Справа № 136/2028/24
провадження № 2/136/509/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2024 року м. Липовець

Суддя Липовецького районного суду Вінницької області Шпортун С.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права користування житловим приміщенням та виселення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , у якому на вирішення суду ставить наступні вимоги: визнати припиненим право ОСОБА_2 та ОСОБА_3 користуватися житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 та виселити їх.

Підставність позову позивач обґрунтовує тим, що він, ОСОБА_1 являється власником житлового будинку, що розташований по АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 приходиться йому колишньою дружиною, з якою шлюб припинено, та яка є власником успадкованого нею житлового будинку, ОСОБА_3 є рідною дочкою з якою він перебуває в неприязних відносинах, місце проживання відповідачів зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім цього, у будинку зареєстровані інші особи: його дочка ОСОБА_4 з онучкою ОСОБА_5 , тоді як загальна житлова площа житлового будинку становить 21,3 кв.м., який має дві житлові кімнати, що унеможливлює належне проживання усіх осіб та здійснення ним, як власником нерухомого майна, своїх правомочностей, що стало підставою звернення до суду.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі судом встановлено, що позов та додані до нього документи не у повній мірі відповідають вимогам ст.175, 177 ЦПК України.

Так, відповідно до п.4 ч.3 ст.175 ЦПК України, у позові зазначається зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них.

Суд зауважує, що вимоги про визнання припинення права користування особи житловим приміщенням та виселення особи є окремими вимогами не є тотожними, вирішення яких регулюється нормами Житлового кодексу України та Цивільного кодексу України, відтак особою, що ініціювала позов мають бути визначені правові підстави для їх пред`явлення та висунуто вимоги щодо кожного із відповідачів залежно від обставин.

Окрім цього, положеннями частини 1 статті 188 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що в одній позовній заяві може бути об`єднано декілька вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами, основні та похідні позовні вимоги.

Похідною позовною вимогою є вимога, задоволення якої залежить від задоволення іншої позовної вимоги (основної вимоги). При цьому зміст наведеної норми свідчить про можливість, а не про обов`язковість об`єднання декількох вимог, пов`язаних між собою підставою виникнення або поданими доказами.

Навіть у випадку, коли позивач правомірно об`єднав вимоги, пов`язані між собою, суд вправі повернути позовну заяву, якщо вважатиме, що сумісний розгляд об`єднаних вимог перешкоджатиме з`ясуванню прав і взаємовідносин сторін та суттєво утруднить вирішення спору.

Під вимогою слід розуміти матеріально - правову вимогу позову, яка складає його предмет.

Підставою позову є фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.

Отже, об`єднані вимоги повинні випливати з тих самих фактичних обставин, на яких ґрунтується позов в цілому.

Відповідно до п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України, у позові зазначається виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

З огляду на викладене, як суд зазначив вище, позивачеві у позові слід конкретизувати вимоги щодо кожного із відповідачів, визначитись із необхідністю об`єднання позовів стосовно обох відповідачів в одне провадження для їх спільного розгляду, а також навести усі обставини із посиланням на докази на підтвердження вимог щодо кожного із відповідачів.

Окрім цього, суд зауважує, що 01 грудня 2021 року набув чинності Закон України "Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні" N 1871-IX від 05.11.2021, яким виключено ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" N 1382-IV від 11.12.2003 та здійснюється регулювання відносини у сфері надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання (перебування) фізичних осіб в Україні, встановлює порядок надання таких послуг та порядок внесення, обробки, обміну відповідними відомостями в електронних реєстрах, базах даних для надання таких послуг.

Таким чином, питання зняття повнолітніх осіб, які не є власниками житла із зареєстрованого місця проживання чи їх виселення законодавцем передбачено обов`язкове досудове врегулювання спору.

На противагу викладеному, позивач не зазначає у позові та не надає доказів на підтвердження того чи використав він досудовий порядок вирішення спору.

Також судом встановлено, що позивачем при пред`явленні даного позову сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн., на підтвердження чого надано платіжний документ.

Суд зауважує, що ставки для сплати судового збору за подання фізичною особою до суду позовної заяви, що містить вимоги немайнового характеру визначені Законом України «Про судовий збір».

Частиною 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. У разі якщо позов подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір обчислюється з урахуванням загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно долі поданих кожним з них вимог окремим платіжним документом.

У разі коли позов немайнового характеру подається одночасно кількома позивачами до одного або кількох відповідачів, судовий збір сплачується кожним позивачем окремим платіжним документом у розмірах, установлених статтею 4 цього Закону за подання позову немайнового характеру.

З даного приводу висловлено позицію Верховним Судом у постанові від 18.09.2023 року по справі №758/5118/21, який виснував, що при тлумаченні терміну поняття «вимога» у цьому випадку має враховуватися, крім предмета та підстави позову, також суб`єктний склад правовідносин (кількість співвідповідачів). Відтак, навіть за умови пред`явлення однорідних вимог немайнового характеру, пов`язаних між собою однією і тією ж підставою виникнення та поданими доказами, судовий збір щодо кожного відповідача має обраховуватися окремо.

Приймаючи до уваги те, що позивачем пред`явлено позов до двох відповідачів по дві немайнові вимоги, відтак слід було сплатити при пред`явленні даного позову судовий збір 1211, 20 грн. х 4 = 4 844.80 грн, тоді як сплачено лише за однією вимогою 1211, 20 грн, відтак необхідно доплатити судовий збір, в іншому випадку навести обставини та докази, які звільняють позивача від сплати судового збору.

Окрім цього, в порушення вимог частини п`ятою, шостою статті 177 ЦПК України п.8 ч.3 ст.175 ЦПК України, позивач додав до позовної заяви рішення суду у справах за №136/56/28 та №136/683/22, які знеособлені, утім не вказує на неможливість їх подання в належний спосіб, не повідомляє про наявні складнощів в їх отриманні та не ставить на вирішення суду клопотання про витребування доказів.

Суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Зважаючи на те, що нормами чинного законодавства не передбачено можливості вирішення питання про відкриття провадження у справі за позовною заявою, яка не відповідає вимогам закону, тому суд надає позивачеві строк для усунення зазначених вище недоліків.

Керуючись ст.ст. 175, 177, 260 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про припинення права та виселення, - надавши позивачу строк для усунення недоліків тривалістю 10 днів з дня отримання ухвали.

Роз`яснити, що якщо позивач не усуне недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, вона буде вважатись неподаною і повернеться позивачеві.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено ЦПК України. Ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання або в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, набирають законної сили з моменту їх підписання суддею (суддями).

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Суддя Світлана ШПОРТУН