КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/8125/2024
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2024року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Слюсар Т.А.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 січня 2024 року у складі судді Кордюкової Ж.І.,

у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2023 року товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" (далі - ТОВ "ФК "ЄАПБ") звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовано тим, що 02.10.2019 між товариством з обмеженою відповідальністю "Манівео швидка фінансова допомога" (далі - ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога") та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 124674747. За спірним кредитним договором відповідачка отримала кредит, який вона зобов`язалася повернути та сплатити проценти.

20.12.2019 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та товариством з обмеженою відповідальністю "Таліон Плюс" (далі - ТОВ "Таліон Плюс") укладено договір факторингу № 28/1118-01, у відповідності до умов якого ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" передає (відступає) ТОВ "Таліон Плюс" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "Таліон Плюс" приймає належне ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" право вимоги за кредитним договором № 124674747.

20.10.2022 між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого ТОВ "Таліон Плюс" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "ЄАПБ" приймає належні ТОВ "Таліон Плюс" права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.

Позивач набув право грошової вимоги в тому числі за спірним договором до відповідача у сумі 14 850 грн 20 коп, з яких сума заборгованості за основною сумою боргу - 5 750 грн та сума заборгованості за відсотками 9 100 грн 20 коп.

Спірний договір укладено з відповідачем в електронній формі на умовах публічної пропозиції (оферти) у розумінні ст. 641, 644 ЦК України.

Нарахування штрафних санкції відповідачу за спірним договором не здійснювалося. Відповідач не виконувала свої обов`язки за спірним договором, в результаті чого має заборгованість у загальній сумі 14 850 грн 20 коп.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 17 січня 2024 року позовні вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ» - залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ТОВ "ФК "ЄАПБ", посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Вирішити питання судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що при винесені рішення без надання оцінки доказів суд послався на те, що підставою для відмови у задоволенні позову ТОВ «ФК «ЄАПБ» стало те, що додатки до договору факторингу (акти прийому-передачі реєстру боржників та витяг з реєстру боржників, в яких зазначено прізвище, ім 'я та по батькові боржника, номер договору, дата його укладання та сума боргу) та розрахунки заборгованості без банківської виписки з особового рахунку позичальника жодним чином не підтверджують, яка частина тіла кредиту та відсотків за його користування була сплачена відповідачем, а яка частина сплачена не була.

Вказано, що суд вважає, що лише виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами, що підтверджують рух коштів по конкретному рахунку, вміщують записи про операції та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором, проте вони суду надані не були.

З указаним скаржник не погоджується та зазначає, що на підтвердження заявлених позивних вимог, ТОВ «ФК «ЄАПБ» надано копії відповідного кредитного договору та договору факторингу із відповідними додатками та розрахунок заборгованості за кредитним договором № 124674747 від 02.10.2019, які відповідачка належними доказами не спростувала.

При цьому у суду відсутній обов`язок суду вважати доведеною та встановленою ту обставину, про яку стверджує позивач, оскільки відповідно до приписів ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як убачається зі справи, 02.10.2019 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір про надання фінансового кредиту № 124674747, за умовами якого ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" надало фінансовий кредит у сумі 5 750 грн, з процентною ставкою 1,49 % від суми кредиту за кожен день користування кредитом, зі строком дії 15 днів до 17.10.2019 відповідачу, яка зобов`язалася повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користуванням ним (розділ 1 договору від 02.10.2019 № 124674747) (а.с. 5-6).

20.12.2019 між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон Плюс" укладено договір факторингу № 28/1118-01, згідно якого ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" передає (відступає) ТОВ "Таліон Плюс" права вимоги ТОВ "Таліон Плюс" за кредитним договором № 124674747.

20.10.2022 між ТОВ "Таліон Плюс" та ТОВ "ФК "ЄАПБ" укладено договір факторингу № 20102022, згідно якого ТОВ "Таліон Плюс" передає (відступає) ТОВ "ФК "ЄАПБ" права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників (а.с. 7-8).

Згідно з витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 02.10.2019 № 124674747, заборгованість за основною сумою кредиту 5 750 грн та заборгованість по відсоткам 9 100 грн (а.с. 9).

Згідно з платіжним дорученням від 02.10.2019 ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" перерахувало ОСОБА_1 кошти в сумі 5 750 грн за договором кредиту від 02.10.2019 № 124674747 (а.с. 40).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 02.10.2019 № 124674747 станом на 30.06.2023 заборгованість відповідачки за період з 21.10.2022 по 30.06.2023 становить 14 850 грн 20 коп, з яких прострочений борг по тілу кредиту - 5 750 грн, а прострочена плата по відсоткам - 9 100 грн 20 коп (а.с. 10).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за кредитним договором.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно положень ч. 1ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.

