У Х В А Л А

28 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 607/11228/23

провадження № 61-2373ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу голови Тернопільської міської ради Надала Сергія Віталійовича на постанову Тернопільського апеляційного суду від 15 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, виконавчого комітету Тернопільської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Тер-Пінгвін» про відшкодування шкоди та

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з Тернопільської міської ради (далі - ТМР), виконавчого комітету Тернопільської міської ради (далі - ВК ТМР), Товариства з обмеженою відповідальністю «Тер-Пінгвін» (далі - ТОВ «Тер-Пінгвін») 211 612,80 грн завданих збитків та 4 800,00 грн витрат на проведення експертизи.

Вказував, що 18 січня 2023 року близько 16 год. 47 хв. він припаркував свій автомобіль «Toyota Land Cruiser Prado», державний номер НОМЕР_1 , біля магазину «Хмельничанка», що на проспекті Степана Бандери, 96 у м. Тернополі. Після повернення до автомобіля побачив, що він пошкоджений в результаті падіння дерева.

Цього ж дня він подав заяву до поліції. Тернопільське районне управління поліції на його заяву надало відповідь від 24 лютого 2023 року № 823, з якої вбачається, що в події відсутні ознаки будь-якого кримінального правопорушення. Дерево, яке завдало шкоди його автомобілю, росте на орендованій ТОВ «Тер-Пінгвін» території.

Згідно рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Кристал Моторс»

від 23 січня 2023 року № СКМ-К0191 вартість ремонту його пошкодженого автомобіля склала 211 612,80 грн.

02 березня 2023 року він звернувся до ТМР та ВК ТМР із заявою, в якій просив виплатити йому 211 612, 80 грн відшкодування завданої майнової шкоди.

23 березня 2023 він отримав відповідь на свою заяву з інформацією про те, що ТОВ «Тер-Пінгвін» було надано дозвільні документи на видалення зелених насаджень (сухостійного дерева породи ясен) з метою попередження виникнення аварійної ситуації та рекомендовано звертатися для вирішення питань безпосередньо до ТОВ «Тер-Пінгвін».

Керівництво ТОВ «Тер-Пінгвін» відмовилось відшкодовувати шкоду.

18 квітня 2023 року судовим експертом Мазуром М. С. було проведено огляд належного йому автомобіля. Відповідачів повідомлено про дату, час та місце проведення експертного дослідження, однак їх представники не з`явилися. Згідно висновку судового експерта від 16 травня 2023 року № 52/5/23 вартість матеріального збитку, спричиненого внаслідок падіння дерева, яке мало місце

18 січня 2023 року, станом на час пригоди склало 82 372,58 грн. Згідно ремонтної калькуляції до вказаного висновку вартість відновлювального ремонту складає 166 295,09 грн.

Відповідальними за утримання та збереження зелених насаджень на території міста Тернополя є ТМР та ВО ТМР, а тому вони мають нести відповідальність за збитки, заподіяні внаслідок неналежного утримання зелених насаджень. Також, ТОВ «Тер-Пінгвін», отримавши дозвільні документи на видалення зелених насаджень, зобов`язане було зрізати сухостійне дерево.

12 вересня 2023 року рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «Тер-Пінгвін» на користь ОСОБА_1 166 295,09 грн відшкодування майнової шкоди.

Вирішено питання про розподіл судового збору.

У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

15 січня 2024 року постановою Тернопільського апеляційного суду апеляційну скаргу ТОВ «Тер-Пінгвін» задоволено частково.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області

від 12 вересня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про часткове задоволення позов ОСОБА_1 .

Стягнуто з ТОВ «Тер-Пінгвін» та ВО ТМР на користь ОСОБА_1 166 295,09 грн відшкодування майнової шкоди в рівних частках по 83 147,54 грн з кожного.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

16 лютого 2024 року міський голова ТМР Надал С. В. засобами поштового зв'язку надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Тернопільського апеляційного суду від 15 січня 2024 року, в якій просить її скасувати та залишити в силі рішення Тернопілського міськрайонного суду Тернопільської області

від 12 вересня 2023 року.

Необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягає касаційному оскарженню, з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

За вимогами частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Частина третя статті 389 ЦПК України визначає випадки, за яких рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції не підлягають касаційному оскарженню, а саме не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

22 листопада 2023 року Рішенням Конституційного Суду України № 10-р(II)/2023 пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним).

Конституційний Суд України керувався тим, що у касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених ЦПК України (абзац четвертий пункту 7.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України

від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Конституційний Суд України наголосив, що унормування процесуальних відносин у спосіб визначення в ЦПК України підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Установлений у пункті 2частини третьої статті 389 ЦПК України такий «фільтр» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, як малозначність справи, не є непереборною перешкодою для доступу особи до суду касаційної інстанції. Тому пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження у малозначних справах (абзац третій пункту 7.10 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Додатково у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України конкретизовано випадки, за яких касаційне провадження має бути відкрите попри те, що справу визнано малозначною.

Такими випадками, зокрема, є наявність у касаційній скарзі питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункт «а»); особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункт «б»); значний суспільний інтерес або винятковість її значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункт «в»); віднесення судом першої інстанції справи до категорії малозначних помилково.

Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.

У справі предметом позову є вимоги про відшкодування шкоди у розмірі 211 612,80 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день звернення з касаційною скаргою (757 000,00 грн).

Необхідність розгляду справи в касаційному суді голова ТМР мотивує тим, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики щодо відсутності висновку Верховного Суду про те, чи правомірно ототожнювати у всіх випадках виконавчі органи ради та орган місцевого самоврядування, який є власником земельної ділянки, з балансоутримувачем цієї земельної ділянки в результаті чого покладати на них обов`язок відшкодування шкоди, завданої падінням дерева на транспортний засіб і визнавати це як бездіяльність, яка призвела до настання шкідливих наслідків.

Верховний Суд звертає увагу, що фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.

Наведені заявником обставини, не дають підстав вважати, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки заявник на обґрунтування своїх доводів не навів переконливих та обґрунтованих аргументів, які підтверджували б те, що касаційна скарга має бути розглянута Верховним Судом на підставі зазначеного підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 554/14547/14-ц вказав, що обов`язок з відшкодування шкоди внаслідок падіння гілки з дерева покладено на Управління житлово-комунального господарства, яке здійснює контроль за станом зелених насаджень вздовж дороги. При цьому касаційний суд виходив з того, що пунктом 5.5. Правил утримання зелених насаджень у населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України

від 10 квітня 2006 року № 105 (далі - Правила), відповідальними за збереження зелених насаджень належний догляд за ними визначено: на об`єктах благоустрою державної чи комунальної власності - балансоутримувачів цих об`єктів.

Приписи пункту 7 частини першої статті 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», частини першої статті 15 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» вказують, що організація благоустрою населених пунктів, визначення балансоутримувача, в тому числі контроль за станом зелених насаджень, належить до віддання саме виконавчого органу міської ради.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав у постановах від 04 квітня 2018 року у справі № 2-1474/11-ц, від 13 червня 2018 року у справі № 554/14547/14-ц та від 25 лютого 2019 року у справі № 466/4051/15-ц .

Доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктом «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода заявника з оскаржуваним судовим рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що становить виняткове значення для нього. У справівідсутня необхідність у формуванні чи суперечливість у практиці застосування статей 16. 1166, 1190 Цивільного кодексу України, статей 10, 17, 21, 24, 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», пунктів 3.2, 5.5, Правил, а доводи скарги стосуються прийняття, дослідження та оцінки доказів судами попередніх інстанцій.

Оцінка судом «винятковості справи» може бути зроблена виключно на підставі дослідження мотивів, відповідно до яких сам учасник справи вважає її такою, що має для нього виняткове значення. Тому особа, яка подає касаційну скаргу, має обґрунтувати наявність відповідних обставин в такій скарзі.

Виходячи із статусу Верховного Суду, в деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, так як розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Верховний Суд враховує предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, судову практику у такій категорії справ та вважає, що справа є незначної складності і не відноситься до переліку справ, передбаченого частиною четвертою статті 274 ЦПК України, та відсутні підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Верховний Суд не вбачає підстав, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, можуть бути переглянуті в касаційному порядку.

Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Такий висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

Голова ТМР Надал С. В. подав касаційну скаргу на судове рішення у справі, що не підлягає касаційному оскарженню, з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою голови Тернопільської міської ради Надала Сергія Віталійовича на постанову Тернопільського апеляційного суду від 15 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради, виконавчого комітету Тернопільської міської ради, Товариства з обмеженою відповідальністю «Тер-Пінгвін» про відшкодування шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

А. І. Грушицький

Є. В. Петров