Справа № 732/1534/24
Провадження 2/732/468/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повний текст)

13 листопада 2024 року м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої судді Бойко А. О.,

у присутності секретаря судового засідання Пінчук С. М.,

за участю: позивачки ОСОБА_1 , представника третьої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городня в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, встановлення опіки та призначення опікуна,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Городнянської міської ради (адреса: вул. Троїцька, 11, м. Городня Чернігівського району Чернігівської області, 15100),

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Городнянського районного суду Чернігівської області із позовом до ОСОБА_3 , в якому просила позбавити відповідача батьківських прав стосовно його сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановити опіку над дитиною та призначити її (позивачку) опікуном малолітнього ОСОБА_4 . Також позивачка просила стягувати з ОСОБА_3 аліменти на користь та утримання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка, в обґрунтування поданого позову, вказує, що після смерті її доньки, яка була матір`ю її онука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитина проживає разом з нею, знаходиться на утриманні позивачки, оскільки батько (відповідач) із своїм сином не спілкується, веде аморальний спосіб життя, зловживає алкогольними напоями, не приймає участі у вихованні дитини та її забезпеченні, повністю самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків. При цього за зловживання алкогольними напоями відповідач неодноразово притягувався до адміністративно відповідальності.

Ухвалою суду від 03 вересня 2024 року прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у зазначеній справі, призначено підготовче засідання на 09 жовтня 2024 року о 10 год 00 хв.

Ухвалою суду від 09 жовтня 2024 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 13 листопада 2024 року на 11 год 00 хв.

В судове засідання з`явилася позивачка, яка позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, обґрунтовуючи це тим, що батько (відповідач) її онука, не цікавиться дитиною, не приймає участі у її утриманні й вихованні та не спілкується з дитиною.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився.

04.10.2024 на адресу суду надійшла заява від відповідача ОСОБА_3 , з якої вбачається, що останній заявлені позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення, вказавши, що дійсно не має ніякого бажання виховувати сина ОСОБА_4 та піклуватися про нього. Це рішення відповідача є усвідомленим, добровільним та остаточним (а. с. 24).

У вказаній заяві відповідач просить розглянути позов за його відсутності.

Позивачка та представник третьої особи не заперечували щодо розгляду справи за відсутності відповідача.

Згідно із положеннями ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Представник третьої особи у наданих суду усних поясненнях зазначила про доцільність поданої позовної заяви, підтримує її та вказує, що інтереси дитини, в такому разі, не порушені.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Враховуючи, що згідно із ст. 49 ЦПК України участь у судовому засіданні є правом, а не обов`язком сторони, суд вважає, що у справі достатньо доказів і документів про правовідносини сторін на підставі яких можливо ухвалити рішення без особистої участі відповідача.

Дослідивши заявлені у справі докази, встановивши вимоги і заперечення сторін у справі, вислухавши доводи позивачки, пояснення третьої особи, допитавши свідків, визначившись із нормою права, яка підлягає застосуванню до правовідносин сторін, суд дійшов до таких висновків.

Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , яке видане 21.12.2011, установлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Чернігів, його батьками зазначені: батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_5 (а. с. 8).

Позивачка є матір`ю ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , яке видане 13 серпня 1979 року (а. с. 7).

ОСОБА_5 , мати дитини ОСОБА_4 та донька позивачки ОСОБА_1 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 19 червня 2024 року (а. с. 9).

Отже, суд установив, що донька позивачки, мати малолітнього ОСОБА_4 померла, і наразі у малолітнього ОСОБА_4 є батько ОСОБА_3 (відповідач у цій справі).

Вирішуючи справу по суті, суд керується положеннями Закону України «Про охорону дитинства» та нормами Сімейного кодексу України.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Зокрема, норми статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачають, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці; позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей.

Стаття 150 СК України встановлює обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини.

Відповідно до положень статті 155 СК України, здійснення батьківських прав та виконання батьківських обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини; відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства; ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_6 показала, що вона є сусідкою позивачки і проживає за парканом від будинку позивачки, відносно недовго, близько двох років, має з останньою добросусідські відносини. Свідок підтвердила, що батько дитини не приходить до будинку, не приймає участь у вихованні сина, а коли відповідач і з`являється, то у нетверезому стані, ображає позивачку, і як наслідок, остання викликає поліцію. Свідок показала, що дитина завжди охайно вдягнена, нагодована, забезпечена усім необхіднім, допомагає позивачці і по господарству, і на городі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показав, що він є сусідом позивачки і підтвердив, що коли відповідач приходив до будинку позивачки неодноразово чув сварки, які виникали між ними, відповідач ображав позивачку, і не бачив, щоб відповідач проводив час із своїм сином, та вважає, що дитині комфортніше буде проживати із позивачкою, тобто із бабусею дитини.

Допитана в судовому засіданні малолітня дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за правилами частин 1, 2 ст. 232 ЦПК України, пояснив, що зараз він проживає разом з бабусею за адресою: АДРЕСА_3 , із своїм батьком він не спілкується та бажає й надалі проживати разом з бабусею, оскільки йому з нею добре.

Байдуже ставлення відповідача до свого сина, небажання виконувати свої батьківські обов`язки та піклуватися про дитину також підтверджуються і наявною в матеріалах справи заявою відповідача від 01.10.2024 про визнання позовних вимог у повному обсязі (а. с. 24).

Крім цього, критичне ставлення суду до особи відповідача викликає інформація, яка надана Чернігівським районним управлінням поліції № 3 ГУНП в Чернігівській області, з якої вбачається, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності згідно бази ІНПН Цунамі (18 разів), у більшості випадків за порушення Правил дорожнього руху відповідно до ч. 1 ст. 122, статей 122-4, 124, частин 1, 4, 5 статті 126, частин 2, 3, 4 статті 130 КУпАП, а також за частинами 1, 2 ст. 173-2 КУпАП (а. с. 36).

Із довідки від 14.08.2024, виданої позивачці депутатом міської ради ОСОБА_8 вбачається, що з травня 2024 року і по теперішній час разом з позивачкою у її будинку за адресою: АДРЕСА_3 , проживає її онук ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та перебуває на її утриманні, оскільки мати дитини, після тяжкої хвороби, померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , а його батько ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню свого сина (а. с. 15).

Комунальною установою «Центр надання соціальних послуг» Городнянської міської ради надано лист № 01-07/481 від 21.10.2024, в якому зазначено, що позивачка зверталася до вказаної установи для отримання соціальних послуг, в яких потребувала (інформування щодо подальших дій в оформленні опіки на своїм онуком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ; консультування аналіз проблемної ситуації, яка трапилась в родині та шляхи їх вирішення). Позивачка та її онук є отримувачами соціальних послуг, але не перебувають під соціальним супроводом. Відповідач (батько ОСОБА_9 ) не перебуває під соціальним супроводом та не є отримувачем соціальних послуг установи (а. с. 35).

В матеріалах справи наявна довідка Комунального закладу «Городнянський ліцей №1» Городнянської міської ради Чернігівської області № 138 від 01.08.2024, видана ОСОБА_4 , учню 7-Б класу, в тому, що за час навчання в освітньому закладі батько не цікавився навчанням сина, не відвідував батьківські збори, не брав участі в шкільному житті дитини (а. с. 16).

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що батько малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не цікавиться життям, здоров`ям сина, не бере участі у його вихованні, не відвідує його та не зустрічається з ним. Між батьком та сином втрачений зв`язок.

Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_3 ухиляється від виховання свого малолітнього сина, а саме: не піклується про його фізичний і духовних розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичним доглядом, лікування, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з сином в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до дитини, веде аморальний спосіб життя, суд приходить висновку, що відповідач ОСОБА_3 підлягає позбавленню батьківських прав по відношенню до сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що при зміні своєї поведінки та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав, згідно із ст.169 СК України, він має право звернутися до суду із позовом про поновлення батьківських прав.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, то суд вважає, що дані вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до статті 181 СК України.

Згідно із статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частити 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно із роз`ясненнями, які містяться в пунктах 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За таких обставин, суд вважає, що вимога позивачки підлягає задоволенню, і з відповідача необхідно стягнути аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 29.08.2024, і до досягнення дитиною повноліття.

Що стосується вимоги про встановлення опіки над дитиною та призначення її (позивачку) опікуном малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 58 ЦК України, опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними.

Оскільки суд позбавляє відповідача батьківських прав відносно його сина, а матір дитини померла, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є малолітньою особою, яка позбавлена батьківського піклування.

Як наслідок, у суду існують передбачені частиною 1 статті 58 ЦК України підстави для встановлення опіки над малолітньою.

Згідно із частиною 3 статті 60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Натомість, до позову не додано та під час розгляду справи стороною позивача суду не надано відповідного висновку органу опіки та піклування про призначення опікуна малолітній дитині - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка позбавлена батьківського піклування.

Як наслідок, у суду відсутні правові підстави для вирішення питання про призначення малолітній дитині опікуна.

У зв`язку із цим, суд не вбачає підстав для застосування норм статей 58 і 60 ЦК України та установлення над малолітньою опіки і призначення позивачки її опікуном.

Таким чином, враховуючи встановлені під час розгляду обставини справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість підстав для задоволення позову в частині позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, та про відмову у задоволенні частини позовних вимог щодо встановлення опіки та призначення опікуна.

За таких обставин, позов є частково обґрунтованим та підлягає задоволенню в обсязі встановленому судом.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», статтями 150, 155, 164, 166 СК України, статтями 58, 60 ЦК України, статтями 1 13, 19, 23, 27, 34, 76 83, 89, 95, 133, 141, 142, 197, 198, 258, 259, 263-265, 273, 280 282 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служби у справах дітей Городнянської міської ради, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів, встановлення опіки та призначення опікуна, задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , батьківських прав щодо його сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_2 ) аліменти на користь та утримання її малолітнього онука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку та не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 29.08.2024, і до досягнення дитиною повноліття.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1211,20 грн судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 1211,20 грн судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції або безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення складений і підписаний 18.11.2024.

Суддя А. О. Бойко