УХВАЛА

29 лютого 2024 року

місто Київ

справа № 705/2159/19

провадження № 61-17168св21

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ситнік О. М., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відвід суддів Верховного Суду Синельникова Євгена Володимировича та Шиповича Владислава Володимировича від розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго» про визнання незаконними та скасування наказів про зміну в організації виробництва і звільнення, поновлення на роботі, зміну формулювання наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення частини заробітної плати, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

02 лютого 2022 року постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В., Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В. (суддя-доповідач) відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.Касаційну скаргу приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго» задоволено. Постанову Черкаського апеляційного суду від 28 вересня 2021 року скасовано, залишено в силі ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 13 серпня 2021 року.

12 лютого 2024 року до Верховного Суду надійшла заява ОСОБА_1 про виправлення описки в постанові Верховного Суду від 02 лютого 2022 року у справі № 705/2159/19, з посиланням на те, що суд помилково вказав по батькові представника відповідача як « ОСОБА_3 », замість правильного « ОСОБА_4 ».

19 лютого 2024 року до Верховного Суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відвід суддів Верховного Суду Синельникова Є. В. та Шиповича В. В. від розгляду справи № 705/2159/19 з підстав сумнівів у їх неупередженості та об`єктивності.

Заява обґрунтована тим, що, на думку заявниці, у Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду діє організоване злочине угрупування, яке розподіляє справи суддям з метою їх збагачення.

Вважає, що суддя Шипович В. В. за рахунок владних повноважень збагачується для благ своєї сім`ї. Судді Синельников Є. В. та Шипович В. В. брали участь у постановленні свавільного, на думку заявниці, рішення щодо відібрання майна у фермера Петра Жвавого у справі, яка була предметом розгляду Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ), який 20 вересня 2022 року ухвалив рішення у справі «Жвавий проти України» (заява № 6781/13), в якому встановив, що держава Україна порушила статтю 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція).

28 лютого 2024 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В., Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В. (суддя-доповідач) заявлений представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відвід суддям Верховного Суду Синельникову Є. В. та Шиповичу В. В. визнано необґрунтованим. Заяву про відвід передано для вирішення судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

28 лютого 2024 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду заяви про відвід суддів Верховного Суду Синельникова Є. В. та Шиповича В. В. призначено суддю-доповідача Ситнік О. М.

Вважаю, що існують підстави для задоволення заяви про відвід.

Згідно з частиною першою статтею 1 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом.

У частині першій статті 2 ЦПК України вказано, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 6 § 1 Конвенції право на справедливий судовий розгляд вимагає слухання справи «незалежним та безстороннім судом» (рішення ЄСПЛ від 06 травня 2003 року у справі «Клейн та інші проти Нідерландів» (Kleyn and Others v. the Netherlands) [ВП], пункт 192).

Стаття 6 § 1 Конвенції вимагає суд у межах своїх повноважень бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 43; рішення ЄСПЛ від 15 жовтня 2009 року у справі «Мікалефф проти Мальти» (Micallef v. Malta) [ВП], пункт 93).

Існування неупередженості повинно бути визначено за наступними критеріями (рішення ЄСПЛ від 15 жовтня 2009 року у справі «Мікалефф проти Мальти» (Micallef v. Malta) [ВП], пункт 93): суб`єктивний тест, що вивчає персональні переконання і поведінку конкретного судді, з метою визначення чи існувало неупереджене або суб`єктивне ставлення судді у конкретній справі. Відповідно до об`єктивного тесту визначається чи суд, а також, серед іншого, його структура, забезпечила відповідні гарантії для виключення легітимних сумнівів стосовно його неупередженості.

Повинно бути визначено, окремо від поведінки судді, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність.

Вирішальним є наявність обґрунтованості сумніву у неупередженості суду (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland), пункт 44; «Пабла Кю проти Фінляндії» (Pabla Ky v. Finland), пункт 30; від 15 жовтня 2009 року у справі «Мікалефф проти Мальти» (Micallef v. Malta) [ВП], пункт 96).

У кожному окремому випадку необхідно визначити чи характер та рівень стосунків у справі вказують на відсутність неупередженості з боку суду (рішення ЄСПЛ від 15 жовтня 2009 року у справі «Мікалефф проти Мальти» (Micallef v. Malta) [ВП],пункти 97, 102).

Підстави відводу судді перелічені у статті 36 ЦПК України. У частині першій статті 36 ЦПК України зазначено, що суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: 1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; 2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; 3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; 4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; 5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Тобто і цивільним процесуальним законом чітко визначені підстави відводу судді, одним з яких є інші обставини, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Відвід (самовідвід) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Він дозволяє виключити найменшу підозру в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи.

ЄСПЛ у рішенні від 03 травня 2007 року у справі «Бочан проти України» закріпив, що ключовим питанням є питання довіри, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

У постанові від 28 жовтня 1998 року у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» (Castillo Algar v. Spain) ЄСПЛ зазначив, що дійсно навіть припущення про факти, які ставлять під сумнів безсторонність суду, можуть мати певне значення; йдеться про довіру, яку суди в демократичному суспільстві повинні викликати в людей.

У рішенні від 09 листопада 2006 року у справі «Білуга проти України» ЄСПЛ наголосив, що важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти у громадськість у демократичному суспільстві. Судді зобов`язані викликати довіру в учасників судового розгляду, а тому будь-який суддя, стосовно якого є підстави для підозри в недостатній неупередженості, повинен брати самовідвід або бути відведений.

У рішенні від 01 жовтня 1982 року у справі «П`єрсак проти Бельгії» (Piersack v. Belgium) ЄСПЛ висловив позицію, згідно з якою, незважаючи на той факт, що безсторонність зазвичай означає відсутність упередженості або, навпаки, її наявність може бути перевірено різноманітними способами, провів розмежування між суб`єктивним підходом, який відображає особисте переконання громадянина в конкретній справі, та об`єктивним підходом, який визначає, чи були достатні гарантії, щоб виключити будь-які сумніви з цього приводу.

У деяких випадках додаткову гарантію безсторонності судді надає вимога об`єктивної безсторонності (рішення ЄСПЛ від 10 червня 1996 року у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства» (Pullar v. the United Kingdom)). У цьому сенсі навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення ЄСПЛ від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium)).

Вимога «безсторонності» згідно з судовою практикою ЄСПЛ (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: перший полягає у намаганні визначити особисте переконання судді у конкретній справі, а другий - у з`ясуванні того, чи забезпечив суддя достатні гарантії для виключення будь-якого розумного сумніву з цього приводу у сторін.

У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (рішення ЄСПЛ у справі «Мироненко і Мартиненко проти України»).

У своєму рішенні від 08 квітня 2010 року у справі «Фельдман проти України» (заяви № 76556/01 та 38779/04) ЄСПЛ визнав порушенням статті 6 § 1 Конвенції незабезпечення суддею достатніх гарантій для виключення будь-якого розумного сумніву з приводу його безсторонності.

У пункті 25 розділу «Критерії неспроможності» Монреальської універсальної декларації про незалежність правосуддя встановлено, що суддя не може слухати судову справу, якщо є об`єктивні побоювання, що він не зможе розглядати справу неупереджено або його участь у цій справі може спровокувати конфлікт інтересів, що несумісний з виконанням ним судових функцій.

Пунктом 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість з боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього і в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

У пункті 66 рішення ЄСПЛ від 10 грудня 2009 року у справі «Мироненко і Мартенко проти України» (заява № 4785/02) зазначено, що згідно з усталеною практикою суду наявність безсторонності має визначатися для цілей пункту 1 статті 6 § 1 Конвенції за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. Так, за суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді.

Відповідно до об`єктивного критерію необхідно визначити, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення ЄСПЛ від 24 лютого 1993 року у справі «Фей проти Австрії», від 21 грудня 2000 року у справі «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland)).

Необхідність відводу судді від участі в розгляді справи у будь-якому випадку, коли у стороннього спостерігача лише могли б виникнути сумніви в неупередженості судді, та про задоволення такої заяви підтвердила і Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 04 лютого 2020 року у справі № 908/137/18 (провадження № 12-106гс19), в якій виснувала, що хоч поведінка судді-доповідача й не дає жодних об`єктивних підстав вважати, що вона не є безсторонньою або що їй бракує неупередженості під час розгляду справи, однак, враховуючи значення, яке має вирішення справи № 908/137/18 для правової системи України, а також для того, щоб за суб`єктивним критерієм з боку стороннього спостерігача не виникали сумніви в неупередженості судді-доповідача під час вирішення справи, клопотання про відвід судді-доповідача необхідно задовольнити.

Тобто розгляд питання про відвід є виконанням вимог статті 6 § 1 Конвенції щодо забезпечення принципів незалежності та неупередженості суду, який має бути максимально безстороннім та об`єктивним, а також з метою усунути будь-які сумніви в забезпеченні незалежною державою принципу справедливості судочинства.

Згідно з частинами другою та третьою статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі (частина сьома статті 40 ЦПК України).

За результатами вирішення заяви про відвід суд постановляє ухвалу (частина одинадцята статті 40 ЦПК України).

З матеріалів касаційного провадження вбачається, що 16 січня 2023 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В. постановив у справі № 705/3380/20 (провадження № 61-12226ск22) за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до комунального підприємства «Уманське ремонтно-експлуатаційне управління № 3» про захист прав споживачів, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 25 листопада 2022 року ухвалу про задоволення самовідводу суддів Верховного Суду Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. та Шиповича В. В. і ці судді були відведені від участі у розгляді касаційної скарги ОСОБА_2 .

У мотивувальній частині ухвали вказано, щоз огляду на вимоги пункту 5 частини першої статті 36, частини другої статті 40 ЦПК України, взявши до уваги ухвали Верховного Суду від 03, 05, 06, 09, 10, 12 та 16 січня 2023 року, а також процесуальну поведінку заявниці, з метою усунення будь-яких сумнівів учасників процесу в об`єктивності та неупередженості суду при розгляді касаційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу Черкаського апеляційного суду від 25 листопада 2022 року, заяву про самовідвід суддів Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. та Шиповича В. В. слід задовольнити, а справу передати для повторного автоматизованого перерозподілу.

При задоволенні самовідводу було враховано значну кількість ухвал Верховного Суду про відмову ОСОБА_2 у задоволенні заяв про відвід суддів та її процесуальну поведінку. Інших підстав для задоволення самовідводу не зазначено.

У цій справі ОСОБА_2 також зверталась із заявою про відвід неодноразово, а саме 01 лютого 2022 року та 13 лютого 2024 року.

13 лютого 2024 року після звернення з заявою про виправлення описки представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала заяву про відвід суддів Верховного Суду Синельникова Є. В. та Шиповича В. В. від розгляду справи № 705/2159/19.

14 лютого 2024 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В., Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В. (суддя-доповідач) заявлений представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відвід суддям Верховного Суду Синельникову Є. В. та Шиповичу В. В. визнано необґрунтованим. Заяву про відвід передано для вирішення судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

15 лютого 2024 року ухвалою судді Верховного Суду Олійник А. С. у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відвід суддів Синельникова Є. В. та Шиповича В. В. у справі № 705/2159/19 відмовлено.

19 лютого 2024 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 повторно звернулася до Верховного Суду із заявою про відвід суддів Верховного Суду Синельникова Є. В. та Шиповича В. В. від розгляду справи № 705/2159/19 з підстав сумнівів у їх неупередженості та об`єктивності.

28 лютого 2024 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Синельникова Є. В., Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В. (суддя-доповідач) заявлений представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відвід суддям Верховного Суду Синельникову Є. В. та Шиповичу В. В. визнано необґрунтованим. Заяву про відвід передано для вирішення судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.

Вбачається, що як і в справі № 705/3380/20, так і в цій справі, заяву про відвід суддів подала ОСОБА_2 .

При цьому у справі № 705/3380/20 судді Верховного Суду Синельников Є. В. та Шипович В. В. вважали, що не можуть брати участь у розгляді справи відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 ЦПК України.

У вказаній справі аналогічними є як особа, яка подала заяву про відвід, так і її процесуальна поведінка, яка полягає у систематичному зверненні до Верховного Суду із заявами про відвід суддів Верховного Суду Синельникова Є. В. та Шиповича В. В.

З урахуванням позиції суддів Верховного Суду Синельникова Є. В. та Шиповича В. В. про неможливість участі у розгляді справи № 705/3380/20 за аналогічних обставин у цій справі, заявлений відвід суддям необхідно задовольнити.

Посилання на те, що на розгляді перебуває заява про виправлення описки у написанні по батькові представника відповідача ОСОБА_5 , не впливає на висновок про відвід, оскільки стаття 36 ЦПК України розміщена у розділі 1 «Загальні положення» ЦПК України і поширюється на весь період розгляду справи, незалежно від того, яке конкретно питання перебуває у провадженні, навіть якщо воно не пов`язане з вирішенням спору по суті, оскільки справа має бути розглянута судом, встановлений законом, що включає і гарантії неупередженості, безсторонності або об`єктивності судді.

Щодо інших наведених представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підстав для відводу суддів Верховного Суду Синельникова Є. В. та Шиповича В. В., а саме того, що, на думку заявниці, у Касаційному цивільному суді у складі Верховного Суду діє організоване злочине угрупування, яке розподіляє справи суддям з метою їх збагачення; суддя Шипович В. В. за рахунок владних повноважень збагачується для благ своєї сім`ї; судді Синельников Є. В. та Шипович В. В. брали участь у постановленні свавільного, на думку заявниці, рішення суду, вважаю, що вони не можуть бути підставами для задоволення заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відвід суддів Верховного Суду Синельникова Є. В. та Шиповича В. В., оскільки такі доводи заявниці мають оціночний характер, докази на їх підтвердження відсутні. Сумніви мають бути засновані на фактичних обставинах, а не на припущеннях про можливий розвиток подій.

Керуючись статтями 33, 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про відвід суддів Верховного Суду Синельникова Євгена Володимировича та Шиповича Владислава Володимировича задовольнити.

Відвести суддів Верховного Суду Синельникова Євгена Володимировича та Шиповича Владислава Володимировича від розгляду справи за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Центр-Монтаж-Енерго» про визнання незаконними та скасування наказів про зміну в організації виробництва і звільнення, поновлення на роботі, зміну формулювання наказу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення частини заробітної плати, відшкодування моральної шкоди.

Провадження № 61-17168ск21 передати на повторний автоматизований перерозподіл.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. М. Ситнік