Згідно змісту ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Надані позивачем наведені вище докази, як кожен окремо так і їх сукупність належним чином підтверджують заявлені у позові обставини справи, а саме, що ОСОБА_1 дійсно отримала кредит у ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та в подальшому перехід прав за кредитним договором вимог до нових кредиторів спочатку до ТОВ «Таліон Плюс», а в подальшому до позивача по справі ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів".

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Статтею 512 ЦК України визначено підстави заміни кредитора у зобов`язанні, зокрема пунктом 1 частини першої цієї статті передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2018 року у справі № 31/160(29/170(6/77-5/100) викладено правову позицію, згідно з якою, оцінюючи обсяг переданих прав, суд враховує загальновизнаний принцип приватного права «nemo plus iuris ad alium transferre potest, quam ipse haberet», який означає, що ніхто не може передати більше прав, ніж має сам.

При визначенні дійсності вимоги підлягають застосуванню норми статті 204 ЦК України, за змістом якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права та обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Аналогічна правова позиція наведена у постановах Верховного Суду від 16 квітня 2019 року у справі № 916/1171/18, від 14 листопада 2018 року у справі № 910/8682/18, від 30 серпня 2018 року у справі № 904/8978/17, від 04 березня 2019 року у справі № 5015/6070/11, від 10 вересня 2019 року у справі № 9017/317/19, від 09 липня 2019 року у справі № 903/849/17.

Обов`язковим аспектом щодо дійсності вимоги є підставність виникнення вимоги (стаття 11 ЦК України), як елементу зобов`язального правовідношення (стаття 502 ЦК України) на момент відступлення та підтвердження вимоги відповідними доказами. Дійсною для передачі також є вимога, яка виникла, але строк виконання цієї вимоги ще не настав.

Убачається, що предметом доказування в даній справі є факт укладення кредитного договору, виконання відповідачкою його умов і розмір заборгованості.

Відповідно до долучених до справи договору, за яким відступлено право вимоги боргу ОСОБА_1 за кредитним договором, сторони досягли згоди щодо всіх його істотних умов, визначили межі, обсяг і зміст прав, які перейшли до нового кредитора, порядок передачі документів новому кредитору, що підтверджують права вимоги до боржника, ціну договору та порядок розрахунку між сторонами за відступлення, що відповідачка не спростувала.

Отже суд першої інстанції на підставі наданих позивачем доказів встановив факт укладення кредитного договору проте вважав, що надані докази не доводять розмір заборгованості відповідачки, оскільки в розрахунку не вказано який розмір кредиту відповідачка отримала і який розмір кредиту та процентів вона сплатила. Належним доказом для доведення розміру заборгованості суд вважав лише виписку по картковому рахунку.

Проте виписки видаються лише банками України по особовим рахункам клієнтів. Так, Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затверджене постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 встановлені основні вимоги щодо організації бухгалтерського обліку в банках України, ведення особових рахунків клієнтів, проте позивач не є банком України, отже на нього дія Положення не розповсюджується, виписки по особовим рахункам клієнтів не формуються.

Колегія суддів звертає увагу на те, що лише у випадку обґрунтованих заперечень відповідачки проти отримання нею коштів у визначеному у кредитному договорі розмірі і розміру нарахованої заборгованості, він був зобов`язаний додатково надавати докази на доведення своїх позовних вимог.

Однак жодних заперечень відповідачки на позов не надійшло, отже підстав для того, щоб ставити під сумнів отримання відповідачкою кредиту у розмірі 5 750 грн грн і не повернення його у суду не було.

Враховуючи, що ОСОБА_1 не оспорила, не надала суду належних, допустимих і достовірних доказів, які б свідчили про недійсність переданих вимог, в силу прямого припису статті 204 ЦК України їх правомірність презюмується.

Отже, долучені до справи договори факторингу є чинними, їх дійсність ніким не оспорено, а тому і підлягають до виконання.

Наведене у сукупності надає підстави для висновку про помилковість висновків районного суду про недоведеність матеріалами справи факту отримання коштів за кредитним договором № 124674747 від первісного кредитора право за яким перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ».

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимога бо заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не звернув уваги на наведені у позові обґрунтування позивача та належним чином не оцінив надані ним докази, у зв`язку з чим ухвалив незаконне судове рішення, яке підлягає скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України презюмується, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (статті 610, 611 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до п. 1.1. вказаного договору, вбачається, що за цим Договором Товариство зобов`язується надати Позичальникові Кредит без конкретної споживчої мети, на суму 5750 грн 00 коп. (п`ять тисяч сімсот п`ятдесят грн. нуль коп.) на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути Кредит та сплатити проценти за користування Кредитом, нараховані згідно п. 1.4. цього Договору.

Пунктом 1.3 вказаного договору, передбачено, що кредит надається строком на 15 (п`ятнадцять) днів.

Згідно п. 1.4. вказаного договору, вбачається, що нарахування процентів за користування Кредитом здійснюється у розмірі 1,49 процентів від суми Кредиту за кожний день користування Кредитом (далі - «Процентна ставка»), починаючи з першого дня перерахування суми Кредиту до закінчення строку Кредиту, визначеного в п.1.3. цього Договору.

Відповідно до п. 1.5. вказаного договору, вбачається, що з урахуванням положень п.1.4 Договору Позичальник сплачує Товариству проценти за користування Кредитом за фактичний час користування Кредитом з розрахунку 543,85 (п`ятсот сорок три цілих вісімдесят п`ять сотих) відсотків річних.

Відповідно до п. 4.2, вказаного договору, вбачається, що сторони погоджуються, що у випадку користування Позичальником Кредитом понад строк, встановлений п.1,3 Договору, або додатковими угодами між Сторонами, зобов`язання Позичальника за цим Договором продовжуються на весь період фактичного користування Кредитом, при цьому у випадку, якщо встановлена п, 1.4 цього Договору Процентна ставка менша ніж 1.70 відсотків від суми Кредиту за кожен день користування Кредитом, то правила нарахування процентів за Процентною ставкою визначеною п.1.4 - 1.5 Договору скасовуються з моменту початку їх застосування і до взаємовідносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за понадстрокове користування Кредитом, а саме 1,70 (одна ціла сім десятих) відсотків за кожен день користування Кредитом, починаючи з дати укладення Договору і до дня повного повернення Кредиту,

З пункту 4.3. вказаного договору, вбачається, що сторони погодили, що зобов`язання Позичальника по сплаті процентів за користування Кредитом в розмірі 1,70 °/о розповсюджуються на весь період фактичного користування Кредитом змоменту укладення цього Договору, при умові врахування в таких зобов`язаннях суми процентів, які були фактично сплачені Позичальником до моменту завершення строку, встановленого п. 1.3 Договору.

Відповідно до п. 4.4, вказаного договору, вбачається, що сторони погоджуються що проценти, нараховані згідно п. 4.2 та п. 4.3. Договору після закінчення строку Кредиту, визначеного в п.1.3. цього Договору, є процентами, що нараховуються за понадстрокове користування грошовими коштами, в розумінні ч. 2 ст.625 Цивільного кодексу України.

Таким чином, зі змісту вказаного договору вбачається, що сторонами погоджено усі істотні умови договору, зокрема, умови кредитування та розмір процентів за користування кредитними коштами.

В постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року в справі № 561/77/19 зазначено, що матеріали справи містять достатньо доказів, з яких вбачається, що між сторонами був укладений кредитний договір в електронній Формі, умови якого позивачем були виконані, однак відповідач у передбачений договором строк кредитне повернув.

Отже, надавши відповідачці грошові кошти первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а позичальник взяті на себе зобов`язання належним чином не виконав, кредитні кошти не повернув, внаслідок чого виникла заборгованість, у загальному розмірі 14 850 грн 20 коп, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь нового кредитора позивача по справі.

З огляду на те, що суд першої інстанції з неправильним застосуванням норм матеріального права дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, рішення суду слід скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення про задоволення заявлених позивачем позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Оскільки, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, належним чином не оцінив надані сторонами докази, надав неправильну правову оцінку доводам та доказам позивача, ухвалене судове рішення суду першої інстанцій підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, відповідно змінює розподіл судовий витрат, до яких відповідно до статті 133 ЦПК України віднесені витрати зі сплати судового збору.

Як вбачається з матеріалів справи, за подання позову позивач згідно з платіжним дорученням сплатив судовий збір у розмірі 2 684 грн (а.с. 1), а за подачу апеляційної скарги - 4 026 грн (а.с. 70).

Зважаючи, що судом апеляційної інстанції задоволено позовні вимоги в повному обсязі, на користь позивача з відповідачки слід стягнути судовий збір за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанцій в загальному розмірі 6 710 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 17 січня 2024 року скасувати.

Ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (, юридична адреса: 01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, 30, реквізити IBAN № НОМЕР_2 у AT «ТАСКОМБАНК») суму заборгованості за кредитним договором № 124674747 в розмірі 14 850 грн 20 коп та судові витрати пов`язані з розглядом справи в сумі 6 710 грн.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: