Справа № 206/4908/24
Провадження № 2-з/206/41/24
УХВАЛА

13 листопада 2024 року суддя Самарського районного суду м. Дніпропетровська Сухоруков А.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Лівобережна адміністрація Дніпровської міської ради про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна,

ВСТАНОВИВ:

23.09.2024 до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_1 про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, в якій він просить суд:

- визнати недієздатною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- призначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , опікуном над недієздатною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

12 листопада 2024 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позову, у якій він просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ІНФОРМАЦІЯ_3 вчиняти дії з призову/мобілізації ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу під час мобілізації до набрання законної сили рішення у справі № 206/4908/24.

Заява обґрунтована тим, що предметом розгляду у даній справі є підтвердження відповідності особи заявника вимогам п. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», відповідно до якого опікун особи, визнаної судом недієздатною має право на оформлення та отримання відстрочки від мобілізації. Положеннями вказаного закону визначено право військовозобов`язаних на отримання відстрочки під час мобілізації за наявності відповідного рішення суду про визнання особи недіздатною та рішення суду про призначення опікуна. Якщо заявника буде призвано на військову службу під час мобілізації, в особливий період, він набуде нового юридичного статусу військовослужбовця, що унеможливить реалізацію права на відстрочку, а також унеможливить виконання рішення суду, якщо його буде прийнято на користь ОСОБА_1 , оскільки надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації особі, яка вже є військовослужбовцем, є неможливим.

Ознайомившись із змістом заяви про забезпечення позову, суд приходить до такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, в тому числі, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь - якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

У даному випадку, на розгляді перебуває не позов, а справа окремого провадження.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. п. 6, 7 Постанови Пленуму ВСУ №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, особам які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов`язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Згідно роз`яснень даних в п. 4 цієї постанови, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 6 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, предметом заяви, неправомірність дій чи бездіяльності РТЦК щодо ненадання відстрочки від призову за мобілізацією не є предметом заявлених позивачем вимог.

Суд зазначає, що заходи забезпечення позову мають застосовуватися виключно у межах заявлених у відповідній справі позовних вимог, відповідати критеріям співмірності, адекватності та розумності вимог заявника щодо забезпечення позову. Спосіб забезпечення позову повинен бути співмірним із предметом позову.

Верховний Суд у постанові від 09.09.2021 у справі № 300/98/20, від 16.06.2021 у справі № 640/15899/19, від 21.11.2018 у справі № 826/8556/17 зазначив, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

ІНФОРМАЦІЯ_4 не є учасником справи окремого провадження за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Лівобережна адміністрація Дніпровської міської ради про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, хоча як вбачається з позову рішення справі може вплинути на його права та обов`язки, оскільки позивач вважає, що він має право на відстрочку від призову згідно п. 10 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Суд вважає, що заявником не доведено, що невжиття запропонованих заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду з позовом про визнання особи недієздатною та призначення заявника опцкуном.

Суд не приймає посилання заявника на те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до вчинення ІНФОРМАЦІЯ_3 дій по мобілізації, і як наслідок змінить статус ОСОБА_1 з військовозобов`язаного на військовослужбовця, що унеможливить реалізацію права на відстрочку, а також виконання рішення суду.

Так, згідно п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, зокрема у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою, визнаною судом недієздатною, за умови що за такою особою не здійснюється піклування (опіка) іншими особами.

Зважаючи на викладені обставини та беручи до уваги, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, суд вважає, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 149-154, 258-261, 353 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Суддя А.О. Сухоруков