Справа № 361/888/24
Провадження № 2/361/2653/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.08.24

14 серпня 2024 р. м.Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Писанець Н.В.,

при секретарі - Перканюк І.П.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бровари у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами.

В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 зазначив, що з 26.11.2004р. перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 , шлюб між ними було розірвано рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09.09.2010р. Спільних дітей не мали. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31.07.2009р., з позивача на користь відповідача були стягнуті аліменти на її утримання у розмірі 100 грн., починаючи з 01.04.2009р. і довічно, у зв`язку із наявною у відповідача 2 групи інвалідності. За вказаним рішенням було відкрито виконавче провадження НОМЕР_2, на теперішній час існує заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 75105,24 грн. Остання утворилась із невідомих для позивача причин, оскільки, він вважав, що з його пенсії автоматично стягується визначена судовим рішенням сума 100 грн. Зазначає, що, на теперішній час, не має можливості сплачувати аліменти на користь відповідача, оскільки з 01.12.2020 року, позивач став непрацездатним внаслідок захворювання та має 3 групу інвалідності, отримує пенсію розмір якої становить 2093 грн. Також вважає, що відповідача взмозі утримувати її діти. Просить суд припинити стягнення з нього - ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 та звільнити його від сплати заборгованості за аліментами з 01.05.2019р.

Присутні у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , підтримали позовні вимоги, наполягали на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 , присутні у судовому засіданні, визнали позовні вимоги частково, не заперечували щодо припинення стягнення аліментів на її користь з позивача, оскільки дійсно вважають поважною причину неспроможності подальшої сплати її позивачем, зважаючи на наявну у нього 3 групу інвалідності. Однак, просять суд відмовити у задоволенні вимог ОСОБА_1 щодо звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, наполягають на необхідності виконання ним цього обов`язку.

Суд заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини.

За положеннями частин другої-четвертої статі 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу (частини перша, друга статті 76 СК України).

Частинами першою, другою статті 77 СК України передбачено, що утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви (частина перша статті 79 СК України).

За приписами частин першої та другої статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналіз норм статей 75 і 76 СК України, дає підстави для висновку про те, що аліменти (зобов`язання) на утримання одного з подружжя можуть бути призначені лише за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу; непрацездатність одного з подружжя (в тому числі встановлена протягом одного року після розірвання шлюбу); потреба в матеріальній допомозі (нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення), а також можливість надання такої матеріальної допомоги.

Потреба матеріальної допомоги полягає в тому, що особа є непрацездатною, наприклад, у зв`язку із відсутністю пенсій (або низького розміру) чи інших джерел існування. Потребою в матеріальній допомозі (нужденністю) є забезпеченість особи коштами в розмірі нижче прожиткового мінімуму (вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15, від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17 та від 11 жовтня 2018 року у справі № 161/16931/16-ц). До уваги приймається отримання непрацездатним членом подружжя пенсії, державній пільг, субсидій, наявність у нього майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності одного з подружжя не зумовлює виникнення у другого з подружжя обов`язку надання йому утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Визначення потреби матеріальної допомоги непрацездатного члена подружжя здійснюється судом у кожному конкретною випадку за допомогою зіставлення доходів такого члена і прожиткового рівня. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги тільки за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Саме за таких обставин законодавець зобов`язує одного з подружжя утримувати іншого непрацездатного члена подружжя, тобто надавати йому необхідну матеріальну допомогу. Зазначені вище фактори підлягають доведенню в судовому процесі.

Керуючись основними положеннями про доказування і докази, суд звертає увагу, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вимогами частини третьої статті 12, частини першої статті 81ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, друга статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Як встановлено у судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 з 26.11.2004р. перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 .

Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 09.09.2010р. Спільних дітей не мали.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31.07.2009р., з позивача на користь відповідача були стягнуті аліменти на її утримання у розмірі 100 грн., починаючи з 01.04.2009р. і довічно, у зв`язку із наявною у відповідача 2 групи інвалідності.

За вказаним рішенням було відкрито виконавче провадження НОМЕР_2, на теперішній час, у позивача ОСОБА_1 існує заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 75105,24 грн.

Відповідно до довідки серії АВ №0099959 від 01.12.2020р., позивачу ОСОБА_1 встановлено довічно третю групу інвалідності.

Судом встановлено, що позивач, станом на травень 2023 року, отримує пенсію по інвалідності в розмірі 2093,00 грн.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» для осіб, які втратили працездатність, встановлено наступний розмір прожиткового мінімуму: з 1 січня 2024 року - 2 361 гривні.

Суд при визначенні розміру аліментів, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у результаті їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. При цьому, суд у першу чергу виходить з прожиткового мінімуму й життєвих потреб особи. Аліменти мають бути достатніми й співмірними з огляду на цілі зобов`язання по утриманню. Критерії, якими має керуватися суд при визначенні розміру аліментів, в законі значно розширені. Як і раніше, в першу чергу суд виходить з матеріального і сімейного стану платника та одержувача аліментів.

Матеріальне становище платника оцінюється, виходячи з вартості належного йому майна, розміру заробітку (доходу). Про матеріальне становище також свідчить розмір витрат, що здійснюються платником на утримання себе й членів своєї сім`ї.

Аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану ст.80 Сімейного Кодексу України.

У даному випадку, позивач та відповідач є обидва непрацездатними, тобто, з моменту ухвалення судового рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 31.07.2009р., до моменту звернення до суду із дійсним позовом, статус ОСОБА_1 та його спроможність надавати матеріальну допомогу ОСОБА_3 зазнала змін, а тому його не можна вважати особою, яка взмозі надавати матеріальну допомогу в розумінні ст.75, ст.76 СК України.

Враховуючи вищевикладене, а також відсутність заперечень з боку відповідача у цій частині, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо припинення права ОСОБА_3 на аліменти в розмірі 100 грн., відповідно до рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 31.07.2009р. у справі №2-2003/2009р.

Щодо вимоги позивача про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, суд доходить наступного.

Частиною другою статті 197 СК України передбачено, що за позовом платника аліментів, суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Позивач, звертаючись із вимогою про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, зазначав підставою наявну у нього тяжку хворобу, внаслідок якої, відповідно до довідки серії АВ №0099959 від 01.12.2020р., позивачу ОСОБА_1 встановлено довічно третю групу інвалідності. Однак, обов`язок утримання відповідача, шляхом сплати аліментів, у позивача виник на підставі рішення суду у квітні 2009 року, про який йому було відомо. Посилання позивача у судовому засіданні на його сподівання на належне виконання вказаного судового рішення, шляхом списання з його рахунку 100 грн., без його відома та контролю - суд оцінює критично та вважає, що ОСОБА_1 не вчинив жодних дій щодо погашення існуючої заборгованості по аліментам перед ОСОБА_3 . Заборгованість у розмірі 75105,24 грн. не виникла внаслідок тяжкої хвороби позивача, а вважається результатом систематичного й свідомого невиконання судового рішення позивачем.

Проаналізувавши доводи сторін, вимоги чинного законодавства України, дослідивши матеріали справи та подані сторонами докази, суд дійшов висновку про те, позовні вимоги щодо звільнення ОСОБА_5 від сплати заборгованості за аліментами на користь ОСОБА_3 є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 83, 141, 247, 258-259, 263-268, 273, 352, 354, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів та звільнення від сплати заборгованості за аліментами - задовольнити частково.

Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 в розмірі 100 грн., відповідно до рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 31.07.2009р. у справі №2-2003/2009р.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, які не були присутні у судовому засіданні під час ухвалення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н.В.Писанець