Справа № 308/2537/23
П О С Т А Н О В А

Іменем України

25 січня 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Фазикош Г.В., Куштана Б.П.

з участю секретаря судового засідання: Сливки С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 липня 2023 року та додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 серпня 2023 року, ухвалені головуючою суддею Шумило Н.Б., у справі за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 про стягнення помилково перерахованих коштів

встановив:

У лютому 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ФОП ОСОБА_2 про стягнення помилково перерахованих коштів.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 11.07.2022 через додаток Приват 24 AT КБ «ПриватБанк» вона перерахувала на рахунок № НОМЕР_1 , що належить відповідачу фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 грошові кошти, а саме, 30 780,00 грн, згідно квитанції № 0.0..1 від 11.07.2022року. Призначення платежу значилося - оплата за послуги ОСОБА_1 .. Вказані кошти вона перерахувала відповідачу помилково, оскільки не мала наміру поповнювати його рахунок та жодних відносин договірного характеру, в тому числі господарського, між нами не існувало і не існує на день подання позову.

Зазначає, що у липні 2022 року туристичним агентством «ІНФОРМАЦІЯ_1» (сайт - ІНФОРМАЦІЯ_2) в особі ФОП ОСОБА_2 їй було запропоновано поїхати на роботу різноробочою до Великої Британії. Відправили їй договір № ЛВВ-0031 від 11.07.2022, який вона не підписувала, тобто жодних договірних відносин у неї із відповідачем немає.

Відповідач отримав від неї грошові кошти, проте фактично договірних відносин між сторонами не існувало. Нею помилково було перераховано дану суму, тому грошові кошти, отримані відповідачем, він отримав без достатньої правової підстави.

На численні звернення в месенджері, по телефону протягом п`яти місяців відповідач запевняв, що поверне кошти в найкоротший термін, однак, так і не повернуто їй кошти. 20.11.2022 нею направлено претензію (вимогу) на адресу ФОП ОСОБА_2 , однак така залишилась без реагування, та повернулась їй за терміном зберігання.

З врахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила суд стягнути з відповідача на її користь помилково перераховані кошти в розмірі 30 780,00 грн. та судовий збір.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 липня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Додатковим рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 серпня 2023 року заяву представника відповідача ФОП ОСОБА_2 - адвоката Глеби П.О. задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ФОП ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7500 гривень.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду та додаткове рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вказує, що суд першої інстанції не в повному обсязі встановив обставини справи та дійшов невірного висновку щодо безпідставності набутих грошових коштів відповідачем. Нею було надано належні докази щодо помилкового перерахунку грошових коштів на рахунок ФОП ОСОБА_2 і між ними не було ніяких договірних відносин, що не заперечував і сам відповідач. Відповідач не надав жодних доказів які б свідчили про укладення договору або отримання послуг від відповідача.

Вказує, що ФОП ОСОБА_2 отримав кошти в сумі 30 780 грн безпідставно, а тому, з урахуванням вимог ст. 1212 ЦК України, є підстави для повернення.

Також зазначає що судом, в порушення норм процесуального права, ухвалено додаткове рішення, оскільки, відповідач подав заяву про ухвалення такого разом з доказами про витрати після проголошення рішення суду, що є порушенням вимог п. 8 ст.141 ЦПК України.

ФОП ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Глеба П.О., подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити без змін рішення та додаткове рішення суду.

Вважає вірними та обґрунтованим висновки, що викладені в оскаржуваному рішенні щодо суперечливої поведінки позивача у спірних правовідносинах, а саме, з огляду на вчинення нею конклюдентних дій направлених на вступ у договірні правовідносини (заповнення анкети, надання власних документів, ведення листування через мобільний застосунок «Вайбер»), добровільну сплату вартості послуги, а також реквізит платіжного доручення «призначення платежу», в якому позивач самостійно зазначила, що кошти в розмірі 30 780, 00 гривень перераховані в якості «оплати за послуги».

Відтак, покликання апелянта на недотримання судом першої інстанції усталеної практики застосування положень 1212 ЦК України є необґрунтованими, позаяк в ході судового розгляду позивачем не доведено обставини відсутності у відповідача правової підстави для набуття та збереження грошових коштів в розмірі 30 780, 00 гривень, які добровільно надіслані позивачем в липні 2022 року.

Крім цього, така мотивована оцінка прямо вказує на невірно обраний спосіб захисту порушеного права позивача, оскільки вона після доведення в судовому порядку невідповідності фактично спожитих нею послуг, що заздалегідь обумовлені сторонами, вправі довести факт відмови у їх прийнятті чи їх фактичне неприйняття та вимагати повернення сплаченого на підставі договору авансу, як це передбачено договором від 11.07.2022 року (пункти 5.2. та 6.8.), а також положеннями глави 63 та статей 846, 849 та 882 ЦК України.

На переконання відповідача, суд першої інстанції не повинен був вдаватися до надмірної деталізації судового рішення, позаяк встановлення факту існування між позивачем та відповідачем договірних (зобов`язальних) правовідносин є самодостатньою підставою для відмови у задоволенні позову. Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, що свідчить про відсутність підстав для його зміни чи скасування.

Самі доводи апеляційної скарги ґрунтуються на припущеннях та не спростовують висновків, встановлених судом першої інстанції, та таким чином зводяться до намагань здійснити переоцінку обставин справи, вірно встановлених судом першої інстанції.

Крім того просить вирішити питання щодо судових витрат, понесених відповідачем у зв`язку з переглядом рішення в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 грн.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційних скарг, вважає що апеляційна скарга на рішення суду підлягає частковому задоволенню, тоді як апеляційна скарга на рішення суду підлягає залишенню без задоволення за наступних доводів.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно приписів ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 11.07.2022 11:12:56 ОСОБА_1 з картки/рахунку НОМЕР_2 через АТ КБ «ПриватБанк» перерахувала ОСОБА_2 ФОП (Одержувач) на рахунок одержувача № НОМЕР_1 , грошові кошти в сумі 30 780, 00 грн., призначення - Оплата за послуги_ОСОБА_4 , що підтверджується дублікатом квитанції 0.0..1 (а.с. 5).

Довідкою за реквізитами з АТ КБ «ПриватБанк» від 01.02.2023 підтверджується, що номер рахунку ОСОБА_1 - НОМЕР_3 (а.с. 20).

З доданої до позову копії Договору № ЛВВ-0031 про надання інформаційно-консультаційних послуг від 11 липня 2022 року слідує, що Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 «Виконавець», з однієї сторони та фізична особа ОСОБА_1 «Замовник», з іншої сторони, уклали даний Договір про надання інформаційно-консультаційних послуг.

Згідно розділу 1 Договору, замовник доручає, а Виконавець зобов`язується надати інформаційно-консультаційні послуги щодо можливості тимчасового проживання в іншій країні, та підготовці пакету документів, необхідних для виїзду та отримання дозволу на проживання з правом навчання або роботи (п.1.1. Договору). Замовник зобов`язується у повному обсязі оплатити надані послуги (п.1.2. Договору). Для забезпечення виконання договору Виконавець надає Замовнику одну, декілька або всі із наступних послуг, які вказані у п. 1.3.1.- 1.3.7. (п.1.3. Договору).

Відповідно до розділу 2 Договору Права та обов`язки сторін, у такому серед іншого зазначено, що на виконання даного Договору Виконавець, з врахуванням пункту 1.4. цього Договору, зобов`язаний надати Замовнику інформацію, консультації та методичну допомогу, згідно пункту 1.3. даного Договору (п.2.1 Договору). В пункті 2.2. Договору серед іншого зазначено, що Замовник зобов`язаний: вчасно та в повному обсязі здійснювати оплату за даним Договором; надати Виконавцю об`єктивні відомості, згідно переліку визначеного пунктом 1.4. даного Договору, надати Виконавцю, за запитом останнього, інші відомості, які є необхідними для надання послуг; чітко, ясно і конкретно визначити (окреслити) Виконавцю ціль поїздки (переїзду) за межі території України; вчасно та в повному обсязі надавати Виконавцю оригінали та/або завірені копії документів, що посвідчують особу Замовника і стосуються його освіти, фаху, кваліфікації, складу сім`ї… В розділі 3. Договору Ціна договору та порядок розрахунків зазначено, що ціна даного договору (вартість інформаційно-консультаційних послуг) складає 30 780 гривень. Перша частина платежу, як аванс, сплачується Замовником на поточний (банківський) рахунок Виконавця в розмірі 30 780 гривень безпосередньо після підписання даного договору. Виконавець розпочинає виконання договору з моменту отримання такого авансу. Підтвердженням оплати авансу є надходження вказаних коштів на поточний (банківський) рахунок Виконавця. У розділі 5. Відповідальність сторін передбачено, що замовник несе відповідальність за об`єктивність та правдивість інформації наданої Виконавцю (пункт 5.1.). Виконавець несе відповідальність за якісність та повноту наданих Замовнику послуг (пункт 5.2). Згідно розділу 6. Строк дії договору та інші умови, даний договір вступає в силу (вважається укладеним) з моменту його підписання Сторонами, а в частині обов`язків Виконавця, - з моменту оплати Замовником авансу визначеного пунктом 3.1.1. цього Договору. У розділі 7 Підписи та реквізити Сторін, зазначено Виконавець: ОСОБА_2 , містяться його дані, місцезнаходження, підпис та Замовник: ОСОБА_4 , вказані її паспортні дані, ідентифікаційний номер та місце реєстрації, однак підпису не містить (а.с. 31-33)

Також встановлено, що ОСОБА_1 20.11.2022 направила ФОП ОСОБА_2 претензію, у якій зазначила, що відповідно до квитанції № 0.0..1 від 11.07.2022 о 11.12 був здійснений помилковий переказ коштів в сумі 30780,00 грн. на рахунок ФОП ОСОБА_2 НОМЕР_1 в АТ КБ «ПриватБанк». Вказувала, що в зв`язку з фактично не укладеним договором (не підписувала), який їй прислали по пошті, просила повернути їй помилково сплачені кошти в сумі 30 780,00 грн.(а.с. 9)

Вказана претензія 23.11.2023 була направлена ФОП ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується описом вкладення до цінного листа та накладною №793 «Укрпошти». (а.с. 11, 12)

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань на запит ОСОБА_1 станом на 26.01.2023 наявний запис фізичної особи-підприємця: ОСОБА_2 , вказане місцезнаходження, види економічної діяльності, серед яких діяльність агентств працевлаштування (основний), надання інших допоміжних комерційних послуг, інша діяльність у сфері інформаційних технологій і комп`ютерних систем, надання інших інформаційних послуг, також наявна інформація для здійснення зв`язку, вказана електронна адреса. (а.с. 14-16)

Окрім того, стороною відповідача до відзиву на позовну заяву додано копію Анкети ОСОБА_1 датою подачі документів зазначено 11.07.2022, вказано Великобританія і що неправдиві або неправильні дані можуть призвести до невидачі віз. У такій заповнена інформація про позивача, дані щодо дату та місця народження, ідентифікаційний код, прописка, освіта (спеціальність), номер телефону її та її рідних. Також містяться власноручні записи та підпис. (а.с. 62)

Також надано копію роздруківки переписки із месенджеру між ОСОБА_5 (номером телефону НОМЕР_4 ) та рelekh.agency за жовтень-листопад, зокрема щодо вакансій в Польщі, Словаччині, графіків роботи, обов`язків, також наявна переписка щодо отримання новин з візового центру, терміну отримання візи. (а.с. 64-72)

ОСОБА_1 зазначає про відсутність між нею та відповідачем договірних відносин, і що на рахунок відповідача вона помилково перерахувала грошові кошти, які слід стягнути з останнього, як безпідставно набуті.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Згідно статті 1212 ЦК України зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Загальна умова частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов`язальних (договірних) відносинах, бо отримане однією зі сторін у зобов`язанні підлягає поверненню іншій стороні на підставі цієї тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання. Набуття однією зі сторін зобов`язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов`язання не вважається безпідставним.

Тобто в разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення статті 1212 Цивільного кодексу України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Вказане відповідає правовим висновкам зробленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 14 грудня 2021 року у справі №643/21744/19, провадження №14-175цс21, а також правовим висновкам зробленим Верховним Судом у постанові від 18 серпня 2021 року у справі №475/897/19.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Як слідує з матеріалів справи, ОСОБА_1 дійсно 11 липня 2022 року через АТ КБ «Приватбанк» перерахувала на рахунок № НОМЕР_1 ФОП ОСОБА_2 грошові кошти, а саме 30 780, 00 грн, де у призначенні платежу вказала «оплата за послуги_ОСОБА_4 ».

Крім того, наявною в матеріалах справи копією договору про надання інформаційно-консультаційних послуг № ЛВВ-0031, підтверджується що такий наявний у обох сторін, водночас підписаний лише ФОП ОСОБА_2 . При цьому, в судовому засіданні позивач не заперечила, що отримала примірник вказаного договору на вайбер та в подальшому через засоби поштового зв`язку, однак вказала, що такий не підписала, оскільки жодної пропозиції щодо вакансій від відповідача не отримала, та в жовтні 2022 року вказані послуги для неї стали неактуальні.

Також, матеріалами справи підтверджується, що між позивачем ОСОБА_5 (номером телефону НОМЕР_4 ) та відповідачем в жовтні-листопаді 2022 року велася переписка через мобільний застосунок, з якої вбачається що позивач просила надати інформацію щодо отримання новин з візового центру, терміну отримання візи у Велику Британію, цікавилася вакансіями у країнах Європи та їй надавалась інформація щодо вакансій у Польщі, Словаччині, вказувались графіки роботи, обов`язки.

ОСОБА_1 факт переведення на картку відповідача грошових коштів не заперечувала, проте укладення будь яких договірних відносин з відповідачем заперечує, вважаючи, що правові підстави для одержання останнім цих грошових коштів відсутні.

Однак, перерахування позивачем грошових коштів на банківський рахунок відповідача, свідчать про добровільність такого перерахування, його цілеспрямованого характеру.

При цьому, позивач не довела абсолютну безпідставність набуття коштів відповідачем та не довела безпідставність перерахування цих коштів відповідачу.

З огляду на недоведеність обставини безпідставного збагачення відповідача за рахунок позивача, правові підстави для покладення на відповідача обов`язку відповідно до ст. 1212 ЦК України повернути отримані ним грошові кошти відсутні.

Поведінка ОСОБА_1 , яка вільно та без помилки перерахувала відповідачу кошти за відсутності будь-якого обов`язку на таке перерахування та згодом, вимагаючи повернення сплачених коштів, є явно суперечливою.

За вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що грошові кошти не можна визнати як безпідставно набуте майно, а питання виконання чи невиконання домовленості між сторонами не входить до предмету розгляду даної справи.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно оцінки доказів і встановлених на їх підставі обставин, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх обґрунтовано спростував.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення постановлено судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, у зв`язку з чим, згідно ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, заявлених ОСОБА_2 у відзиві на апеляційну скаргу.

Відповідно до положень частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3 ст. 133 ЦПК України).

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 заявлено про стягнення зі ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, надану у суді апеляційної інстанції у сумі 5 000 грн.

На підтвердження понесених витрат ОСОБА_2 надано: копію ордеру про надання правничої (правової) допомоги, укладений між відповідачем та адвокатом Глеба П.О., копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та зазначено орієнтований розрахунок витрат на професійну допомогу адвоката.

Разом з тим, враховуючи критерій реальності адвокатських витрат, характер виконаної адвокатом роботи, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, керуючись принципами справедливості та співмірності, апеляційний суд дійшов висновку, що судові витрати на надання професійної правничої допомоги в розмірі 5000 грн у даному випадку є завищеними, оскільки, не є співмірними із складністю справи, часом витраченим адвокатом на написання відзиву, а тому їх розмір має бути зменшений до 2 500 грн судових витрат на професійну правничу допомогу, надану в суді апеляційної інстанції.

При цьому, апеляційний суд приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 на додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 серпня 2023 року та враховуючи принцип справедливості та співмірності заявлених вимог, вважає що суму судових витрат за надання правничої допомоги в суді першої інстанції слід зменшити до 5 000 грн.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 367, 374, 375, 376, 381, 382, 384 ЦПК України апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 липня 2023 року, залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 серпня 2023 року, задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 липня 2023 року, залишити без змін.

Додаткове рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 серпня 2023 року змінити, зменшивши розмір судових витрат за надання правничої допомоги в суді першої інстанції до суми п`ять тисяч гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 на користь ФОП ОСОБА_2 РНОКПП: НОМЕР_6 судові витрати у сумі 2 500,00 гривень за надання правничої допомоги в апеляційній інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 01 лютого 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді: