Справа № 448/514/22 Головуючий у 1 інстанції: Гіряк С.І.
Провадження № 22-ц/811/3435/23 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.

секретаря: Назар Х.

з участю: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 15 листопада 2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

у травні 2022 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 11 162,73 грн.

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»про стягнення коштів, в якому просив стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 52124,07 грн.

У серпні 2023 року ОСОБА_1 подав заяву про збільшення розміру позовних вимог за зустрічним позовом, в якій просив стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 65 155,10 грн., визнати дії банку неправомірними та зобов`язати списати борг по «BAD CARD» за договором 8800…80 в розмірі 730,23 грн., стягнути та моральну шкоду, завдану порушенням прав споживача в розмірі 10 000 грн.

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 подав уточнену заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 65 155,10 грн. та моральну шкоду, завдану порушенням прав споживача в розмірі 10 000 грн.

Ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 15 листопада 2023 року у прийнятті уточненої заяви ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів, відмовлено.

Ухвалу суду оскаржив ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі покликається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Апелянт стверджує, що позивач має право збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Зазначає, що звернувся із заявою про збільшення позовних вимог до закінчення підготовчого засідання, однак суд безпідставно відмовив у прийнятті такої заяви, позбавивши його права на судовий захист, здійснивши при цьому оцінку доказів по суті спору, що є порушенням процесуальних норм. Вважає, що надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на справедливий суд, передбаченого Конвенцією про захист прав людини. Вказує, що з часу подання зустрічного позову сума протиправно стягнутих коштів з його рахунків збільшилася, тому існує необхідність збільшити розмір заявлених позовних вимог за зустрічним позовом. Наголошує, що стягнення моральної шкоди не є новою позовною вимогою, оскільки положеннями Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. З наведених підстав просить ухвалу суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відмовляючи у прийнятті уточненої заяви ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог за поданим ним зустрічним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що позивач фактично заявив додаткові нові позовні вимоги, які можуть бути заявлені шляхом подання іншого позову, та вважав, що доповнення позову майновою вимогою є не збільшенням розміру позовних вимог, а є пред`явленням нового позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Принцип диспозитивності цивільного судочинства, закріплений у ст. 13 ЦПК України, передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно з пунктом 2 частини другої, частиною третьою статті 49 ЦПК України крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу: позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Пунктами 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

При поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

Предметом позову є матеріально-правові вимоги позивача до відповідача, відповідно до яких суд має ухвалити рішення, а підставою позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які складаються із фактів, що тягнуть за собою певні правові наслідки: зміну чи припинення правовідносин.

Верховний Суд відзначив, що під підставами позову, які згідно зі ст. 49 ЦПК може змінити лише позивач, слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не самі по собі посилання позивача на певну норму закону, яку суд може замінити, якщо її дія не поширюється на дані правовідносини.

Позивач може змінити або підставу, або предмет позову. Зміна підстав і предмету позову не допускається.

Верховний Суд відзначив, якщо в процесі розгляду справи повністю змінюються підстави й предмет позову, то це слід розглядати як нові позовні вимоги, які мають бути оформлені письмовою заявою відповідно до ЦПК і одночасною відмовою від раніше заявлених вимог. Зміна позову повинна стосуватися тих спірних правовідносин, які вже винесені на розгляд і вирішення суду. Заявою не повинно підмінюватися подання нового цивільного позову, що не пов`язаний зі справою. Зміст заявлених вимог позивачем у заяві про зміну предмету позову зводиться до зміни і предмета позову, і обставин, з якими пов`язані вимоги, що вимагає від учасників справи іншої форми звернення до суду.

Розміром позову є кількісна характеристика позовних вимог. Отже, збільшення або зменшення розміру позовних вимог може відбутися шляхом зміни кількісних характеристик позовних вимог, але в межах спірних правовідносин.

Крім того, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду розглянув справу № 922/404/19 та встановив, що під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві.

Так, ВС зазначив, що під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача.

Під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру. Під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог висувати нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.

Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду у справах: № 923/1061/18 від 10.12.2019, № 925/185/19 від 19.12.2019 року, № 925/186/19 від 23.01.2020 року, № 910/18389/20 від 22.07.2021р.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

З матеріалів справи вбачається, що 30.05.2022 Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулося з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 11 162,73 грн.

Ухвалою суду від 24.06.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін; призначено судове засідання; встановлено строки для подання заяв по суті справи.

06.07.2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просив стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 , грошові кошти в розмірі 52124.07 грн. та понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 10000.00 грн.

