ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6202/24 Справа № 204/4216/24 Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Максюти Ж.І., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Паромової О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Монатко Денис Сергійович, на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2024 року за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову в цивільній справі номер 204/4216/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Тетерєва Марина Михайлівна, приватний нотаріус Криворізького району нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіцина Ніна Володимирівна, про визнання договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2024 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Тетерєва Марина Михайлівна, приватний нотаріус Криворізького району нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіцина Ніна Володимирівна, про визнання договору недійсним.

Разом з позовною заявою ОСОБА_1 подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій вона просила забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 та заборонити суб`єктам державної реєстрації прав та державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкту нерухомості - квартири АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 посилалась на те, що 14.09.2021 року між нею та ОСОБА_2 було укладено договори позики, відповідно до яких відповідачка ОСОБА_2 отримала від позивачки ОСОБА_1 в борг грошові кошти у загальному розмірі 256900,00 грн зі сплатою відсотків за користування коштами. Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська по справі №204/9770/22 прийнято рішення про часткове задоволення позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та стягнуто з останньої за договорами позики грошові кошти у загальному розмірі 301980,00 грн та судовий збір 3019,80 грн. 11.10.2023 року Дніпровським апеляційним судом було прийнято постанову, якою апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. У зв`язку з набранням судового рішення законної сили, позивачкою пред`явлено на примусове виконання виконавчий документ по цьому рішенню та 10.01.2024 року приватним виконавцем Виконавчого округу Дніпропетровської області Біловолом В.О. відкрито виконавче провадження за №73786571, в рамках якого ОСОБА_2 стала боржником за вищевказаним грошовим зобов`язанням. Проте, закінчити його не є можливим через відсутність достатньої кількості активів у ОСОБА_2 для погашення боргу.

11.07.2005 року ОСОБА_2 відповідно до договору купівлі-продажу придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , право власності якої в державному реєстрі зареєстровано 20.06.2014 року, за рахунок цієї квартири могло відбутися погашення боргу перед позивачкою. Однак, ОСОБА_2 , вказане майно під час розгляду її апеляційної скарги на рішення суду про стягнення з неї боргу, 15.08.2023 року відчужено за договором купівлі-продажу сину - ОСОБА_3 , договір купівлі-продажу посвідчений ПН ДМНО ОСОБА_4 .

Вважає, що ОСОБА_2 , розуміючи предмет розгляду судової справи, вірогідні наслідки розгляду апеляційної скарги не на її користь, діючи недобросовісно, зловживаючи своїм правом, навмисно вчинила вказаний правочин по відчуженню квартири з метою її уникнення від виконання грошового зобов`язання перед позивачкою за договорами позики. До того ж, враховуючи, що даний договір купівлі-продажу був оплатним, то за його суттю, ОСОБА_2 мала, як продавець, отримати від ОСОБА_3 грошові кошти за продане майно і в такому випадку за рахунок цих коштів могла б виконати своє грошове зобов`язання перед позивачкою за договорами позики. Однак, з боку ОСОБА_2 вказаних дій зроблено не було, що підтверджує недобросовісність останньої та продовження завдання шкоди позивачці, як кредитору, а отже за своєю суттю даний правочин є фраудаторним.

Також, має значення факт відчуження вказаної квартири не сторонній особі, а сину, що тільки підсилює твердження про зазначене, оскільки право власності на це майно все рівно залишилось в колі її родини, а не в сторонньої особи. Більш того, ОСОБА_3 , який є сином ОСОБА_2 , було достовірно відомо про наявність у його матері грошового боргу перед позивачкою, оскільки у вищевказаній судовій справі він виступав свідком на стороні своєї матері та давав свідчення на її користь, що встановлено та підтверджується рішенням Красногвардійського районного суд м. Дніпропетровська від 30.03.2023 року.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2024 року в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_5 про забезпечення позову у цивільній справі №204/4216/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Тетерєва Марина Михайлівна, приватний нотаріус Криворізького району нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіцина Ніна Володимирівна, про визнання договору недійним - відмовлено повністю.

Із вказаним рішенням не погодилась позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діяв адвокат Монатко Д.С., подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд скасувати ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2024 року у справі №204/4216/24 та прийняти нове рішення про задоволення заяви про забезпечення позову в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що суд першої інстанції при розгляді заяви про забезпечення позову неправильно оцінив обставини справи та зробив помилкові висновки щодо можливості забезпечення позову, тим самим прийняв незаконне рішення, яке підлягає скасуванню.

Враховуючи вчинені відповідачами правочини щодо нерухомого майна та існування ризику нового відчуження ними цього майна на третіх осіб за час розгляду справи, що в свою чергу значно ускладнить в подальшому виконання рішення по цій справі, то вважає, що існує обов`язкова потреба в забезпеченні позову, шляхом накладення арешту на вказане нерухоме майно та заборони щодо нього вчинення будь-яких реєстраційних дій до моменту розгляду судом справи по суті спору.

Позивач не міг заявляти в даному спорі вимогу про витребування майна, бо він не був його власником і не повинен ставати таким відносно цього майна в рамках судового розгляду, а тому і доказів відповідних не повинен був надавати до суду. Вказана квартира відповідачів була лише активом, за рахунок частини якого позивачка могла виконати рішення суду про стягнення на свою користь з ОСОБА_2 грошових коштів, і, як наслідок, відновити у повному обсязі свої порушені права та інтереси. Ризик нового відчуження квартири від ОСОБА_3 на іншу особу до моменту розгляду цієї справи в суді першої та апеляційної інстанції, полягає в тому, що наразі вказане нерухоме майно обтяжене за договором іпотеки перед ОСОБА_6 , що підтверджується матеріалами справи і під час розгляду цієї судової справи, вказана квартира може бути знову відчужена.

ОСОБА_2 не має у своїй власності іншого майна та активів, за рахунок яких могло б бути виконане рішення суду перед позивачкою, тому це майно є єдиним джерелом та активом для його виконання. Позивачка не може бути власником майна чи ставати ним в майбутньому, щоб забезпечити позов та своє право на гарантування їй поновлення її прав та інтересів за розглядом цієї справи. Метою забезпечення позову в даній справі є збереження матеріального об`єкта спору до вирішення справи.

Обраний захід забезпечення позову є видом забезпечення позову, передбаченим статтею 150 ЦПК України, і відповідає предмету позову та, водночас, вжиття такого заходу не зумовлює фактичного вирішення спору по суті, а спрямовано лише на збереження існуючого становища до завершення розгляду справи.

Від інших учасників справи відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Караканова Т.В. доводи апеляційної скарги підтримала, просила її задовольнити.

В судове засідання апеляційного суду відповідачі та треті особи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 54, 55, 56, 58).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю учасників справи.

Заслухавши суддю доповідача, представника позивачки, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що у квітні 2024 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Тетерєва Марина Михайлівна, приватний нотаріус Криворізького району нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіцина Ніна Володимирівна, про визнання договору недійсним (а.с. 1-4).

З рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2023 року в цивільній справі №204/9770/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики вбачається, що позовні вимоги задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 14 вересня 2021 року та розписками від 14 вересня 2021 року у розмірі 301980,00 грн, яка складається з: основної суми боргу 256900,00 грн, відсотків 45080,00 грн (а.с. 12-13).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року у справі №204/9770/22 апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2023 року без змін (а.с. 14-17).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Біловола В.О. від 10.01.2024 року відкрито виконавче провадження №73786571 на підставі виконавчого листа №204/9770/22, виданого 12 грудня 2023 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська (а.с. 18-18зв).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 15.08.2023 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 3113, виданий 15.08.2023 року, видавник: Тетерєва М.М., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу (а.с. 19-22).

Відмовляючи в задоволенні вимог заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення цієї заяви.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають обставинам справи та нормам закону.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Статтею 150 ЦПК України передбачено види забезпечення позову, зокрема, відповідно до п. 1 ч. 1 цієї статті, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, необхідно враховувати, що прийняття такого рішення доцільне лише в разі достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача.

Судом встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2023 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 жовтня 2023 року, в цивільній справі №204/9770/22 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 14 вересня 2021 року та розписками від 14 вересня 2021 року у розмірі 301980,00 грн, яка складається з: основної суми боргу 256900,00 грн, відсотків 45080,00 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Біловола В.О. від 10.01.2024 року відкрито виконавче провадження №73786571 на підставі виконавчого листа №204/9770/22 виданого 12 грудня 2023 року Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 15.08.2023 року вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 , зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 3113, виданий 15.08.2023 року, видавник: Тетерєва М.М., приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу; вказана квартира за договором іпотеки з позикою грошей передана в іпотеку, іпотекодержатель ОСОБА_6 (а.с. 20).

Відповідно до позовних вимог ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений 15.08.2023 року ПН ДМНО ОСОБА_4 ; визнати недійсним договір іпотеки з позикою грошей від 21.12.2023 року, посвідчений ПН Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіциною Ніною Володимирівною та зареєстрований за № 425.

Проте, заявником не доведено існування достатньо обґрунтованих припущень, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки спірна квартира за можливим рішенням суду у справі буде підлягати передачі позивачці.

Крім того, апеляційний суд враховує, що квартира АДРЕСА_1 , на теперішній час обтяжена іпотекою, де іпотекодержателем є ОСОБА_6 , який не залучений до розгляду справи. Заходи забезпечення позову певним чином можуть впливати на його права, які можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення заяви позивача про вжиття заходів забезпечення позову.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не заслуговують на увагу.

Апеляційний суд не встановив порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи з цього питання, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Монатко Денис Сергійович, залишити без задоволення, ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2024 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 26 серпня 2024 року.

Судді: