Справа № 450/318/24 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/1587/24 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2024 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: представника апелянта адвоката Сидорак Н.Б., представника третьої особи ОСОБА_1 адвоката Бідного Б.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 адвоката Сидорак Наталії Богданівни на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третьої особи ОСОБА_1 про скасування арешту майна,-

в с т а н о в и в:

В січні 2024 року представник позивача звернулась в суд з цивільним позовом до Пустомитівського ВДВС у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про скасування арешту майна.

Вимоги мотивувала тим, що на примусовому виконанні у відповідача перебувало виконавче провадження № 44105033 з примусового виконання виконавчого листа № 450/4511/13-ц Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 квітня 2014 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 266640 грн. 26 грудня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення такої). Вказала, що після повернення виконавчого документа, стягувач не пред`являв такий повторно, а строки для його подання пропущено. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, а його син ОСОБА_1 залучений до участі у справі в якості третьої особи. Зазначала, що позивач після смерті своєї матері набув у власність житловий будинок АДРЕСА_1 , арешт на який автоматично поширився згідно вищезгаданого виконавчого провадження. Вказала, що оскільки виконавчий документ повернуто стягувачу, виконавче провадження вважається закінченим та жодні дії державного виконавця не повинні проводитись. З огляду на вказане, просила позовні вимоги задовольнити, а арешт майна скасувати.

Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третьої особи ОСОБА_1 про скасування арешту майна відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржила представник ОСОБА_2 адвокат Сидорак Наталія Богданівна.

Вважає, що при ухваленні рішення не були з`ясовані усі обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права, а тому воно є незаконним та необґрунтованим.

Зазначає, що згідно відповіді Пустомитівського відділу держаної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області від 20.12.2023 року №47302, 26.12.2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Матеріали виконавчого провадження знищено за закінченням терміну зберігання. Отже, строк пред?явлення виконавчого листа до виконання сплинув 26.12.2015 року. Стягувач ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_1 від 12.02.2021 року), тобто більш як через шість років після повернення виконавчого листа.

Відтак стверджує, що у стягувача було більш як достатньо часу для повторної подачі виконавчого листа до виконання, проте таким своїм правом він не скористався.

Просить рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 адвоката Сидорак Наталії Богданівни на підтримання апеляційної скарги, представника третьої особи ОСОБА_1 адвоката Бідного Б.Б. на заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову про скасування арешту майна, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги про скасування арешту майна є передчасними, оскільки постанова про закінчення виконавчого провадження відсутня, а на даний час у потенційного правонаступника ОСОБА_1 , який в грудні 2023 року довідався про судове рішення, є можливість отримати право на видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання, в тому числі і щодо відновлення виконавчого провадження.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 лютого 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість у розмірі 264000 грн. та судовий збір у розмірі 2640 грн., а 16 квітня 2014 року видано виконавчий лист.

23 липня 2014 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову про арешт майна боржника. 26 грудня 2014 року постановою Пустомитівського відділу ДВС у Львівській області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) виконавчий документ повернуто стягувачу, а матеріали виконавчого провадження знищено за закінченням терміну зберігання.

Згідно відповіді Пустомитівського відділу ДВС у Львівській області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) № 18.2-19/4782 від 01 лютого 2024 року, представника позивача ОСОБА_4 повідомлено, що в ході примусового виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області, державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачу. Згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень та журналів реєстрації вхідної кореспонденції, виконавчий лист № 450/4511/13-ц, виданий 16 квітня 2014 року Пустомитівським районним судом Львівської області, повторно до примусового виконання не надходив. Натомість, підстави для зняття арешту з майна, накладеного в ході виконавчого провадження, згідно ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження», відсутні.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується Витягом зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 08 лютого 2024 року.

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 09 жовтня 1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Львівського міськвиконкому, стверджується, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_3

15 вересня 2021 року державним нотаріусом Шостої Львівської державної нотаріальної контори Кропельницькою Н.І. видано свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_1 після смерті батька ОСОБА_3 .

Відповіддю Пустомитівського відділу ДВС у Львівській області Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Львів) № 767 від 15 січня 2024 року повідомлено представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 , що 23 липня 2014 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, 23 липня 2014 року винесено постанову про арешт майна боржника, 26 грудня 2014 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору, 26 грудня 2014 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Зазначено, що більш детальна інформація відсутня, оскільки матеріали виконавчого провадження знищено за закінченням терміну зберігання.

За результатами розгляду цивільної справи № 45/4511/13-ц, провадження № 6/450/58/24 ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 березня 2024 року, яка не набрала законної сили, частково задоволено заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про залучення правонаступника, видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання. Замінено стягувача ОСОБА_3 його правонаступником ОСОБА_1 по цивільній справі № 450/4511/13-ц, провадження 2/340/481/14 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Крім того, житловий будинок АДРЕСА_1 , зареєстрований 21 серпня 2023 року за ОСОБА_2 . На вказаний житловий будинок накладено обтяження у виді арешту на підставі постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області Зубрицької М.Б. серії ВП № 44105033 від 23 липня 2014 року.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі рішення) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (частина перша статті 1 Закону про виконавче провадження).

Частина четверта статті 4 Закону про виконавче провадження регулює питання повернення виконавчого документа стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Зокрема, однією з підстав відповідно до пункту 2 частини четвертої цієї статті є пропуск встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Стаття 11 Закону про виконавче провадження регулює загальні строки виконавчого провадження, а стаття 12 строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, поновлення пропущеного строку. Строки у виконавчому провадженні це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом встановлюються виконавцем (частина перша статті 11 Закону про виконавче провадження). Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону про виконавче провадження).

