ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2024 року м. Чернівці Справа № 727/5800/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.,

секретар: Собчук І.Ю.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Чернівецької міської ради,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 грудня 2023 року та ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 грудня 2023 року, постановлених під головуванням судді Смотрицького В.Г., дата виготовлення повного тексту рішення 14 грудня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, а в подальшому подавши позов у новій редакції просив:

зобов`язати відповідачку не чинити йому перешкод у спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

визначити наступний порядок участі у вихованні сина, а саме:

один раз на тиждень першої та третьої суботи кожного місяця з 10:00 год до 19 год та другої та четвертої неділі кожного місяця з 10:00 год до 19:00 год без присутності матері дитини, за адресою проживання батька, шляхом передачі йому сина, за місцем проживання дитини, з обов`язковим поверненням дитини матері за місцем її проживання, з можливістю систематичних побачень тата із сином наодинці під час сумісного відвідування парків, кіно, ігрових майданчиків та інших культурно-масових заходів;

за попередньою домовленістю з мамою дитини, два рази на тиждень в робочі дні, терміном не менше двох годин (з урахуванням графіку занять) для відвідування додаткових спортивних занять, з урахуванням режиму дня дитини та особисте спілкування з дитиною, без обмежень в часі, на перервах чи у вільний від занять час на території навчального закладу, який відвідує дитина;

у день народження сина, ІНФОРМАЦІЯ_4, кожного року з 10:00 год до 15:00 год або з

Провадження №22-ц/822/183/24

15:00 год до 20:00 год за місцем проведення святкування або іншому узгодженому з матір`ю дитини місці, якщо святкування відбуватиметься в інший час чи день;

протягом 45 днів під час літніх канікул, та протягом 7 днів зимових канікул щорічно спільного відпочинку за попереднім, щонайменше за 14 календарних днів, узгодженням з матір`ю дитини конкретно визначеному періоді та місці перебування, в тому числі закордоном;

у святкові дні (Новий рік, Різдво Христове, Пасха, День Конституції України, День Незалежності України) терміном не менше трьох годин з правом забирати дитину за місцем проживання батька;

необмежене спілкування з дитиною особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку, що не передбачають безпосередньо фізичного спілкування між татом та сином;

зобов`язати відповідачку за два дні до його зустрічі із сином, відповідно до графіку, надавати точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання будь-яких змін, повідомляти його про це особисто засобами телефонного зв`язку або за місцем його проживання, не пізніше наступного дня після настання таких змін.

В обґрунтування вимог вказував на те, що з 23.05.2017 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Надалі згідно рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці шлюб між ними було розірвано, спір про місце проживання сина не вирішувався.

Після розірвання шлюбу між сторонами почалися непорозуміння щодо участі у вихованні сина, його відвідування, створювалися штучні перешкоди зі сторони ОСОБА_2 стосовно його неможливості нормального спілкування із сином.

Вказував, що його намагання мирним шляхом врегулювати наявний спір призводив лише до конфліктів, оскільки відповідачка не бажає його присутності у житті сина.

Як наслідок, позивач звернувся до Служби у справах дітей Чернівецької міської ради та рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 28.03.2023 року №166/7 про участь громадянина ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини - вирішено визначити участь у вихованні дитини і встановити порядок побачення громадянину ОСОБА_1 із малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: перша та третя субота з 11:00 до 18:00 год без присутності матері. У будні та святкові дні за домовленістю між батьками.

Стверджував, що в суботу 22.04.2023 року він мав намір відвідати сина, але відповідачка останнього для побачення не надала, у зв`язку із чим працівниками СЮП ВП Чернівецького ГУНП в Чернівецькій області було проведено профілактичну бесіду з ОСОБА_2 , під час якої останній наголошено на належному виконанні батьківських обов`язків.

Створення перешкод відповідачкою у його спілкуванні із сином порушує не тільки його права як батька, а, в першу чергу, порушує права та суперечить інтересам дитини.

