Провадження №2/521/2558/24
05 листопада 2024 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста Одеси у складі:
головуючого судді Тополевої Ю.В.,
за участю секретаря Онуфрієнко К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності,
11 грудня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду міста Одеси із позовом до ОСОБА_2 , в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію права власності, внесеним до реєстру права власності державним реєстратором Писанка Д.С., Ясківська сільська рада Одеського району Одеської області, індексний номер: 61274490 від 01.11.2021 року щодо реєстрації за ОСОБА_2 права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 . Скасувати в реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності 44765505 від 28.10.2021 року, вчинений державним реєстратором Писанка Д.С., Ясківська сільська рада Одеського району Одеської області.
В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що в 1952 році його дідові було виділено земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_3 для будівництва житлового будинку, який в подальшому був збудований та введений в експлуатацію. Дід позивача - ОСОБА_3 помер до його народження. Батьки позивача - ОСОБА_4 та мати - ОСОБА_5 проживали та були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 . У 1990 році батько позивача здійснив реконструкцію приватного будинку за адресою: АДРЕСА_3 , а саме, добудувавши другий поверх, після чого загальна площа будинку була збільшена з 50 кв. м. до 120 кв. м. На другому поверсі цього будинку є дві кімнати площею 32 і 17 квадратних метрів, санвузол та передпокій, є окремий вхід на другий поверх з боку земельної ділянки. Батько позивача не встиг оформити право власності на добудовані кімнати. ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
За своє життя ОСОБА_4 вселив квартиранта - ОСОБА_7 , який після смерті батька позивача перестав оплачувати комунальні послуги та відмовився звільняти житлове приміщення. У січні 2023 року при оформленні спадщини позивачу стало відоме про те, що право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано на незнайомою особою - ОСОБА_2 та його будинку присвоєно адресу: АДРЕСА_1 . Право власності було зареєстровано за ОСОБА_2 28.10.2021 року на підставі свідоцтва про право власності від 26.08.1989 року, виданого виконавчим комітетом Ленінської ради народних депутатів м. Одеси та на підставі технічного паспорта від 2021 року, виданого ФОП ОСОБА_8 .
Згідно відповіді з департаменту архівної справи та діловодства Одеської міської ради за № 318-11.1-31 від 03.03.2023 року встановлено, що в перевірених документах Виконкому Ленінської ради народних депутатів м. Одеси за 1989 рік рішення про оформлення свідоцтва про право власності на житло за адресою АДРЕСА_1 на ОСОБА_2 не існує, існує рішення виконавчого комітету Ленінської ради народних депутатів м. Одеси за № 158/23 від 23.06.1989 «За заявою ОСОБА_9 про оформлення будинку за адресою: АДРЕСА_4 ». Висновком судового експерта ОСОБА_10 від 10.10.2023 року встановлено, що житловий будинок, що зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 є одним і тим самим об?єктом нерухомого майна.
Позивач вважає, що зазначене рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 прийнято з порушенням вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та порушує його право на мирне володіння житлом, в зв`язку з чим таке рішення є незаконним та підлягає скасуванню.
Під час розгляду справи позивач та його представник позовну заяву підтримали, просили її задовольнити в повному обсязі, та вирішити питання про припинення права власності за відповідачем, заперечень проти заочного розгляду справи не надали.
Відповідач ОСОБА_11 у відкрите судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу місцезнаходження, про причини неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не подав.
У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, за відсутності заперечення позивача та представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України.
Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги необхідно задовольнити з наступних підстав.
Підставою для державної реєстрації стали: свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, серія та номер: б/н, виданий 26.08.1989, видавник: Виконавчий комітет Ленінської Ради народних депутатів м. Одеси; технічний паспорт, серія та номер: 05-03.2021, виданий 05.03.2021, видавник: ФОП ОСОБА_8 .
Із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 18.02.2023 року від ОСОБА_1 до Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області надійшла заява про те, що невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи об`єктом нерухомості у вигляді житлового будинку АДРЕСА_3 , спричинивши ОСОБА_1 шкоду, сума якої встановлюється (а. с. 13).
Із копії паспорта ОСОБА_1 вбачається, що місцем реєстрації його місця проживання є житловий будинок АДРЕСА_3 (а. с. 76-об).
Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилається на те, що житловий будинок під номером АДРЕСА_1 ніколи не існував. Як об`єкт нерухомого майна існує лише будинок АДРЕСА_3 , місце проживання в якому зареєстровано за позивачем.
Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції чинній на час здійснення спірної реєстраційної дії, надалі Закон), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Статтею 3 вищевказаного Закону встановлено, що загальними засадами державної реєстрації прав є, зокрема, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження; внесення відомостей до Державного реєстру прав виключно на підставах та в порядку, визначених цим Законом.
Частиною 1 статті 5 Закону передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення.
Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону, державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 1 січня 2013 року, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законом порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носії інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиний та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень.
Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону, державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.
Документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом (ст. 22 Закону).
Частиною 1 статті 24 Закону визначено, що підставами для відмови в державній реєстрації є, зокрема, обставини, коли заявлене речове право, обтяження не підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону; подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом.
Згідно ч. 2 ст. 18 Закону, перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України 25.12.2015 за №1127.
Особливості процедури державної реєстрації прав власності на нерухоме майно визначені вказаним Порядком.
Відповідно до п. 40 Порядку, державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та цим Порядком.
Згідно з п. 42 Порядку (в редакції чинній на час здійснення спірної реєстраційної дії), для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються:
1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна;
2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.
Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.
