ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5684/24 Справа № 205/223/23 Суддя у 1-й інстанції - Бізяєва Н. О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Барильської А.П.,

суддів: Макарова М.О., Ткаченко І.Ю.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу адвоката Безрукової Світлани Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 лютого 2024 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 , про стягнення грошових коштів

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 20 січня 2022 року між ним та відповідачем ОСОБА_1 , від імені якого за довіреністю діяв ОСОБА_3 , було укладено попередній договір до договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки. За умовами вказаного попереднього договору його сторони взяли на себе зобов`язання в майбутньому, а саме в строк до 20 березня 2022 року, укласти та підписати договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 . Сторони погодили, що продавець зобов`язується продати, а покупець зобов`язується купити вище зазначене нерухоме майно за 370 000 грн. до 20 березня 2022 року. Пунктом 4 попереднього договору встановлено наступне: на підтвердження зобов`язання щодо оплати вище зазначеної суми покупець передав, а представник продавця прийняв в якості завдатку грошову суму у розмірі 57 000 грн., що на момент укладення цього договору еквівалентно 2000 дол. США, що входить в загальну суму платежів за основним договором. 20 березня 2022 року, тобто в останній день для посвідчення основного договору, сторонами не було укладено основний договір та не погоджено будь-яких змін до попереднього договору. Він неодноразово зв`язувався з представником відповідача ОСОБА_3 , і за результатами перемовин зі сторони відповідача спочатку було повідомлено про необхідність надання додаткового часу для підготовки документів для укладення основного договору. Однак, в подальшому, відповідач і його представник стали ігнорувати будь-які спроби вийти на контакт. У зв`язку з чим він був вимушений направити відповідачеві вимогу від 31 серпня 2022 року про повернення сплачених коштів, яка, згідно поштового повідомлення про вручення, була отримання відповідачем 07 вересня 2022 року. У зв`язку з відсутністю будь-якої відповіді, позивач звернувся до ПН ДМНО ОСОБА_4 із заявою від 03 листопада 2022 року, в якій просив передати ОСОБА_5 вимогу про усунення порушень зобов`язань за попереднім договором. Згідно даної вимоги позивач вимагав з`явитися 07 листопада 2022 року об 11 год. 00 хв. до робочого місця нотаріуса для укладення правочину щодо належного виконання зобов`язань за попереднім договором до договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, або ж сплатити позивачу борг. Нотаріусом зазначену вимогу відправлено, проте 07 листопада 2022 року відповідач, або його представник до нотаріуса не з`явились. Оскільки договір купівлі-продажу між сторонами на момент звернення до суду укладений, сплачені ним кошти, відповідно до ч. 2 ст. 570 ЦК України є авансом, тому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь грошові кошти у розмірі 80800 грн. та судові витрати у розмірі 7788,60 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 лютого 2024 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 80800 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Додатковим рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 07 березня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 10900 грн.

В апеляційній скарзі адвокат Безрукова С.О., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач, або його представник жодним чином не ухилялися від зобов`язань, взятих за попереднім договором до договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, саме позивач ухилився від його виконання, оскільки він передумав купляти будинок та земельну ділянку. Все спілкування відбувалося виключно між ріелторами та посилання у позові на те, що саме ОСОБА_2 особисто звертався до відповідача та його представника є хибними.

01 жовтня 2024 року адвокат Савчук Р.В., яка діє в інтересах ОСОБА_2 , надала відзив на апеляційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. Вказує про те, що сума авансу підлягає поверненню незалежно від того з чиєї вини не відбулося укладання договору, що правомірно установлено судом.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч.1 ст.369 ЦПК України).

Зважаючи на те, що ціна позову становить 80800 грн та не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги, з огляду на наступне.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджено матеріалами справи, що 20 січня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було укладено попередній договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 , площею 0,1000 га, посвідчений ПН ДМНО ОСОБА_6 , за реєстровим № 412 .

Відповідно до п.1 даного договору сторони зобов`язуються в майбутньому, в строк, вказаний в п. 2 цього договору, укласти та підписати на умовах, визначених цим договором, договір купівлі-продажу нерухомого майна: житлового будинку та земельної ділянки.

Відповідно до п. 2 договору ОСОБА_2 зобов`язується купити, а ОСОБА_1 продати вищевказане нерухоме майно за 370 000 грн. до 20 березня 2022 року, цей день є останнім днем для посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки.

Відповідно до п. 4 договору, на підтвердження зобов`язання, викладеного п. 3 цього договору, і на забезпечення його виконання, під час нотаріального посвідчення цього договору ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 в якості завдатку грошову суму у розмірі 57 000 грн., що на момент укладання цього договору еквівалентно 2 000 доларів США, що входить в загальну суму платежів за основним договором.

Також, умовами попереднього договору від 20 січня 2022 року (п.п. 5, 6) передбачено, що у випадку, якщо Основний договір не буде укладений до 20 березня 2022 року з вини ОСОБА_1 , то продавець ОСОБА_1 повинен сплатити ОСОБА_2 штраф у розмірі 114 000 грн., в разі зміни обмінного курсу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» долара США до курсу гривні, ця сума може бути збільшена або зменшена, але обов`язково такою, за яку в день її сплати ОСОБА_2 зможе купити 4 000 доларів США. Сторони зобов`язуються в цей день (20 березня 2022 року) з`явитися до 17.00 години до ПН ДМНО ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_3 для складання та посвідчення додаткового договору до цього договору із внесенням змін до пунктів, де зазначений крайній термін укладання Основних договорів, який не може бути довший від 20 березня 2022 року. Якщо Основний договір не буде укладений до 20 березня 2022 року з вини ОСОБА_2 , сума завдатку, зазначеного п. 4 цього договору, залишається у ОСОБА_1 та буде вважатися штрафом за невиконання зобов`язань, передбачених п. 3 цього договору.

Також пунктом 12 Договору передбачено, що ОСОБА_1 бере на себе зобов`язання підготувати всі необхідні документи для продажу вищевказаного нерухомого майна, крім того, бере на себе обов`язок щодо проведення та підключення комунікацій: газ, вода, електроенергія, встановлення приладів обліку (лічильників) та укладання договорів із комунальними службами на обслуговування, в разі невиконання цього зобов`язання, при укладенні Основного договору вартість продажу буде зменшена на 1000 дол. США за кожен непідключений вид комунікацій.

Даних про скасування вищезазначеного договору або про визнання його недійсним суду під час розгляду справи не надано.

Як зазначено позивачем та визнано відповідачем, Основний договір купівлі-продажу житлового будинку не було укладено у строк, визначений п. 2 Попереднього договору.

В судовому засіданні сторонами також не заперечувалося, що до укладення попереднього договору ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 суму грошових коштів у розмірі 2 000 доларів США.

З матеріалів справи вбачається, що позивач 31 серпня 2022 звернувся до ОСОБА_1 з письмовою вимогою повернути грошові кошти протягом 5 днів, у розмірі 2 000 доларів США, що еквівалентно 73 120 грн., проте відповідь на претензію не отримала.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства, між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана позивачем грошова сума, станом на день укладення Попереднього договору, є авансом, який підлягає поверненню, а не завдатком, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року, у справі № 6-176цс12 та у постанові Верховного Суду від 04 серпня 2021року, у справі №61-1015ск20.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

У статті 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Згідно з до частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до частин першоїтретьої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Попередній договір є одним із різновидів цивільних договорів, а тому йому властиві всі родові ознаки договорів. Так, попередній договір вважається укладеним з моменту, коли сторони досягли угоди з усіх істотних умов договору. При цьому для попереднього договору, поряд з іншими його умовами, повинні бути визначені ті, які є суттєвими для основного договору.

Тобто у попередньому договорі, крім основного зобов`язання, може бути передбачена відповідальність сторін з того чи іншого питання, зокрема за неналежне виконання зобов`язання у виді штрафних санкцій.

Згідно зі статтею 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.

Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.

Такі висновки викладені у постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі №686/6823/14 (провадження № 61-6475св20).

З матеріалів справи встановлено, що 20 січня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , було укладено попередній договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_2 , площею 0,1000 га, посвідчений ПН ДМНО ОСОБА_6 , за реєстровим № 412 .

Відповідно до п.1 даного договору сторони зобов`язуються в майбутньому, в строк, вказаний в п. 2 цього договору, укласти та підписати на умовах, визначених цим договором, договір купівлі-продажу нерухомого майна: житлового будинку та земельної ділянки.

Відповідно до п. 2 договору ОСОБА_2 зобов`язується купити, а ОСОБА_1 продати вищевказане нерухоме майно за 370 000 грн. до 20 березня 2022 року, цей день є останнім днем для посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок.

Відповідно до п. 4 договору, на підтвердження зобов`язання, викладеного п. 3 цього договору, і на забезпечення його виконання, під час нотаріального посвідчення цього договору ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 в якості завдатку грошову суму у розмірі 57 000 грн., що на момент укладання цього договору еквівалентно 2 000 доларів США, що входить в загальну суму платежів за основним договором.

Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами статті 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.

За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.

Частиною першою статті 546 ЦК України визначено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно з положеннями статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.

Аванс - це визначена грошова сума (попередній платіж) або цінності, які покупець чи замовник передають продавцю чи виконавцю робіт у рахунок майбутніх платежів за передане майно, виконану роботу чи надані послуги (яка включається до загальної ціни товару).

Суттєва відмінність авансу від завдатку полягає в тому, що на аванс не покладено функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов`язання. Тому, незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов`язання, той, хто отримав аванс, повинен його повернути.

В свою чергу, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 у справі №918/631/19 та постановах Верховного Суду, від 21 лютого 2018 року у справі №910/12382/17, від 03 серпня 2022 року у справі №910/6232/21 та від 14 лютого 2023 року у справі №910/15531/21 зазначено, що аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору. Аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося.

Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Оскільки договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, який за своєю формою та змістом відповідав би вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, суд першої інстанції, на думку колегії суддів дійшов правильного висновку про те, що передана позивачем відповідачу сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

У постанові Верховного Суду від 24 липня 2019 року у справі №521/12202/15-ц сформульовані висновки про те, що оскільки складена розписка фактично містить умови попереднього договору купівлі-продажу квартири, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про те, що така угода підлягала нотаріальному посвідченню, чого вчинено не було. Враховуючи те, що договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягав поверненню, а не завдатком.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина перша статті 81 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Колегія суддів наголошує на тому, що договір укладено не було.

З доказів, наданих позивачем вбачається, що позивач зі своєї сторони здійснив усі необхідні дії, направлені на укладання договору купівлі-продажу, та доводи апеляційної скарги цього не спростовують, тому не є підставою для задоволення апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення і, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Безрукової Світлани Олександрівни, яка діє в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 01 лютого 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: М.О. Макаров

І.Ю. Ткаченко