Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

справа № 936/1465/23

Провадження № 2/936/23/2024

27.02.2024 р. смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в складі головуючого судді Пелих О.О., за участю секретаря судового засідання Іванової Н.Я. розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Воловець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітньої дитини з батьком на його самостійному утриманні та вихованні, позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

До Воловецького районного суду звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки і піклування Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітньої дитини з батьком на його самостійному утриманні та вихованні, позбавлення батьківських прав.

Позов мотивовано тим, що 23 вересня 2016 року позивач ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_2 , що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 23.09.2016 року. Від цього шлюбу у сторін народилась дитина - син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 13.03.2017). Дитина є неповнолітньою і проживає разом зі позивачем в АДРЕСА_1 з вересня місяця 2021 року. Позивач стверджує, що сімейне життя з відповідачкою не склалося через різні погляди на життя та сім`ю. Підставою для розірвання шлюбу є ті обставини, що у сторін відсутні спільні інтереси, взаєморозуміння і взаємоповага. Зазначає, що шлюбні стосунки фактично припинились, оскільки подружнім життям позивачка із відповідачем не проживають. Зазначає, що його дружина ОСОБА_2 не бажає проживати разом із позивачем та їхнім спільним сином. Позивач повністю займається вихованням сина, дитина має прив`язаність до нього. Водночас, оскільки дитина народилась в смт. Войнилів Калуського району Івано-Франківської області - її місце проживання було зареєстровано в зазначеному населеному пункті. Позивач не може самостійно зареєструвати її місце проживання, а відповідачка не надає йому письмової згоди на реєстрацію дитини за фактичним місцем проживання. Крім того, посилається на те, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітнього сина: залишила дитину з невідомих причин, не виявляла жодного бажання займатися вихованням сина та не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не здійснює підготовку до дорослого життя та не проявляє інтересу до його внутрішнього світу. На підставі вищезазначеного, просить суд шлюб між ним та відповідачкою розірвати, визначити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , залишивши сина на самостійному утриманні й вихованні батька, та позбавити відповідачку батьківських прав щодо неповнолітнього сина.

Позивач в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив такі задовольнити, з підстав викладених у позові.

Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. У відповідності до ч. 1 ст. 278 ЦПК України відповідачка відзив щодо позову не подавала.

Представник третьої особи - Органу опіки і піклування Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи без їх участі, позов підтримує повністю.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до вимог ч. 1 п. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзиву на позов і позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, висновки органу опіки та піклування, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що між сторонами укладено шлюб 23.09.2016 року зареєстрований виконкомом Войнилівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області, за актовим записом № 13, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 . Від даного шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 13.03.2017), який на даний час проживає разом із батьком.

Згідно з ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Сторони не змогли створити міцної сім`ї, сімейне життя у них не склалося, відсутні спільні інтереси, наявні різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, їх шлюб існує лише формально, а тому із огляду на наведене, суд вважає, що причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї стали неможливими і це суперечило б інтересам сторін.

Статтею 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Заяви про відновлення дошлюбного прізвища від відповідачки не надійшло.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати та після розірвання шлюбу прізвище відповідачці не змінювати.

Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої дитини із батьком на його самостійному утриманні та вихованні, слід зазначити наступне.

Статтею 141 СК України передбачено, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно із ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Законодавством визначено права та обов`язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою.

Згідно із ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно із ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч. 4).

Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п.1 ст.9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

Місце проживання неповнолітньої дитини з одним з батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч.ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України вбачається висновок, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Згідно довідки Нижньоворітської сільської ради №285 від 21.11.2023 р. неповнолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою АДРЕСА_1 .

З висновку органу опіки та піклування Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області від 05.01.2024 р. № 3/02-01/01, вбачається, що працівниками служби у справах дітей Нижньоворітської сільської ради обстежено умови проживання дитини за адресою: АДРЕСА_1 , вході обстеження умов проживання встановлено, що будинок складається з: 5 кімнат, кухня, ванна кімната та коридор . Створені належні умови для проживання дитини. Дитина має відповідні ділянки власного простору, облаштовано окрему кімнату для підготовки уроків, зберігання власних речей, відпочинку та сну. Дитина забезпечена відповідним одягом, взуттям та шкільним приладдям.

При обстеженні умов проживання сім`ї ОСОБА_1 з`ясовано, що в будинку проживають його батьки та малолітній син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який перебуває на самостійному утриманні й вихованні свого батька ОСОБА_1 . ОСОБА_2 (мати) залишила дитину з невідомих причин, не виявляла жодного бажання займатися вихованням сина та в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини не надавала. З 2020 року ОСОБА_1 один займається вихованням та матеріальним забезпеченням сина. Зі слів батька, бабусі та дідуся, мати не дарує подарунків своєму сину ні на День народження, ні на День святого Миколая , а ні на Новий рік. Коли дитина хворіла, мати жодного разу її не провідувала, не цікавилася станом його здоров`я та не надавала жодної матеріальної допомоги на лікування.

Мати ОСОБА_2 не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує його необхідним харчування та медичного догляду, не здійснює підготовку до дорослого життя та не проявляє інтересу до його внутрішнього світу. Враховуючи наведене, виходячи з інтересів дитини, захищаючи її права керуючись Сімейним кодексом України, Цивільним Кодексом України, законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією про права дитини, орган опіки піклування Нижньоворітської сільської ради вважає, що доцільно залишити дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утриманні й вихованні батька ОСОБА_1 .

Враховуючи наведене, судом встановлено, що дитина залишилась проживати і на даний час проживає з батьком, який піклується про виховання дитини, виявляє до дитини увагу та турботу, позивачем створені всі належні умови проживання для дитини, позивач являється єдиним піклувальником неповнолітнього сина, самостійно здійснює його виховання та утримання. Таким чином, на підставі досліджених доказів, з метою забезпечення умов, необхідних для повноцінного фізичного, психічного і духовного розвитку неповнолітньої дитини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_1 , залишивши сина на самостійному утриманні й вихованні батька, підлягають задоволенню.

Щодо позовної вимоги про позбавлення відповідачки ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід зазначити наступне.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей.

Згідно з приписами пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 р. N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Із висновку органу опіки та піклування Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області від 26.02.2024 р. № 211/02-01/03 про доцільність позбавлення батьківських прав, вбачається що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 вересня 2016 року. Від подружнього життя у батьків народилася одна дитина: син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак, сімейне життя у громадян не склалося через відсутність взаєморозуміння між батьками, у зв`язку з чим між ними постійно виникали суперечки та сварки. Дитина є малолітньою і проживає разом з батьком в АДРЕСА_1 з вересня місяця 2021 року. Мати дитини - ОСОБА_2 не проживає зараз і не бажає в майбутньому проживати разом з чоловіком і їхнім сином, його вихованням відповідачка не займалась і не бажає займатись. Так само вона не займається утриманням і вихованням дитини.

Згідно акта обстеження житлово-побутових умов складеного комісією у складі в.о. начальника Служби у справах дітей Нижньоворітської сільської ради ОСОБА_11, старости старостинського округу Біласовиця ОСОБА_10 та діловодом ОСОБА_7 встановлено: в будинку проживають і мають постійне місце реєстрації: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Будинок облаштований всім необхідним для проживання. Під час обстеження встановлено, що батько сам виховує свого малолітнього сина. Зі слів дитини мати з невідомих причин залишила їх, не дзвонить, не приїжджає до нього, не проводила його до першого класу, на день народження не приїжджала, тільки обіцяла, після чого дитина засмучувалася, відчувала себе не потрібною матері. Сім`я доброзичлива, відомості про наявність шкідливих звичок або ж випадків протиправної поведінки членів сім`ї відсутні. Бабуся яка взяла на себе обов`язки матері повністю забезпечує дитину і ласкою, теплом, любов`ю, готує для дитини все що любить він їсти. Батько дитини повністю забезпечує дитину, допомагає з виконанням домашнього завдання зі школи, гуляє з ним, купає його. В дитини є своя облаштована кімната, шафа з одягом по сезону, стіл для уроків, ноутбук, смартфон, ліжко. Все це у своїй сукупності свідчить про ухилення відповідачки від виконання своїх батьківських обов`язків. У зв`язку із чим, орган опіки та піклування вважає, що позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 батьківських прав по відношенню до неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 є доцільним та відповідає інтересам дитини.

Аналізуючи всі докази по справі, суд вбачає, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, не спілкується з дитиною; не цікавився станом її здоров`я, не надає жодної матеріальної допомоги на лікування; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що ухилення відповідачки від виховання дитини і свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками є доведеним, а відтак з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини ОСОБА_4 заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Із огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Вимоги про відшкодування судових витрат позивачем не заявлено.

Керуючись статтями 13, 81, 89, 247, 263-265, 268, 273, 280-282, 289, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітньої дитини з батьком на його самостійному утриманні та вихованні, позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 23.09.2016 року виконкомом Войнилівської селищної ради Калуського району Івано-Франківської області, відповідний актовий запис № 13, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити відповідачці прізвище « ОСОБА_2 ».

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - з батьком ОСОБА_1 та залишити сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на самостійному утриманні й вихованні батька ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених законом для його перегляду і апеляційного оскарження, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання її до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо або через Воловецький районний суд Закарпатської області.

Повне найменування сторін:

позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце реєстрації АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 ;

відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП: НОМЕР_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 ,

третя особа: Орган опіки та піклування Нижньоворітської сільської ради Мукачівського району Закарпатської області, місцезнаходження:89130, с. Нижні Ворота, вул. Центральна, 114, .

Суддя: Пелих О.О.