У разі, коли індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що буди закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських ради, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів передбачених цим пунктом, можуть бути подані документи, передбачені статтею 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до ст. 31 Закону (в редакції чинній на час здійснення спірної реєстраційної дії), для проведення державної реєстрації права власності індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що буди закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, і щодо зазначених об`єктів нерухомості не проводилась державна реєстрація прав власності, подаються:
1) Виписка з погосподарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо орган не створений сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою;
2) Документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, крім випадку, коли таке речове право зареєстроване в Державному реєстрі прав.
Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені об`єкти документом, що посвідчує речові права на земельну ділянку під таким об`єктом, може також вважатися рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.
Разом із цим, із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що державному реєстратору не подано жодного документу, передбаченого ст. 31 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Із копії свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, серія та номер: б/н, виданий 26.08.1989, видавник: Виконавчий комітет Ленінської Ради народних депутатів м. Одеси, яке стало підставою для державної реєстрації за ОСОБА_2 права власності на спірний житловий будинок вбачається, що воно видано на підставі рішення Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 158/23 від 23 червня 1989 року (а. с. 16).
Із листа Департаменту архівної справ та діловодства Одеської міської ради за № 318-11.1-13 вбачається, що в перевірених документах Виконкому Ленінської районної ради народних депутатів за 1989 рік рішення про оформлення свідоцтва про право власності на житло за адресою: АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 не існує (а. с. 50).
Із копії рішення Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів № 158/23 від 23 червня 1989 року вбачається, що воно стосується заяви ОСОБА_12 щодо оформлення домоволодіння АДРЕСА_4 (а. с. 17).
Згідно з технічним паспортом, виготовленим 05.03.2021 ФОП ОСОБА_8 на замовлення ОСОБА_2 проведено технічну інвентаризацію житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . У графі «Рік спорудження/реконструкції» зазначено 1990 рік (а. с. 67).
Відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 24.05.2001 за №127, технічний паспорт документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна, містить основні відомості про нього (місцезнаходження (адреса), склад, технічні характеристики, план та опис об`єкта, ім`я/найменування власника/замовника, відомості щодо права власності на об`єкт нерухомого майна, відомості щодо суб`єкта господарювання, який виготовив технічний паспорт тощо) та видається замовнику.
Згідно з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 09.02.2022 року у справі №752/9104/18, з огляду на норми Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 24.05.2001 за №127, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за №582/5573, технічний паспорт на будинок не підтверджує право власності та, відповідно, не заміняє собою свідоцтво про право власності чи інший правовстановлюючий документ, не дають право володіти, користуватись чи розпоряджатись нерухомістю це лише документ, який фіксує технічні дані об`єкта.
Таким чином, технічний паспорт лише підтверджує проведення технічної інвентаризації об`єкта нерухомого майна та не являється правоустановчим документом.
Крім того, державна реєстрація прав на нерухоме майно проведена за ОСОБА_2 за відсутності документа, що підтверджує присвоєння адреси.
Суд зауважує на тому, що вказана адреса, а саме: АДРЕСА_1 самовільно використана заявником та внесена державним реєстратором до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з порушенням вимог законодавства, без її присвоєння в установленому порядку та без документу, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.
У пункті 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно ( в редакції чинній на час здійснення спірної реєстраційної дії), документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається лише у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав.
Відомостей щодо реєстрації за ОСОБА_13 прав власності або користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 матеріали справи не містять.
Згідно зі ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до п. 10 ч. 2 ст. 16 та ст. 21 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту цивільних прав є визнання незаконним рішення органу влади. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Частиною 1 статті 393 Цивільного кодексу України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
Згідно з ч. 1 ст. 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав, а також дії, пов`язані з автоматичною державною реєстрацією прав, можуть бути оскаржені до Міністерства юстиції України, його територіальних органів або до суду.
Відповідно до Постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 № 916/1415/19, відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим Законом, або не дають змоги встановити набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно та їх обтяження.
Ураховуючи викладене, за результатами розгляду поданих ОСОБА_2 документів, державний реєстратор повинен був відмовити у реєстрації права власності на спірний об`єкт нерухомості.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі якщо в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, наявні відомості про речові права, обтяження речових прав, припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації, або якщо відповідним судовим рішенням також визнаються речові права, обтяження речових прав, одночасно з державною реєстрацією припинення речових прав чи обтяжень речових прав проводиться державна реєстрація набуття відповідних прав чи обтяжень. При цьому дата і час державної реєстрації набуття речових прав, обтяжень речових прав, що були припинені у зв`язку з проведенням відповідної державної реєстрації та наявні в Державному реєстрі прав, у тому числі в його невід`ємній архівній складовій частині, залишаються незмінними.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (ст. 41 Конституції України).
Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права (ст. 1 додаткового Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод).
Із матеріалів справи вбачається, що житловий будинок АДРЕСА_3 , а саме 1/5 його частки належала на праві власності батьку позивача ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину від 23 жовтня 1993 року (а. с. 61).
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 (а. с. 72).
Із копії паспортів позивача та його батька (а. с. 73-об.) вбачається, що місцем реєстрації їх проживання є АДРЕСА_3 . Тобто на день смерті ОСОБА_4 його син, ОСОБА_1 проживав разом із спадкодавцем, а тому вважається таким, що прийняв спадщину в розумінні ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що дає суду підстави вважати, що звертаючись до суду із відповідним позовом, ОСОБА_1 обрав правильний спосіб захисту свого порушеного права власника частини спірного житлового будинку.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст. ст. 376, 391 ЦК України, ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 141, 258-259, 267, 268, 280 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_5 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 , АДРЕСА_3 ) судовий збір у розмірі 2284 (дві тисячі двісті вісімдесят чотири) грн. 80 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду може бути оскаржене учасниками справи до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Повне рішення складено 14 листопада 2024 року.

Суддя: Ю.В. Тополева