Справа № 372/2428/24
Провадження № 2-1406/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

23 липня 2024 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Сікорській М.А.,

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обухівського відділу державної виконавчої служби в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), головного управління ДПС у Київській області, ОСОБА_2 про скасування арешту,

В С Т А Н О В И В :

02.05.2024 року позивач звернувся до суду з позовом до Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) про скасування арешту з майна. В обґрунтування позовної заяви зазначив, що В січні 2024 року йому, стало відомо, що банківські рахунки, якими він користується заблоковані (заарештовані), і провести операції зі зняття готівки з банківської карти, або ж провести внутрішні платежі в банківській системі неможливо. Також відповідно до Реєстру боржників України йому стало відомо про внесення моїх даних до Реєстру боржників. Для вирішення вказаного питання він звернувся до представників банківської установи, які повідомили, що банківські рахунки дійсно заблоковані (заарештовані) на підставі постанов про накладення арешту державних виконавців Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального управління юстиції України в Київській області. Він звертався на електронну пошту відповідача з метою розблокування рахунків, однак йому було повідомлено, що всі виконавчі провадження відносно нього було закрито, а державний виконавець позбавлений права вживати заходів щодо розблокування рахунків в межах завершеного виконавчого провадження, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду даним позовом.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 03 травня 2024 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 03 червня 2024 року залучено до участі у справі в якості співвідповідачів Головне управління ДПС в Київській області, ОСОБА_2 , продовжено строки підготовчого провадження на строк виконання вимог цієї ухвали.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 11 липня 2024 року закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позові.

Представники відповідачів Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) та Головне управління ДПС України в Київській області в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили, хоч про день, час та місце слухання справи повідомлялися судом належним чином. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подали.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суду не повідомила, хоч про день, час та місце слухання справи повідомлялася судом належним чином. Заяв, клопотань чи заперечень суду не подала.

У свою чергу відповідач відзив на позовну заяву у строк, встановлений ухвалою про відкриття провадження, до суду не подав, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Перевіривши та дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5, 6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступні обставини.

В січні 2024 року позивачу ОСОБА_1 стало відомо, що банківські рахунки, якими він користується заблоковані (заарештовані), і провести операції зі зняття готівки з банківської карти, або ж провести внутрішні платежі в банківській системі неможливо. Також відповідно до Реєстру боржників України йому стало відомо про внесення його даних до Реєстру боржників.

Для вирішення вказаного питання позивач звернувся до представників банківської установи, які повідомили, що банківські рахунки дійсно заблоковані (заарештовані) на підставі постанов про накладення арешту державних виконавців Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального управління юстиції України в Київській області.

22 березня 2024 року, після звернення на електронну пошту відповідача, повторно, з письмовим клопотанням про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій позивач звернувся до відповідача.

20 березня 2024 року на поштову адресу позивача надійшов лист від відповідача (відповідь на попереднє звернення), в якому повідомлено та роз`яснено, що в Обухівському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Центрального управління юстиції України в Київській області перебувало 9 виконавчих проваджень. Станом на 20.03.2024 року всі виконавчі провадження завершені та повернуті стягувачу, повторно, виконавчі провадження від стягувача не надходили.

У вказаному листі повідомлено, що державний виконавець позбавлений права вживати заходів, передбачених п.10-2 Прикінцевих положень щодо банківських рахунків боржника в межах завершеного виконавчого провадження. Тобто, відповідач, по суті, відмовив позивачу в задоволенні клопотання про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій.

З цим питанням, клопотанням про зняття арешту з майна (коштів) боржника 03 квітня 2024 року позивач письмово звернувся до Начальника Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального управління юстиції України в Київській області для роз`яснення питання, щодо існування вищевказаного виконавчого провадження та подальшого зняття арешту з банківських рахунків та особистого майна боржника.

23 квітня 2024 року на поштову адресу позивача надійшов лист начальника Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального управління юстиції України в Київській області в якому дублюється відповідь від 03 квітня 2024 року, роз`яснено про відсутність виконавчих листів про примусове стягнення та додатково роз`яснено про відмінність понять повернення та закінчення виконавчого провадження і неможливість настання наслідків, передбачених частиною 1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження».

Виходячи з викладеного, на сьогодні в Обухівському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Центрального управління юстиції України в Київській області відсутні будь-які виконавчі провадження, на підставі яких може бути винесена постанова про накладення арешту на кошти боржника, відсутні будь-які заборони та перепони, щодо зняття раніше накладеного арешту в рамках виконавчих проваджень, які перебували в провадженні.

А тому вказаний арешт на кошти боржника може бути скасований на підставі рішення суду.

Відповідно до роз`яснення в листі начальника відділу ДВС у Обухівському районі Київської області та ст.ст. 18, 40 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено зняття виконавцем арешту з майна (коштів) боржника в даному випадку.

Відповідно до Статті 37 Закону України «Про провадження» повернення виконавчого документа стягувачу:

1. Виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; 4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника юридичної особи, місце проживання, перебування боржника фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; 7) боржник фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» Наслідки виконавчого закінчення повернення провадження, виконавчого документа У разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

2. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

3. У разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня 3 дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.

Тобто, Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено зняття арешту державним виконавцем у випадку повернення виконавчого листа стягувачу на підставі п 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

В такому випадку відповідно до норм чинного Законодавства боржник має право звернутися до суду з позовною заявою про скасування арешту накладеного державним виконавцем в межах завершеного виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з частиною першою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав.

Відповідно до вимог статті 466 ЦПК України, процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Отже, накладення арешту на рахунок боржника який призначений для зарахування пенсії, унеможливлює отримання належної частини пенсійного забезпечення та інших виплат згідно діючого законодавства України, що призводить до порушення конституційних прав громадянина.

Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна боржника направлений насамперед для забезпечення реального виконання рішення, тобто стягнення сум за виконавчим документом на користь стягувача.

В той же час при наявності законодавчого обмеження та заборони на стягнення таких коштів, накладення арешту на рахунок та картку для виплат боржника, яка призначена для зарахування пенсії, унеможливлює використання пенсії для погашення по факту виниклої заборгованості, купівлі необхідних для життя речей, ліків, продуктів харчування, сплаті комунальних послуг, тощо, що призводить до порушення конституційних прав громадянина.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного суду від 07.07.2021 року у справі № 2-356/12, від 03.12.2021 року у справі № 161/14034/20, від 22.12.2021 року у справі № 645/6694/15.

Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє користується, розпоряджається своїм майно на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений в його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (частина 2 статті 40 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження арешт, накладений на майно боржника, знімається. У разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження державним виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 56 ЗУ "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Частиною 2 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що в разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

За змістом поданої мною позовної заяви вбачається, що між сторонами немає спору про право власності (користування) на майно, на яке накладено арешт і таке право позивача ніким не оспорюється, тобто арешт майна не пов`язаний зі спором про право на це майно.

П.7 ч. 4 ст. 59 ЗУ "Про виконавче провадження" визначено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, що відповідає фактичним обставинам.

Обухівським ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) відмовлено позивачу у знятті арешту у зв`язку з тим, що станом на час звернення позивача до відповідача 20.03.2024 року з клопотаннями про скасування арешту майна всі виконавчі провадження завершені та повернуті стягувачу, повторно виконавчі провадження від стягувача не надходили, а державний виконавець позбавлений права вживати заходів, передбачених п. 10-2 Прикінцевих положень щодо банківських рахунків боржника в межах завершеного виконавчого провадження. Тобто, відповідач, по суті, відмовив позивачу в задоволенні клопотання про визначення поточного рахунку у банку для здійснення видаткових операцій та було рекомендовано звернутись для вирішення питання про звільнення майна з-під арешту до суду.

Разом з цим, згідно інформації Відповідача в Обухівському ВДВС в Обухівському районі Київської області ЦМУМЮ (м. Київ) виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на примусовому виконанні у відділі не перебувають.

У зв`язку з чим наявні підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_1 .

Згідно статті 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

В статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу та в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини, арешт накладений на майно позивача порушує можливості реалізації ним, прав на належне йому на праві власності майно, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, а порушене право позивача судовому захисту.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом обставини та враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в іншій спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та необхідність захисту його права шляхом зняття такого арешту.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», статтями 3-5, 7-13, 17, 43, 49, 76--82, 133, 137, 141, 258-259, 263-265, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 316, 319, 321, 391 ЦК України суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Скасувати арешт, накладений на кошти, а саме банківський рахунок боржника ОСОБА_1 № НОМЕР_2 , IBAN НОМЕР_3 відкритий в АТ КБ «Приватбанк» на підставі постанов про накладення арешту винесених державним виконавцем Обухівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрального управління юстиції України в Київській області.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення також може бути переглянуто Обухівським районним судом Київської області у випадку подання відповідачем відповідної письмової заяви протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Суддя М.В.Кравченко