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення (згідно із пунктом 1 частини першої статті 26 Закону про виконавче провадження). Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження (згідно із частиною п`ятою статті 26 Закону про виконавче провадження).

Стаття 37 Закону про виконавче провадження регулює підстави для повернення виконавчого документа стягувачу. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частина п`ята статті 37 Закону про виконавче провадження).

Стаття 39 Закону про виконавче провадження регулює питання закінчення виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац другий частини першої статті 40 Закону про виконавче провадження). Стаття 41 цього Закону регулює питання відновлення виконавчого провадження.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 лютого 2022 року у справі №2-7763/10, провадження №14-197 цс 21 стадія виконавчого провадження як завершальна стадія судового процесу має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або із спливом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки, якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини четвертої статті 4 Закону про виконавче провадження, пункт 1 частини першої статті 26 Закону № 606-XIV). Тобто за межами цього строку виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження як завершальної стадії судового процесу спливає одночасно із строком пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Інше тлумачення закону (зокрема, про можливість здійснювати заміну сторони виконавчого провадження протягом необмеженого строку, незалежно від того, чи закінчився встановлений строк пред`явлення до виконання наказу) означатиме, що стягувач після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, який не був поновлений судом, матиме можливість «штучно» збільшити цей строк на невизначений термін шляхом відступлення права вимоги іншим особам, таким чином уникнувши законодавчої вимоги щодо строку, що вже безпосередньо впливає на права та інтереси боржника, який не може бути в невизначеному стані протягом тривалого строку. Таке тлумачення може порушити принцип правової визначеності, який є одним з основоположних аспектів верховенства прав.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про виконавчого проводження» від 21.04.1999 року, який був чинний в період повернення виконавчого листа, виконавчий документ міг бути пред`явлений до виконання протягом року з наступного дня після набрання законної сили рішенням.

Статтею 23 Закону передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Згідно статті 24 Закону державний виконавець відмовляє у прийнятті до провадження виконавчого документа, строк пред`явлення для примусового виконання якого закінчився. При цьому стягувачу, який пропустив строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, надавалось право звернення до суду для поновлення такого строку.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно відповіді Пустомитівського відділу держаної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області від 20.12.2023 року №47302, 26.12.2014 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». Матеріали виконавчого провадження знищено за закінченням терміну зберігання.

Оскільки відповідно до чинного на момент пред`явлення виконавчого листа до виконання Закону України «Про виконавче провадження» строк пред`явлення виконавчого документу до виконання становив один рік, а виконавчий лист, виданий на виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 лютого 2014 року повернуто стягувачу ОСОБА_3 26 грудня 2014 року, то строк пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання закінчився 26 грудня 2015 року.

Стягувач ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про смерть Серії НОМЕР_1 від 12.02.2021 року), тобто більш як через шість років після повернення виконавчого листа.

Матеріали справи не містять інформації щодо повторного пред`явлення стягувачем ОСОБА_3 до примусового виконання виконавчого листа, виданого на виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 лютого 2014 року в межах строку, визначеного законом для пред`явлення виконавчого документу до виконання.

А відтак, ОСОБА_3 втратив право на пред`явлення до виконання виконавчого листа, виданого на виконання рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 28 лютого 2014 року.

Стягувач ОСОБА_3 за життя не оскаржував постанову державного виконавця про повернення виконавчого листа стягувачу та відновлення (продовження) виконавчого провадження, не вчиняв дій для повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання, не звертався до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, не отримував дублікат виконавчого листа та не пред`являв його до виконання.

Крім того, ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 березня 2024 року заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , про залучення правонаступника, видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання задоволено частково.

Замінено стягувача ОСОБА_3 його правонаступником ОСОБА_1 по цивільній справі № 450/4511/13-ц, провадження 2/340/481/14 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Додатковою ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 червня 2024 року у задоволенні вимог заяви ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 21.10.2024 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 березня 2024 року задоволено, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 березня 2024 року та апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 на додаткову ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 червня 2024 року задоволено частково.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 13 березня 2024 року та додаткову ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 12 червня 2024 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 про залучення його як правонаступника позивача у справі № 450/4511/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, а також правонаступника стягувача у виконавчому провадженні, про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку пред`явлення виконавчого документа для виконання відмовлено.

Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним.

Частиною першої статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Згідно частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 січня 2024 року у справі №569/6234/22 викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Враховуючи те, що виконавчий лист повторно не пред`являвся до примусового виконання і строки його пред`явлення до виконання закінчилися, колегія суддів вважає, що рішення суду слід скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову, оскільки збереження арешту, накладеного державним виконавцем з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника ОСОБА_2 .

Таким чином, доводи скаржника в апеляційній скарзі знайшли своє об`єктивне підтвердження за наслідками перегляду судового рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 адвоката Сидорак Наталії Богданівни - задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2024 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 до Пустомитівського відділу державної виконавчої служби у Львівському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), третьої особи ОСОБА_1 про скасування арешту майна - задовольнити.

Скасувати арешт нерухомого майна та заборону на його відчуження житлового будинку АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), який накладений Відділом державної виконавчої служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виконавче провадження №44105033, індексний номер 14746642.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 31.10.2024 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.