Провадження № 22-ц/801/567/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Дернова В. В.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 рокуСправа № 127/30889/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Медвецького С. К. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Оніщука В. В.,

за участю секретаря судового засідання - Литвина С. С.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу № 127/30889/23 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2024 року, постановлену у складі судді Дернової В. В. у залі суду, повний текст якої складено 23 січня 2024 року,

встановив:

Короткий зміст вимог

У січні 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню у цивільній справі № 127/30889/23 за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини у частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу на користь ОСОБА_1 таким, що не підлягає виконанню.

Заява мотивована тим, що 23 жовтня 2023 року Вінницьким міським судом Вінницької області видано судовий наказ про стягнення з нього на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, з 04 жовтня 2023 року до досягнення дитиною повноліття, 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу та судовий збір на користь держави в розмірі 268,40 грн.

Указує, що судовий наказ в частині стягнення з нього витрат на правничу допомогу виданий з порушенням вимог закону, оскільки умовою розгляду справ у наказному провадженні є безспірність вимог заявника.

Зазначає, що вимога про стягнення витрат на правничу допомогу не відноситься до вимог, за якими може бути видано судовий наказ, тому не може вважатися безспірною.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмету доказування у справі.

Стягнення витрат на професійну правничу допомогу у наказному провадженні позбавляє боржника можливості подати заперечення щодо заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу та довести їх неспівмірність, що забезпечується при розгляді справи в порядку позовного провадження.

Відтак відшкодування витрат на правничу допомогу можливе лише у справах позовного провадження.

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_2 просив суд:

визнати судовий наказ Вінницького міського суду Вінницької області від 23 жовтня 2023 року у цивільній справі № 127/30889/23 в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_1 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу таки, що не підлягає виконанню;

стягнути з ОСОБА_1 на його користь кошти у розмірі 5 000 грн, як безпідставно одержані стягувачем від боржника за виконавчим документом.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2024 року заяву залишено без задоволення.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що:

у судовому наказі зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника;

витрати на професійну правничу допомогу є складовою судових витрат, сума яких зазначається у судовому наказі та підлягає стягненню з боржника на користь заявника;

судом правомірно зазначено у судовому наказі про стягнення витрат на професійну правничу допомогу;

непогодження боржника з розміром стягнутих з нього витрат на професійну правничу допомогу не є підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У лютому 2024 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову про задоволення заявлених вимог.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 02 лютого 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Копаничук С. Г., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 07 лютого 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано ОСОБА_1 строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з місцевого суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 20 лютого 2024 року справу призначено до апеляційного розгляду на 29 лютого 2024 року 09:40 год з повідомленням учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

висновок суду першої інстанції щодо правомірності стягнення судовим наказом витрат на професійну правничу допомогу є помилковим та таким, що не ґрунтується на нормах процесуального права;

умовою розгляду справ у наказному провадженні є безспірність вимог заявника;

вимога про стягнення витрат на професійну правничу допомогу не є безспірною;

склад та розмір витрат на правничу допомогу входить до предмету доказування у справі;

відшкодування витрат на правничу допомогу можливе лише у справах позовного провадження.

Відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого апеляційним судом строку не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 04 жовтня 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 на її користь аліментів на утримання сина та стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

23 жовтня 2023 року Вінницьким міським судом Вінницької області видано судовий наказ № 127/30889/23 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі частини заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 04 жовтня 2023 року, а також 268,40 грн судового збору та 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2023 року викладено абзац другий резолютивної частини судового наказу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 жовтня 2023 року у цивільній справі № 127/30889/23 за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини у такій редакції: «Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 268,40 грн судового збору та на користь ОСОБА_1 5 000 грн витрат на професійну правничу допомогу».

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 листопада 2023 року повернуто без розгляду заяву ОСОБА_2 про скасування судового наказу від 23 жовтня 2023 року в частині витрат на правничу допомогу, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області у справі № 127/30889/23.

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.

Згідно з частиною першою, третьою статті 431 ЦПК України виконання судових рішень здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами.

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

Статтею 161 ЦПК України встановлено перелік вимог за якими може бути видано судовий наказ, зокрема, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана з встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб (пункт 4 частини першої цієї статті).

Згідно з частиною другою статті 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Відтак, підставою для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, є помилка при його видачі або припинення обов`язку боржника, який підлягає виконанню, зокрема, з підстав, визначених главою 50 розділу І книги п`ятої ЦК України, або інші причини, які впливають на виконання судового рішення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 2-4671/11 зроблено висновок, що:

«підстави визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, прийнято поділяти на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання й інші, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

У цьому випадку саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження».

Подання заяви про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, не може бути пов`язане з оспоренням такого судового рішення по суті заявлених вимог, адже визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, належить до процесуальних питань, пов`язаних з виконанням судових рішень, тобто, рішень, які набрали законної сили та підлягають виконанню у примусовому порядку.

У справі, що переглядається, ОСОБА_2 посилається на те, що витрати на професійну правничу допомогу не підлягають стягненню у межах наказного провадження.

Вимоги щодо змісту судового наказу встановлені статтею 168 ЦПК України.

Пунктом 6 частини першої статті 168 ЦПК України встановлено, що у судовому наказі зазначається сума судових витрат, що сплачена заявником і підлягає стягненню на його користь з боржника.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина перша статті 133 ЦПК України).

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже витрати на правову допомогу є складовою частиною судових витрат, які у разі документального підтвердження підлягають стягненню на користь заявника при задоволенні заяви про видачу судового наказу, який по суті є особливою формою судового рішення.

Матеріалами справи встановлено, що до заяви про видачу судового наказу додано договір про надання правничої допомоги № 4005/23 від 29 вересня 2023 року, детальний опис робіт (наданих послуг) від 02 жовтня 2023 року, акт передачі-прийняття наданих послу (виконаних робіт) від 02 жовтня 2023 року, платіжну інструкцію № @2PL574547 від 29 вересня 2023 року.

Суд першої інстанції на законних підставах стягнув з боржника судові витрати на правничу допомогу, розмір яких є підтверджений належними доказами.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що регулювання судових витрат належить до розділу І «Загальні положення» ЦПК України, тому поширюється на усі категорії цивільних справ, зокрема, наказне провадження.

Відтак підстави, визначені статтею 432 ЦПК України, для визнання судового наказу № 127/30889/23, виданого Вінницьким міським судом Вінницької області 23 жовтня 2023 року, у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, у частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність передбачених частиною другою статті 432 ЦПК України підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про визнання судового наказу у частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, та зводяться до власного тлумачення заявником процесуального закону.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, тому не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції слід віднести за рахунок особи, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 18 січня 2024 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, віднести за рахунок заявника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий Сергій МЕДВЕЦЬКИЙ

судді: Світлана КОПАНИЧУК

Віталій ОНІЩУК