Ухвалою від 06.06.2023 суд постановив прийняти зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів та об`єднати в одне провадження з первісною позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості; перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду за правилами загального позовного провадження у даній цивільній справі.

22.08.2023 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог за зустрічним позовом, у якій просив стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 65155.10 грн., визнати дії АТ КБ «Приватбанк» неправомірними та зобов`язати списати борг ОСОБА_1 по «BAD CARD» по договору 8800…..80 терміном дії до 12/99 в розмірі 730.23 грн.; стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням прав споживача на суму 10000.00 грн., стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на правничу допомогу.

06.10.2023 представник відповідача адвокат Коблик М.В., в інтересах ОСОБА_1 , подала заяву про зменшення/збільшення розміру позовних вимог, в якій просить прийняти до розгляду уточнену заяву про збільшення розміру позовних вимог, стягнути з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 65 155,10 грн. та стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням прав споживача, в розмірі 10 000 грн.

Колегія суддів зазначає, що для з`ясування законності оскаржуваної в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції слід порівняти зміст першої зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 та зміст заяви про уточнення зустрічного позову, поданої 06.10.2023 року.

Зі змісту заяви ОСОБА_1 про збільшення розміру зустрічних позовних вимог, поданої 06.10.2023 року, вбачається, що він просить стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на його користь грошові кошти в розмірі 65 155,10 грн. та моральну шкоду, завдану порушенням прав споживача, в розмірі 10 000, 00 грн.

Разом з тим, як вбачається зі змісту зустрічного позову ОСОБА_1 , поданого ним 06.07.2022 року, позивач за зустрічним позовом просить стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь позивача грошові кошти у розмірі 52124,07 грн. та понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 10000 грн., обґрунтовуючи зустрічний позов тим, що протягом тривалого часу банк безпідставно стягує кошти за договором від 09.04.2014 за період з 09.04.2014 до 09.02.2022 року, які належать йому та є його особистою власністю.

Судом безспірно встановлено, що ОСОБА_1 (відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом) у заяві про збільшення позовних вимог просить стягнути кошти розмірі 65155,10 грн., обґрунтовуючи вимоги тим, що з часу подання зустрічного позову 06.07.2022 року сума протиправно стягнутих коштів з рахунків ОСОБА_1 збільшилась. Покликається також на те, що сума зустрічних позовних вимог розрахована на підставі наданої АТ КБ «Приватбанк» до позовної заяви виписки по рахунку з 2014 по 2022 рік, та згідно виписки за 2022 рік, і що в даній виписці зазначений період до 25.07.2022, тобто, за період, що не стосується заборгованості, яку зазначив у зустрічному позові.

Крім того, у заяві про збільшення позовних вимог ОСОБА_1 просить стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на його користь 10000.00 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої, на його думку, порушенням прав споживача, яка полягає у неможливості користуватись власними коштами, заробітною платою, незаконним списанням коштів, тривалістю порушень прав споживача, порушення звичайного способу життя.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач фактично заявив ще одну нову позовну вимогу, яка ним не заявлялася при пред`явленні зустрічного позову, заявлена ним вимога про стягнення моральної шкоди є новою майновою вимогою, а не збільшенням розміру позовних вимог, що на думку суду першої інстанції, є підставою для відмови в прийнятті заяви ОСОБА_1 , про збільшення позовних вимог.

Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду, викладеною ним у справі № 922/404/19, де вказано, що під збільшенням розміру позовних вимог не може розумітися заявлення ще однієї чи кількох вимог, додатково до викладених у позовній заяві. Неправомірно під виглядом збільшення розміру позовних вимог пред`являти нові вимоги, які не були зазначені у тексті позовної заяви.

Доводи апелянта про те, що відповідно до частини 2 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а тому заявлена ним вимога про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» 10000.00 грн. на відшкодування моральної шкоди не є новою позовною вимогою, спростовуються положеннями статті 13 ЦПК України, яка передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Аналізуючи зміст частини 2 статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», колегія суддів, з врахуванням положень статті 13 ЦПК України, вважає, що суд при розгляді справ, що стосуються захисту прав споживачів, вправі вирішувати питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди лише у випадку пред`явлення такої вимоги із зазначенням позивачем у позові розміру такої моральної шкоди, а не самостійно вирішувати питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди та самостійно на власний розсуд визначати розмір такої шкоди.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які достатньо мотивовані.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Мостиського районного суду Львівської області від 15 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 13.02.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк