Справа № 2-537/11
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2024 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Ілюшик І.А.,

за участю: секретаря - Троцько О.В.,

стягувача - ОСОБА_1 ,

боржника - ОСОБА_2 ,

представника боржника - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вільногірську Дніпропетровської області скаргу ОСОБА_1 на неправомірну бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Відділ примусового виконання рішень Управління примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 , -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 із вказаною вище скаргою в обґрунтування якої вказав, що ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20.09.2023 року у справі № 2-537/11 було задоволено подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дрижирук О.О. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 в якому зареєстровані малолітні та звернено стягнення на нерухоме майно боржника, а саме: 1/2 частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в якому зареєстровані малолітні.

Підставами постановлення вищевказаної ухвали місцевого суду стало те, що у головного державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дрижирук О.О. перебуває на виконанні заведене виконавче провадження № НОМЕР_2 відносно стягнення на його користь грошових сум з боржника ОСОБА_2 відповідно до якого боржник має загальну заборгованість 1 503 674,85 грн., яку боржник не сплачує, крім цього боржник зареєстрував після відкриття виконавчого провадження в належному йому на праві спільної часткової власності житловому будинку малолітніх осіб, з метою уникнення ним виконання судового рішення, а тому справедливо задовольнити подання головного державного виконавця та звернути стягнення на нерухоме майно боржника, тім більше, що права малолітніх дітей в даному випадку не порушуються, оскільки стягненню підлягає тільки 1/2 частка житла в якому зареєстровані малолітні.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30.11.2023 року у справі № 2- 537/11 вищезазначена ухвала Вільногірського міського суду Дніпропетровської області залишена без змін, тобто набрала законної сили.

09.01.2024 року він подав письмову заяву на ім`я головного державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дрижирук О.О. щодо надання йому роз`яснень на якому етапі знаходиться виконавче провадження щодо передачі на електронні торги 1/2 частки житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами в якому зареєстровані малолітні.

17.01.2024 року ним отримано лист від 16.01.2024 року № 05.1-33/2217 в якому зазначено, що звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 в якому зареєстровані малолітні, а саме на 1/2 частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, Управлінням забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) не проводиться, у зв`язку з тим, що після набрання ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20.09.2023 року у справі № 2-537/11 законної сили, боржник ОСОБА_2 19.12.2023 року зареєстрував в зазначеному житловому приміщенні, ще одну неповнолітню особу, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому державному виконавцю необхідно знову звертатися до органу опіки та піклування та суду щодо отримання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника у вигляді 1/2 частини житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в якому боржником зареєстрована ще одна неповнолітня особа.

Вважає неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дрижирук О.О. щодо не проведення на підставі ухвали Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20.09.2023 року у справі № 2-537/11 примусового стягнення в межах зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_2 на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , у вигляді 1/2 частки житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами в якому зареєстрована 19.12.2023 року малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , приймаючі до уваги, що ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20.09.2023 року у справі № 2-537/11 було постановлено: звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , а саме: 1/2 частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами в якому зареєстровані малолітні. Тобто, вищевказана ухвала суду стосується необмеженої кількості малолітніх осіб зареєстрованих в житловому будинку АДРЕСА_1 , а тому у головного державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області /Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дрижирук О.О., відсутні підстави вдруге звертатися до органу опіки та піклування щодо надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника.

ОСОБА_1 просить визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дрижирук О.О. щодо не проведення на підставі ухвали Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20.09.2023 року у справі № 2-537/11 примусового стягнення в межах зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_2 на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , у вигляді 1/2 частки житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в якому зареєстровані малолітні, в тому числі зареєстрована 19.12.2023 року малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та зобов`язати головного державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дрижирук О.О. вжити заходи на підставі ухвали Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20.09.2023 року у справі № 2-537/11 щодо реалізації в межах зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_2 нерухомого майна боржника ОСОБА_2 , у вигляді 1/2 частки житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в якому зареєстровані малолітні, в тому числі зареєстрована 19.12.2023 року, малолітня ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 - без додаткового отримання дозволу органу опіки та піклування або суду на таку реалізацію.

05.02.2024 року від представника боржника адвоката Стадницького С.А. надійшов відзив на скаргу в якому представник просив в задоволенні скарги відмовити з тих підстав, що предметом оскарження є невжиття державним виконавцем заходів на підставі ухвали Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20.09.2023 року у справі № 2-537/11 щодо реалізації в межах зведеного виконавчого провадження № НОМЕР_2 нерухомого майна боржника ОСОБА_2 . Відповідно до постанови Дніпровського апеляційного суду від 24.12.2019 року у справі № 174/456/16-ц ОСОБА_2 визнано батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , її матір`ю є ОСОБА_5 . Згідно із витягом з реєстру територіальної громади № 2023/010361439 від 19.12.2023 року зі вказаної дати місце проживання ОСОБА_4 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .

Як вбачається з матеріалів зведеного виконавчого провадження, дозвіл органу опіки та піклування на реалізацію зазначеного нерухомого майна не видавався. Без отримання вказаного дозвілу у виконавця відсутні законні підстави для звернення стягнення на нерухоме майно, власником якого є ОСОБА_2 та право на корстування яким має, зокрема, дитина ОСОБА_2 (а.с. 26, 27).

06.02.2024 року від боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_2 надійшов відзив на скаргу в якому він просив відмовити у її задоволенні фактично з тих же підстав, що і його представник. Також підтвердив, що ОСОБА_4 є його рідною дочкою і вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 35, 37).

09.02.2024 року до суду надійшов відзив від головного дежавного виконавця відділу примусового виконання рішень Дрижирук О. в якому вона просила відмовити у задоволенні скарги з тих підстав, що на виконанні у неї перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_2 відносно боржника ОСОБА_2 (до складу якого входять 4 виконавчих провадження про стягнення грошових коштів на користь ОСОБА_1 на загальну (залишкову) суму 1 695 904,58 грн.), а саме:

- виконавче провадження № НОМЕР_3 по виконанню вимог виконавчого листа № 2-537/11, виданого 29.05.2015 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області про стягнення коштів на користь фізичної особи - ОСОБА_1 у розмірі 1767879,30 грн. (станом на теперішній час залишок боргу складає 269688,84 грн., залишок заборгованості по сплаті виконавчого збору складає 26929,69 грн.).

- виконавче провадження № НОМЕР_4 по виконанню вимог виконавчого листа № 174/682/16-ц виданого 25.04.2017 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області про стягнення коштів на користь фізичної особи - ОСОБА_1 у розмірі 830967,28 грн., залишок заборгованості по сплаті виконавчого збору складає 83006,73 грн.

- виконавче провадження № НОМЕР_5 по виконанню вимог виконавчого листа № 174/138/20 виданого 20.08.2020 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області про стягнення коштів на користь фізичної особи - ОСОБА_1 у розмірі 265673,99 грн., залишок заборгованості по сплаті виконавчого збору складає 26567,40 грн., залишок заборгованості по сплаиті витрат виконавчого провадження складає 270,00 грн.

- виконавче провадження № НОМЕР_6 по виконанню вимог виконавчого листа № 174/218/23 виданого 29.08.2023 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області про стягнення коштів на користь фізичної особи - ОСОБА_1 у розмірі 329594,47 грн., залишок заборгованості по сплаті виконавчого збору складає 32959,45 грн., залишок заборгованості по сплаті витрат виконавчого провадження складає 305,00 грн.

Боржник належним чином ознайомлений з постановами про відкриття виконавчих проваджень та матеріалами справи, однак до теперішнього часу рішення суду (у кількості - 4) не виконав.

За період з моменту відкриття виконавчого провадження боржником сплачено борг у розмірі 1498210,46 грн., однак залишок заборгованості складає 269668,84 грн.

За боржником зареєстроване рухоме майно, а також нерухоме майно, а саме: 1/2 частина домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 30.11.2023 року у справі № 2- 537/11 ухвала Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20.09.2023 року залишена без змін, тобто судом надано згоду на реалізацію нерухомого майна боржника, в якому зареєстровані малолітні.

Однак, після набрання чинності зазначеними вище судових рішень, 22.12.2023 року боржником подано заяву якою повідомлено, що 19.12.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , боржником зареєстровано ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Тобто одразу ж після набрання чинності постановою Дніпровського апеляційного суду від 30.11.2023 року, усвідомлюючи, що нерухоме майно буде передано на прилюдні торги, боржник вчинив дії спрямовані на перешкоду передачі майна на реалізацію.

Отже, на теперішній час виявились нові обставини (в зазначеному домоволодінні, 1/2 частина якого належить боржнику зареєстровано малолітню дитину, яка є донькою боржника), що ускладнюють передачу нерухомого майна на реалізацію без додержання відповідної процедури, визначеної ч. 30 розділу 8 Інструкції з організації примусового виконання рішень, тобто без отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

08.01.2024 року відділом вже направлено запит на адресу Служби у справах дітей виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області, відправлення знаходиться у точці видачі/доставки з 16.01.2024 року.

25.01.2024 року стягувач подав заяву в якій прохає зробити запит до Виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області стосовно надання інформації щодо зареєстрованих (знятих з реєстрації) за період з 13.05.2015 року (дата набрання чинності першого рішення) за адресю домоволодіння 1/2 частина якого належить ОСОБА_2 . Запит було направлено та він знаходиться у точці видачі/доставки з 06.02.2024 року.

Тобто відповіді на запити ще не надно.

З урахуванням того, що боржник має за мету уникнення обов'язку виконати судові рішення по сплаті боргу та всіляко перешкоджає виконанню вимог виконавчих документів суду, які входять до складу зведеного виконавчого провадження відносно ОСОБА_2 , в самостійному порядку рішення суду також не виконується, станом на теперішній час готуються відповідні документи щодо звернення державного виконавця до ГУНП в Дніпропетровській області з поданням стосовно притягнення боржника до кримінальної відповідальності в порядку вимог ст. 382 КК України.

Державний виконавець посилається на те, що скаржник надає суду вибіркову інформацію у своїй скарзі, а також, що він оскаржує неправмірну бездіяльність державного виконавця щодо не передачі арештованого нерухомого майна, належного боржнику (в якому зареєстровані малолітні) на прилюдні електронній торги, та спонукає державного виконавця на вчинення дій, які суперечать положенням діючого законодавства.( а.с.53-82).

Згідно ч. 1, 2 ст. 450 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності державного виконавця, враховуючи те, що саме той державний виконавець на виконанні якого перебуває зведене виконавче провадження надала відзив на подану скаргу та копії матеріалів виконавчого провадження, а також клопотання про розгляд скарги за її відсутності.

Заслухавши пояснення стягувача ОСОБА_1 , боржника ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_3 , дослідивши наявні матеріали справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні скарги.

ОСОБА_1 приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції згідно відповідної ухвали суду постановленої за його клопотанням, скаргу підтримав, просив її задовольнити. Наполягав на тому, що ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20.09.2023 року у справі № 2-537/11 було постановлено: звернути стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 , а саме: 1/2 частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами в якому зареєстровані малолітні. Тобто, вказана ухвала суду стосується необмеженої кількості малолітніх осіб зареєстрованих в житловому будинку АДРЕСА_1 , а тому у головного державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дрижирук О.О., відсутні підстави вдруге звертатися до органу опіки та піклування щодо надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника. Дії державного виконавця не відповідають принципу справедливості, рішення суду не виконується, донька боржника зареєстрована в житловому приміщенні вже після набрання законної сили ухвалою суду.

ОСОБА_2 в судове засідання з`явився, проти задоволення скарги заперечував,зазначив, що ОСОБА_4 є його рідною дочкою і він мав право зареєструвати її в належному йому будинку, забезпечити її житлом, де вона на теперішній час проживає разом із ним та її матірью.

Представник ОСОБА_3 , який приймав участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції згідно відповідної ухвали суду постановленої за його клопотанням, просив у задоволенні скарги відмовити у зв`язку з її необгрунтованістю, посилався, зокрема, на те, що ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_2 і він мав право зареєструвати її в належному йому будинку, оскільки дитина має право кристуватись майном, яке належить її батькам.

Судом встановлено та учасниками процесу не заперечується, що на виконанні у головного дежавного виконавця відділу примусового виконання рішень Дрижирук О.О. перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_2 відносно боржника ОСОБА_2 до складу якого входять 4 виконавчих провадження про стягнення грошових коштів на користь ОСОБА_1 .

Отже, з дня відкриття виконавчого провадження по теперішній час рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області по якому виконавчий лист видано у 2015 році про стягнення боргу з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 не виконано як і інші ухвалені судом рішення .

Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 20.09.2023 року у справі № 2-537/11 задоволено подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Дрижирук О.О. про звернення стягнення на нерухоме майно боржника ОСОБА_2 в якому зареєстровані малолітні та звернено стягнення на нерухоме майно боржника, а саме: 1/2 частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в якому зареєстровані малолітні. Вона набрала законної сили, до цього часу не змінена, не скасована (а.с. 7-11).

На теперішній час малолітня ОСОБА_4 , 2013 р.н., зареєстрована та проживає у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , згідно акту депутату Вільногірської міської рад № 1129 від 05.02.2024 року (а.с.45 ).

Згідно копії витягу № 3948 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 20.12.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано боржника ОСОБА_2 , інші повнолітні та неповнолітні особи, а також з 19.12.2023 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.44 ).

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого 24.06.2021 року вбачається, що батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 (а.с. 41).

Згідно копії листа за підписом начальника відділу примусового виконання рішень Гуленко С. за вих. № 05.1-3312217 від 16.01.2024 з урахуванням того, що виявились нові обставини, 08.01.2024 року державним виконавцем відділу вже направлено запит на адресу Служби у справах дітей виконавчого комітету Вільногірської міської ради за вих. № 05.1-33/1059 (а.с. 13,14).

Копію запиту від 08.01.2024 за вих. № 05.1-33/1059 надано державним виконавцем, згідно інформації про відстеження відправлення станом на 16.01.2024 року воно знаходилось у точці видачі м. Вільногірськ (а.с. 79).

Вказані обставини підтверджують матеріалами виконавчого провадження та іншими матеріалами справи.

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника передбачено положеннями ч. 2-5 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження».

Згідно п. 1 ч. 5 ст. 19 ЗУ «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.

Як вбачається з положень ст. 447 ЦПК України, особі в разі порушення її прав чи свобод під час виконання судового рішення надано право оскаржувати рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця.

Згідно з ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Згідно ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язанні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з п. 2, п. 7 ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням засад обов`язковості виконання рішень та розумності строків виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження, виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ч. 1, 3 ст. 47 Конституції України).

Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.

На час розгляду скарги ОСОБА_4 виповнилося десять повних років.

Отже, згідно ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Стаття 19 СК України регулює участь орагну опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів. Частина шоста цієї статті СК України визначає співвідношення повноважень цього органу та суду, встановлюючи, що суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обгрунтованим, суперечить інтересам дитини. Виконавець у виконавчому провадженні відповідно до законодавства України подібними повноваженнями не наділений.

Щодо постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.10.2021 року у справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113 цс 21) на яку посилався стягувач ОСОБА_1 , то слід зазначити, що розглянувши справу Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про необхідність отримання державним (приватним) виконавцем дозволу органу опіки і піклування на примусову реалізацію житлової нерухомості, право на користування якою мають діти, однак саме у цій справі не погодилась з доводами скаржниці, оскільки дійшла висновку, що у її онуків житлові права на її нерухомість не виникли з огляду на недобросовісні дії скаржниці щодо реєстрації місця проживання власних онуків саме з метою перешкоджання виконавчому провадженню.

Вимога про отримання дозволу держвиконавцем від органу опіки та піклування на реалізацію майна, право власності на яке або право користування яким належить неповнолітній дитині, встановлена задля додаткового забезпечення захисту прав цієї дитини, зокрема передбачених ст.ст. 17 та 18 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», від можливого порушення.

Отже, ОСОБА_1 скаржиться саме на бездіяльність державного виконавця, який повідомив його про необхідність звернення до органу опіки та піклування в зв'язку з тим, що ОСОБА_2 зареєстрував у житловому приміщенні ще одну неповнолітню особу.

Аналізуючи положення ст. 451 ЦПК України, суд доходить до висновку, що обов'язковими умовами можливості прийняття рішення про відмову в задоволенні скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця є, по-перше, вчинення ним оскаржуваних рішень, дій чи допущення бездіяльності відповідно до закону та в межах повноважень, по-друге, відсутність порушення прав заявника.

На теперішній час первісне рішення суду про стягнення заборгованості не виконано і виконавче провадження триває вже дев`ять років, однак слід зазначити, що невиконання рішення суду само по собі не завжди свідчить про бездіяльність державного виконавця.

В даному випадку і в межах розгляду даної скарги заявник не обгрунтував належним чином, які саме дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Дрижирук О.О. порушили його права, та у чому полягає порушення ЗУ «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень. Водночас встановлено, що за невиконання рішення суду до боржника ОСОБА_2 вжито низку заходів, держвиконавець направляв запити, реагує на заяви сторін виконавчого провадження.

Державний виконавець звернулася до Служби у справах дітей виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області після того, як її було повідомлено про виникнення після набрання ухвалою міського суду законної сили нових обставин, а саме реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 дочки ОСОБА_2 .

Виходячи з викладеного, у задоволенні скарги слід відмовити в повному обсязі, оскільки вимога про зобов'язання державного виконавця вчинити певні дії є похідною від вимоги про визнання бездіяльності неправомірною, а судом під час розгляду скарги вказані обставини не встановлені.

Керуючись ст.ст. 450, 260, 261 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на неправомірну бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: Відділ примусового виконання рішень Управління примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_2 - відмовити в повному обсязі.

Ухвала набирає законної сили відповідно до ст. 261 ЦПК України з моменту її підписання суддею.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали виготовлено 13.02.2024 року.

Суддя: І.А. Ілюшик