Вважає, що він має рівні з матір`ю обов`язки і права на вільне, необмежене спілкування, право приймати участь в обговоренні та прийнятті важливих рішень, що стосуються здоров`я, освіти та розвитку дитини, прагне організовувати прогулянки по місту, відвідувати парки, ігрові майданчики та інші культурно-масові заходи. Звертав увагу на те, що не ухилявся від матеріального утримання свого сина та намагався надавати матеріальну допомогу в міру своїх фінансових можливостей і потреб дитини. На його думку, перешкоджання відповідачки спілкуватись із сином створює загрозу для нормального психічного розвитку дитини і може призвести до повної відсутності прихильності до тата, а конфлікти які виникають з вказаного приводу між батьками свідчать, що спілкування з сином в присутності матері неможливе і зашкодить інтересам дитини.

З посиланням на норми права, які регулюють спірні правовідносини, просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 грудня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визначено такі способи участі ОСОБА_1 у вихованні ОСОБА_5 у присутності психолога до часу надання висновку психолога про відновлення взаємодії та контакту між батьком та сином:

- один раз на тиждень першої суботи та третьої неділі кожного місяця з 11:00 год. до 18:00 год. без присутності матері дитини, за адресою проживання батька, шляхом передачі йому дитини за місцем проживання дитини, з обов`язковим поверненням дитини матері за місцем її проживання, з можливістю систематичних побачень тата із сином наодинці під час сумісного відвідування парків, кіно, ігрових майданчиків та інших культурно-масових заходів, з врахування стану здоров`я дитини;

- за попередньою домовленістю з ОСОБА_2 , один раз на тиждень в робочі дні, терміном не менше двох годин (з урахуванням графіку занять) для відвідування додаткових спортивних занять, з урахуванням режиму дня ОСОБА_5 ; у день народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4, кожного року з 11:00 год до 14:00 год або з 14:00 год. до 17:00 год. за місцем проведення святкування або іншому узгодженому з ОСОБА_2 місці, якщо святкування відбуватиметься в інший час чи день. У випадку виїзду дитини ІНФОРМАЦІЯ_4 за межі Чернівецької області чи України, зустріч з дитиною переноситься на наступний день після повернення в м. Чернівці за місцем проживання дитини, з врахування стану здоров`я дитини;

- у святкові і неробочі дні (Новий рік, Різдво Христове, Пасха, День Конституції України, День Незалежності України) терміном не менше трьох годин з правом забирати дитину за місцем проживання батька, з врахування стану здоров`я дитини;

- п`ятихвилинне спілкування з дитиною один раз на день особисто засобами телефонного зв`язку матері чи її рідних, що перебувають в цей час з дитиною, з врахуванням розпорядку дня дитини, що не передбачають безпосередньо фізичного спілкування між батьком та сином.

Зобов`язано ОСОБА_2 за два дні до зустрічі ОСОБА_1 із сином ОСОБА_5 , відповідно до графіку, надавати повну інформацію щодо: фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання будь-яких змін, повідомляти його про це особисто засобами телефонного зв`язку або за місцем його проживання, не пізніше наступного дня після настання таких змін.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 грудня 2023 року заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення залишено без розгляду.

Не погоджуючись із вказаними рішеннями ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Що стосується основного рішення суду вказує, що таке порушує права та законні інтереси її як матері, а також малолітнього сина.

Наводить обставини, щодо перебування сторін у шлюбі, його розірвання, народження сина.

Вказує, що позивач не надавав матеріальної допомоги сину, не приймав жодної участі у вихованні, духовному розвитку, лікуванні та реабілітації сина, у зв`язку із чим ОСОБА_2 вимушена була звернутися до суду із позовом про стягнення заборгованості по аліментах та збільшення їх розміру, однак позивач оскаржив рішення суду, що свідчить про те, що батько оспорює свої обов`язки.

Стверджує, що їх спільний син перебуває на обліку у невролога, йому встановлено діагноз ДЦП, правобічний гемапарез в сталлюдії самостійної ходи, після розірвання шлюбу позивач жив своїм життям, не супроводжує дитину ні в дитячому закладі, ні в медичних установах, не здійснює оплату додаткових витрат на лікування, операції, посилене харчування, а вона як мати займалася лікуванням сина.

Наголошує, що психологом при проведенні дослідження стану ОСОБА_3 , було встановлено, крім іншого, що дитина бажає уникати контактування з батьком та потребу в емоційному захисті з боку матері, і таке може бути пов`язано із підсвідомим страхом, що батько хоче забрати його, щоб жити разом, до чого дитина не готова. ОСОБА_3 не хоче, щоб його звичайний тато жив разом із ним.

Зазначає, що висновок психолога підтверджує побоювання апелянта про те, що дитині із встановленим діагнозом примусове спілкування з батьком не піде на користь.

Також вказує, що суд не врахував відсутність доказів на чинення перешкод позивачу з боку ОСОБА_2 , а його одноразова поява в незапланований час не може свідчити про вказане.

На підставі наведеного просить рішення суду змінити в частині визначення часу спілкування ОСОБА_1 з сином, а саме призначити будь-яке спілкування малолітнього ОСОБА_5 з батьком виключно у присутності матері та за попереднім узгодженням щодо місця та часу такого спілкування.

Щодо ухвали суду, то апелянт не погоджується із нею, просить скасувати та всі витрати покласти на позивача, оскільки до початку судових дебатів сторона відповідача заявила про намір подати заяву про винесення додаткового рішення суду, а тому вважає, що суду було надано достатньо доказів для постановлення додаткового рішення суду.

З посиланням на норми права, що регулюють спірні правовідносини, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_6 заперечує щодо задоволення апеляційної скарги, просить рішення та ухвалу суду залишити без змін. Наголошує, що доводи апеляційної скарги є безпідставними й необґрунтованими. Просить також вирішити питання щодо розподілу судових витрат, понесених в суді апеляційної інстанції, вказує, що орієнтовний розрахунок суми таких складає 17 040 грн.

Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_1 визнав необхідність присутності матері при зустрічі з сином на протязі двох місяців.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, які прийняли участь у справі, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд врахував: інтереси дитини, її малолітній вік, стан здоров`я, як психологічний, так і фізичний, її режим дня, поведінку кожного з батьків, навички кожного з батьків щодо догляду за малолітніми дітьми та дітьми з інвалідністю, прихильність дитини до кожного з батьків, важливість спілкування дитини з батьком та виходив з існування спору між сторонами та тривалого часу відсутності побачень батька й дитини, між позивачем і дитиною втрачено сталий психологічний зв`язок, так як дитина тривалий час проживає з матір`ю та позбавлена нормального й повноцінного спілкування з батьком. Для налагодження довірливих відносин між батьком і дитиною необхідний час, протягом якого поступово буде відбуватися налагодження спілкування та формування емоційної прихильності сина до батька.

Крім того, суд вказав, що з метою уникнення при налагодженні контакту між дитиною і батьком, з урахування зазначених обставин справи, запобігання психоемоційних негативних впливів на саму дитину, з урахуванням позиції позивача та його самостійної ініціативи щодо цього питання, суд вважає за доцільне для повноцінного спілкування та налагодження батьківських стосунків між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 , залучити спеціаліста з дитячої та сімейної психології. Суд вважає, що для відновлення спілкування з дитиною, налагодження психологічного контакту потрібен певний час та допомога психолога. Позивач в судовому засіданні пояснив суду, що готовий нести додаткові матеріальні витрати на оплату послуг психолога.

Колегія суддів не в повній погоджується з такими висновками суду виходячи з наступного.

Обставини справи щодо перебування сторін у шлюбі та його розірвання, народження у шлюбі сина ОСОБА_8 , стягнення аліментів з позивача на підставі рішення суду сторонами визнається та не спростовується (а.с.12, 20-21).

З матеріалів справи також вбачається, що ОСОБА_1 має постійну роботу, характеризується позитивно, як фахівець своєї страви, компетентний і добросовісний, виконавчий працівник, сумлінно ставиться до виконання доручених обов`язків. В колективі врівноважений та спокійний співробітник, колеги завжди можуть звернутися до нього за допомогою. Добросовісний, визнає власні упущення. Користується авторитетом серед колег по роботі. Вказане підтверджується копією характеристики з місця роботи ТОВ «Аскор-Україна від 30 вересня 2022 року №231 (а.с.13).

Згідно з довідкою від 27.09.2022 року про склад сім`ї виданої ОСОБА_1 , він проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_1 , до складу сім`ї входять ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.14).

Відповідно до характеристики від 26.09.2022 року ОСББ «Сторожинецька-33Б» за місцем проживання ОСОБА_1 , останній комунікабельний, ввічливий, без шкідливих звичок. Утримує сім`ю, у ставленні до рідних доброзичливий, неконфліктний, не влаштовує суперечок і гучних скандалів. Бере участь у громадському житті будинку (а.с.16).

Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов проживання ОСОБА_1 від 27 вересня 2022 року, останній проживає в хороших умовах проживання в новій сучасній квартирі в утепленому будинку з гарним ремонтом, квартира простора світла з індивідуальним опаленням, з новими сучасними меблями, гарячою водою та утепленими підлогами. У квартирі завжди чисто та затишно (а.с.15).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 28.03.2023 року №166/7 про участь громадянина ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини - вирішено визначити участь у вихованні дитини і встановити порядок побачення громадянину ОСОБА_1 із малолітнім ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: перша та третя субота з 11:00 до 18:00 без присутності матері. У будні та святкові дні за домовленістю між батьками (а.с.24).

ОСОБА_1 звертався до поліції, у зв`язку з чим працівниками поліції було проведено перевірку та встановлено, що 22.04.2023 року приблизно о 11 год. 00 хв. вирішив побачитися з малолітнім сином ОСОБА_5 який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , однак під час спілкування в телефонній розмові колишня дружина, гр. ОСОБА_2 , відмовила у зустрічі із їхнім спільним сином та не надала можливості поспілкуватися із ним, на що колишня дружина не виконує рішення Виконавчого комітету Чернівецької міської ради за №166/7 від 28.03.2023. Опитавши гр. ОСОБА_2 , матір малолітнього, остання повідомила, що 22.04.2023 вона зі своїм сином ОСОБА_5 перебувала в родичів свого чоловіка ОСОБА_11 . Так, приблизно о 11 год. 00 хв. її колишній чоловік ОСОБА_1 зателефонував до неї та повідомив, що хоче побачити сина, однак зустріч не відбулася у зв`язку із тим, що їх не було вдома. Працівниками СЮП ВП Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькі області з останньою було проведено профілактичну бесіду з колишньою дружиною, в ході якої останній наголошено на належному виконанні батьківських обов`язків, що підтверджується довідкою про результати проведення перевірки інформації (а.с.27-28).

Згідно з висновком обл. ЛКК №544 від 2020 року ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено діагноз ДЦП, правобічний геміпарез, згинальна контрактура правого гомілково-ступеневого суглобу (а.с.19).

Дитина знаходиться на обліку у невролога та ортопеда, потребує психолого-педагогічної та фізичної реабілітації у реабілітаційних установах, згідно з протоколом обласної ЛКК №855 (а.с.78).

На запит від 08.09.2022 року КНП «Міська дитяча поліклініка» надала відповідь №30 від 13.09.2022 року про те, що ОСОБА_5 перебуває на обліку в КНП «Міська дитяча поліклініка». До медичної установи з дитиною звертається мати ОСОБА_2 . Мати рекомендації лікаря виконує в повному обсязі, дотримуючись медичних норм (а.с.79).

ОСОБА_4 відвідує спеціальний дошкільний навчальний заклад №36 для дітей з порушенням опорно - рухового апарату міста Чернівці України з 31 травня 2022 року по даний час. В даний період хлопчика приводить і забирає з установи тільки мама, що підтверджується довідкою Спеціального дошкільного навчального закладу №36 для дітей з порушенням опорно-рухового апарату, що знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Чернівці від 08.09.2022 року та від 11.01.2023 року (а.с.81-82).

Згідно з Інформацією про результати психологічного обстеження ОСОБА_8 від 22.08.2023 року №09-04/28 своєю сім`єю хлопчик вважає матір, бабусю, дідуся, братика ОСОБА_13 , сестричку ОСОБА_14 та себе. Біологічного батька, ОСОБА_15 , ОСОБА_3 не включав до свого близького оточення. Такий вибір вказує на відсутність в дитини емоційного контакту з ним - його ніби немає у внутрішньому світі дитини. Виконання інших завдань вказує на бажання дитини уникати контактування з батьком та потребу у емоційному захисті з боку матері. Така реакція може бути пов`язана із підсвідомим страхом , що батько хоче забрати його, щоб жити разом, до чого дитина не готова. « ОСОБА_3 повідомив під час бесіди: Я не хочу щоби тато «звичайний» (так ОСОБА_3 називає свого біологічного батька), жив разом з нами. Під час зустрічей ОСОБА_3 неодноразово наголошував, що у нього є другий тато ОСОБА_17 (це теперішній чоловік ОСОБА_18 , ОСОБА_11 .... При запитанні : «Кого ще ти би хотів поселити у своєму будиночку», ОСОБА_3 без вагань відповів: « ОСОБА_19 , я його дуже люблю і скучаю. Я хочу, щоб він завжди жив з нами. «А на питання : «Кого ти поселиш у сусідньому будинку? (він чорного кольору), хлопчик відповів: «Там буде «звичайний» тато жити». Це свідчить про те, що «звичайного» тата він цурається і психологічно відмежовується". Для забезпечення психічного здоров`я дитини батькам ОСОБА_3 варто уникати вирішення конфліктних (спірних) питань за його участі, унеможливити психологічний тиск на дитину. Натомість враховувати гендерні та індивідуальні особливості, бажання дитини та її інтереси (а.с.76-77).

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

За приписами ч.1 та ч.2 ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 ЗУ «Про охорону дитинства»).

Жінка та чоловік мають рівні права й обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України та міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (частини 6-8 ст.7 СК України).

Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ст.18 Конвенції про права дитини).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Стаття 1 ЗУ «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання ним інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Частиною першою статті 8 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 ЗУ «Про охорону дитинства»).

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини (ч.1-3 ст.15 ЗУ «Про охорону дитинства»).

Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ч.1-4 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Згідно зі ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч.1 ст.155 СК України).

Відповідно до ч.1-3 ст57 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ч.1 ст.159 СК України).

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі, стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (ч.2 ст.159 СК України).

Системний аналіз наведених міжнародних правових норм та норм національного законодавства України вказує на те, що питання виховання дитини вирішуються батьками спільно.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі №189/68/20.

Визначальним принципом регулювання сімейних відносин за участю дитини є максимально можливе урахування інтересів дитини (частина восьма статті 7 СК України, ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося ЄСПЛ, практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «JOHANSEN v. NORWAY» від 07 серпня 1996 року).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

Право на безперешкодне спілкування батьків з дитиною, крім випадків, коли таке право обмежене законом, передбачене ст.153 СК України. За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини (ст.158 СК України).

Отже, системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Крім того, положеннями статті 19 СК України визначено, що у випадках, передбачених цим Кодексом, особа має право на попереднє звернення за захистом своїх сімейних прав та інтересів до органу опіки та піклування.

Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду, крім випадку, передбаченого частиною другою статті 170 цього Кодексу.

Звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду.

У разі звернення з позовом до суду орган опіки та піклування припиняє розгляд поданої йому заяви.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Отже, при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Так, за встановлених обставин вбачається, що між сторонами справи - батьками малолітнього ОСОБА_3 , існує спір щодо участі батька у вихованні сина, який не вдалося вирішити у позасудовому порядку, що син сторін у справі проживає разом з матір`ю, між батьками малолітнього існують неприязні стосунки після розлучення, у зв`язку з чим позивач вимушений був звернутися до органу опіки та піклування, а в подальшому через невиконання рішення зазначеного органу до суду за захистом свого права на спілкування з дитиною.

Крім того вбачається, що, ані органом опіки та піклування, ані відповідачем у справі не надано суду доказів на підтвердження міркувань про те, що участь батька у спілкуванні та вихованні сина негативно впливає чи може вплинути на дитину і що спілкування позивача з дитиною в подальшому може призвести до порушень прав та інтересів останньої, навіть з урахуванням особливостей здоров`я сина.

У постанові Верховного Суду від 24 листопада 2021 року у справі №500/3507/19 зазначено, що «батько, який проживає окремо від своєї дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батькові спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини і таке спілкування відбувається саме в інтересах дитини. При цьому відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком».

При цьому, колегією суддів апеляційного суду звертається увага на те, що судом першої інстанції вірно враховано відновлення відносин та емоційного контакту малолітнього ОСОБА_3 з його батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком.

Аналогічну правову позицію Верховний Суд висловив у постанові від 04 квітня 2018 року у справі №344/16653/16-ц.

Таким чином, жодних обставин або належних, достатніх чи допустимих доказів, які б унеможливлювали реалізацію права батька на спілкування із сином, чи обставин, які б свідчили про те, що спілкування батька з малолітнім сином може перешкоджати нормальному розвитку дитини, колегією суддів апеляційного суду не встановлено, стороною відповідача не доведено, та матеріали справи таких доказів не містять.

Однак, колегія суддів вважає, що в окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Аналогічний висновок міститься в постанові ВС від 09 лютого 2022 року, справа №263/13178/18.

Суд першої інстанції з метою уникнення конфліктів при налагодженні контакту між дитиною і батьком в присутності матері, з урахування зазначених обставин справи та для запобігання психоемоційних негативних впливів на саму дитину прийшов висновку про встановлення зустрічей за відсутності матері з залученням психолога (відповідного спеціаліста) до моменту налагодження та нормалізації стосунків, подальшого подання висновку останнього про відновлення взаємодії та контакту між батьком та сином.

Враховуючи конкретні обставини справи, бажання позивача відновити спілкування з сином, приймати участь у його вихованні, розвитку та житті, що в свою чергу обумовлено сімейним законодавством, колегія суддів апеляційного суду вважає, що зустрічі батька з сином в присутності психолога будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків батька із його дитиною і такі зустрічі відповідатимуть інтересам дитини, так як дитині важливий зв`язок з обома батьками.

Однак, беручи до уваги вимоги закону щодо обов`язку батьків брати участь у вихованні дитини, свідоме бажання позивача виховувати свою дитину та спілкуватися з нею, відсутність на даний час будь-яких визначених законом обмежень права позивача на спілкування з дитиною, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджено матеріали справи, докази та вірно зазначено про наявність правових підстав для задоволення позову частково, однак не враховано необхідність залучення матері дитини з якою ОСОБА_3 проживає, довіряє, відчуває захист, тощо, а тому для налагодження повноцінного зв`язку й довірливих відносин між його батьком та ним, існує необхідність у залученні й матері дитини до такого спілкування протягом перших двох місяців починаючи з першої зустрічі позивача з сином, у зв`язку із чим рішення суду підлягає зміні саме у вказаній часині а його резолютивна частина доповненню.

Крім того, суд апеляційної інстанції наголошує на тому, що для встановлення психологічного контакту між батьком та сином необхідно також вчинення відповідних дій з боку матері, які сприятимуть такому.

Подібний висновок підтримано ВС у постанові 23 березня 2023 року, справа №759/4616/19-ц.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд попередньої інстанції дійшов правильного висновку про те, що визначений графік і способи участі позивача у спілкуванні та вихованні сина є такими, що не суперечать віковим потребам дитини та за сумлінного ставлення батька і матері до виконання своїх батьківських обов`язків мав би бути на цьому етапі достатнім для забезпечення належної участі батька у процесі виховання сина та його гармонійного розвитку.

Що стосується прохальної частини апеляційної скарги з приводу призначення будь-якого часу спілкування позивача з сином виключно в присутності матері, то така для застосування цього на постійній основі не містить конкретизації та не є обґрунтованою, а тому судом апеляційної інстанції до уваги не приймається та з цього приводу колегія суддів зауважує, що відповідачка не позбавлена можливості у разі зміни обставин, які б підтверджували наявність негативного впливу контакту батька і дитини у визначеному судом порядку за участі психолога на нормальний розвиток дитини, порушення інтересів дитини, на звернення до суду з відповідним позовом про зміну встановленого способу участі батька у вихованні сина.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем доведено обставини, які свідчать про чинення з боку матері перешкод для його побачень з сином, враховуючи інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також, закріплений у міжнародних нормах та нормах чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні з сином, що судом першої інстанції у сукупності було враховано, й приходить висновку про зміну такого тільки в частині проведення зустрічей батька й сина в присутності матері дитини протягом двох місяців починаючи з першого дня зустрічі та психолога до подання висновку про відновлення комунікації між батьком та дитиною.

За приписами ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Що стосується доводів апеляційної скарги з приводу ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 грудня 2023 року, колегія суддів вказує таке.

Як вбачається з матеріалів справи 30.10.2023 року ОСОБА_20 подала заяву про те, що відповідач залишає за собою право подати суду заяву про ухвалення додаткового рішення (а.с.91).

Рішення суду (його вступну та резолютивну частини) було проголошено 04.12.2023 року за участі представника відповідача ОСОБА_20 (а.с.112).

19.12.2023 року на електронну адресу суду надійшла заява про винесення додаткового рішення про відшкодування судових витрат разом із доказами понесення таких (а.с.123-149).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України, визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку із розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В ухвалі від 07 липня 2023 року ОП КАС у складі Верховного Суду у справі №340/2823/21 зроблено висновок, що саме своєчасне звернення сторони із заявою про стягнення судових витрат є передумовою розгляду судом питання про розподіл судових витрат.

Тобто, передбачена процесуальними нормами можливість подати суду протягом п`яти днів докази на підтвердження витрат на правничу допомогу з метою розподілу цих витрат й ухвалення з цього питання додаткового судового рішення є не способом заявити суду про необхідність вирішення цього питання (про яке сторона не висловлювалася раніше), а механізмом довести суду факт понесення цих витрат, як умову для їх розподілу.

За наведеного вбачається, що останнім днем подання такої заяви було 11 грудня 2023 року як перший після вихідного робочий день, однак сторона відповідача подала такі докази тільки 19 грудня 2023 року.

Враховуючи ту обставину, що зазначені докази подані до суду поза межами строку, визначеного ч.8 ст.141 ЦПК України, заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу слід було залишити без розгляду, що і було зроблено судом першої інстанції з дотриманням норм процесуального законодавства.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Резолютивну частину рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 грудня 2023 року змінити, доповнивши третій абзац після слів «…у присутності…» словами «… матері дитини протягом двох місяців з часу першої зустрічі батька і дитини та …».

В решті рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04 грудня 2023 року та ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 22 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий І.Н. Лисак

Судді: Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк