СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/23474/23

пр. № 2-о/759/86/24

22 лютого 2024 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Петренко Н.О.

за участі секретаря судових засідань Донець Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в особі Святошинського відділу (02152, м.Київ, вул. Березняківська, 4-а) про встановлення факту проживання на території України,

ВСТАНОВИВ:

Представник заявника звернувся до суду з заявою про встановлення факту того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Київ, постійно проживав на території України станом на 24.08.1991 року включно.

В обґрунтування заяви посилався на те, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Київ та все життя проживав в м. Київ та на дату 24.08.1991 року набуття незалежності України проживав і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , тобто фактично набув громадянства України. За час незалежності відбував покарання в місцях позбавлення волі, працював на підприємствах. У 2016 році він загубив паспорт громадянина України, при зверненні до ДМС було встановлено що його паспорт ніде не проходить, а тільки є паспорт СРСР. У зв`язку із втратою заявником паспорта громадянина СРСР та України та потребою в оформленні громадянства України, заявник звертався до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м.Києві та Київській області в особі Святошинського відділу, але отримав відмову з вказівкою звернутись із вищезазначеною заявою до суду. Заявник позбавлений прав громадянина України та наразі, вимушений звернутися до суду за захистом своїх інтересів, шляхом встановлення факту проживання на території України станом на 24.08.1991 року. Просить заяву задовольнити.

Заявник у судове засідання не з`явився про день, час та місце розгляду заяви повідомлений належним чином. Надав заяву про розгляд справи без його участі та просив заяву задовольнити.

Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, причини неявки не відомі.

Представником ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області надано письмові пояснення в яких вказано, що заявник надав копії документів, для встановлення факту свого постійного проживання на території України.

Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази по справі, встановив наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Київ/а.с.7/.

Відповідно до довідки ЖЕО № 811 ОСОБА_1 прописаний та проживає в АДРЕСА_2 , перебуває на реєстраціному бліку по вищевказаній адресі з 01.08.1991р. згідно будинкової книги по теперішній час/а.с.9/.

Встановлено, що заявник закінчив навчання в СПТУ -19 міста Києва, після чого 21.06.1989 року був призваний на строкову службу до лав радянської армії , де проходив військову службу до 03.06.1991р./а.с.10,11/.

Після звільнення у запас був працевлаштований 27.12.1991р. на Київський авіаціний завод «Авізні» на посаду слюсаря і пропрацював на заводі включно до 25.01.1994р.

Листом № 8032-2253/8032.1 -23 від 13.10.2023р. ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області повідомлено, що згідно наданої заявником інформації встановити його особу та належність до громадянства України не вбачається можливим, та рекомендовано звернутись до суду для встановлення постійного проживання заявника в Україні станом на 24.08.1991/а.с.12-14/.

Листом першого заступника начальника державної установи від 13.02.2024р. № 517 повідомлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно відбував покарання за вироком Бердичівського міського суду Житомирської області від 05.10.1995р., яким його засуджено на строк 1 рік 06 місяців позбавлення волі, в установі МЗ 324/31 УМВС України в Хмельницькій області у період з 21.11.1995р. по 04.03.1996. З 04.03.1996р. вибув в установу виконання покарань № 316/5 УМВС в Миколаївській області. Особова справа ОСОБА_1 була знищена по закінченню терміну зберігання.

Також, заявник має сестру ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка народилася в м. Києві/а.с.26/.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, визначено в ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України.

Перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення (п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення").

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Таким чином, особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2 - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3 - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України», також Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що надані заявником докази є належними та допустимими, що безспірно підтверджують факт проживання на території України ОСОБА_1 станом на 24.08.1991р., а тому вимоги заяви про встановлення факту, що має юридичне значення є доведеними.

Керуючись ст. ст. 5, 6, 10, 263-265, 315-319 ЦПК України, суд, -, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в особі Святошинського відділу про встановлення факту проживання на території України - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Київ, постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року включно.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15 Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Заявник: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в особі Святошинського відділу, м. Київ, вул. Березняківська, 4-а, .

Суддя Н.О. Петренко