07 листопада 2022 року № 193, в якому зазначено про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (ч. 8 ст. 7 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства).

Відповідно ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

В даному випадку, суд першої інстанції, вирішуючи спір, врахував, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, тобто природних прав, наданих батькам щодо дітей на їх виховання, захист їх інтересів та інших прав, які виникають із факту кровної спорідненості з дитиною, є крайнім заходом впливу, необхідність та пропорційність застосування якого за обставин цієї справи не доведено, позивач не довела підстав, визначених частиною 1 статті 164 СК України для позбавлення батьківських прав, які є вичерпними.

Доводи апеляційної скарги у зазначеній частині аналогічні доводам, зазначеним у позовній заяві, були предметом аналізу при розгляді справи у суді першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судового рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду щодо їх оцінки.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині залишенню без змін.

Відповідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно п.п «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сидун Олена Степанівна, залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 серпня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Сидун Олена Степанівна, про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

Повний текст постанови складено 28 лютого 2024 року.

Головуючий О.І. Корчиста