Провадження № 2-др/357/22/24
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 лютого 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Ярмола О. Я. ,
при секретарі - Пустовій Ю. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5, заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, -
На підставі ст. 246, 270 ЦПК України, позивач просить ухвалити додаткове рішення, яким вирішити питання про стягнення з відповідача іншої частини витрат на професійну правничу допомогу в сумі 7 500,00 грн.
Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача ОСОБА_2 засобами електронного зв`язку подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, заяву підтримали.
Відповідач в судовому засіданні заперечила задоволення заяви позивача про ухвалення додаткового рішення, подала суду письмово викладені пояснення, копію пенсійного посвідення і довідки МСЕК.
Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали додані до заяви, заслухавши позицію відповідача, дійшов до наступних висновків.
За змістом ч. 2 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.
Якщо сторона з поважних причин не може подати докази, які підтверджують точний розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд, за заявою такої сторони, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 1 ст. 246 ЦПК).
Можливість вирішення питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті передбачають і ч. 3 ст. 259 ЦПК (порядок ухвалення судових рішень) і п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК (додаткове рішення суду).
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
20.02.2024р. стороною позивача подано заяву про ухвалення додаткового рішення із доказами понесених витрат на правову допомогу, тобто протягом п`яти днів після ухвалення судом відповідного рішення.
Згідно положень ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання, зокрема, про те як розподілити між сторонами судові витрати.
Відповідно до частин 1 та пункт 1 частини 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини першої, пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
Згідно ч.ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним, зокрема, із часом, затраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (далі - Закон N 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Відповідно до статті 19 Закону N 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону N 5076-VI).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21 зауважено, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений і у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі N 904/4507/18.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
На підтвердження понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу до суду було надано: договір №114/ЦС про надання правничої допомоги від 02.11.2023 року, укладений між Адвокатським об`єднанням «Компаньйон та партнери», в особі керуючого партнера Батури Павла Олександровича та ОСОБА_1 , додаток № 1 до договору про надання правничої допомоги №114/ЦС від 02.11.2023 року; платіжну інструкцію № 66 від 10.04.2023 року (а.с. 49); платіжну інструкцію № @2PL469403 від 03.11.2023 року (а.с.47), платіжну інструкцію № @2PL976522 від 22.01.2024 року (а.с.105) .
Згідно пункту 2 додатку №1 до договору про надання правничої допомоги № 114/ЦС від 02.11.2023 року сторони домовились, що вартість правничої допомоги за договором складає 15 000,00 грн.
Позивач оплатив вартість наданих адвокатом послуг згідно Договору, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 47,105).
Суд, 16.02.2024 року, вирішуючи спір по суті, стягнув з відповідача на користь позивача в рахунок компенсації понесених судових витрат на професійну правничу допомогу 7500 грн.
Однак, під час розгляду заяви позивача про ухвалення додаткового рішення про стягнення іншої частини судових витрат на правничу допомогу, відповідач просила зменшити розмір судових витрат, при цьому просила зважити на її матеріальний стан і незадовільний стан здоров`я, надала суду пенсійне посвідчення та довідку МСЕК в підтвердження встановлення їй довічно ІІ гр. інвалідності. Крім того, відповідач в судовому засіданні просила врахувати, що її дохід складає лише пенсійне забезпечення в 2760 грн. на місяць, вона не працевлаштована, не мала змоги отримати професійну правничу допомогу під час розгляду даного спору.
З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності розміру судових витрат, виходячи з конкретних обставин справи, та фінансового стану сторін, суд дійшов висновку про зменшення розміру витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу та визначення їх в розмірі 7500 грн. і ці витрати були вже стягнуті рішенням суду від 16.02.2024 року за наслідками розгляду даного спору, та суд залишає без задоволення вимогу позивача про стягнення іншої частини суми (7500грн.) судових витрат на професійну допомогу за заявою про ухвалення додаткового рішення.
Керуючись ст. 133, 137, 141, 142, 246, 258, 259, 264, 265, 268, 270, 354, 355 ЦПК України, суд, -
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додакового рішення про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу - залишити без задоволення.
Додаткове рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Додаткове рішення суду виготовлено 29.02.2024 року.

Суддя О. Я. Ярмола