КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/3905/23 Головуючий у І інстанції Скрипка О.І.
ПОСТАНОВА

ІменемУкраїни

28 серпня 2024 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,

за участі секретаря Спис Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тверської Інесси Володимирівни, акціонерного товариства «Сенс Банк», третя особа: ОСОБА_2 , про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову зазначала, що 16.11.2006 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту № 10-29/2691, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 26 000,00 доларів США зі сплатою відсотків в розмірі 13 % річних, а позичальник повинна повернути кредит і сплатити за його користування відсотки в строк до 15.11.2016 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 16.11.2006 року між ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , нею (позивачем) та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір № 02-10/3241, відповідно до якого в іпотеку було передано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , яка належала іпотекодавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01.12.1995 року.

В результаті порушення умов кредитного договору, ПАТ «Укрсоцбанк» в березні 2016 року звернулось до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 24.05.2016 року у справі № 754/3416/16-ц стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту в розмірі 62 645,67 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12.03.2015 року складає 1 350 260,52 грн. та судовий збір в розмірі 20 253,90 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3

15.03.2023 року із позовної заяви АТ «Сенс Банк», яке є правонаступником АТ «Укрсоцбанк», про визнання осіб такими, що втратили право користування спірної квартири позивачу стало відомо, що 02.02.2022 року приватним нотаріусом КМНО Тверською І.В. на підставі іпотечного договору було прийнято рішення про державну реєстрацію належної їй частини квартири за відповідачем.

Вказані дії вона вважає протиправними, оскільки вони не відповідають вимогам ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки їй, як іпотекодавцю, не надходило письмової вимоги від іпотекодержателя про прийняття предмета іпотеки у власність в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором.

Крім того, відповідні дії були вчинені з порушенням позовної давності більш ніж через 6 років після закінчення строку дії договору.

Також, вказане рішення приватного нотаріуса вважає незаконним, оскільки на дану квартиру не може бути примусово звернуто стягнення, так як вона підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Посилаючись на викладені обставини, позивач просила визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора - приватного нотаріуса КМНО Тверської І.В., індексний номер: 63202801 від 02.02.2022 року, яким внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 46477976 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за АТ «Альфа-Банк» (зміна найменування банку з АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк»).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09 квітня 2024 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не надано належно оцінки доводам позивача про те, що оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав не відповідає вимогам Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно», оскільки вона, як іпотекодавець не отримувала письмової вимоги від іпотекодержателя про прийняття предмета іпотеки у власність в рахунок виконання зобов`язання за кредитним договором. Крім того, відповідні дії були вчинені з порушенням строку позовної давності, більш ніж через шість років після закінчення строку дії договору.

Відзиви на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходили.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (частина третя статті 360 ЦПК України).

У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Лелека Г.О. підтримала вимоги апеляційної скарги, просила її задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у відповідності до вимог процесуального законодавства.

З огляду на вказане, керуючись положеннями ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за відсутності учасників справи, які не з`явилися, однак були належним чином повідомлені про судове засідання, враховуючи, що їх неявка не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 16.11.2006 року між АКБ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк» (попередня назва АТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_3 було укладено договір кредиту № 10-29/2691, за умовами якого банк надав ОСОБА_3 кредит в сумі 26 000,00 доларів США на строк користування до 15.11.2016 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 13,00 % річних на поточні потреби.

Відповідно до п.1.3.1 цього договору, в день укладення цього договору з позичальником та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (після шлюбу ОСОБА_6 ), ОСОБА_2 кредитор укладає іпотечний договір, за умовами якого позичальник, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 передають кредитору в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , заставною вартістю 374 205,00 грн.

За умовами іпотечного договору № 02-10/3241 від 16.11.2011 року, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (після шлюбу ОСОБА_6 ), ОСОБА_2 , іпотекодавці передали вищевказану квартиру в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання ОСОБА_3 всіх зобов`язань за основним зобов`язанням.

Відповідно до п.4.1 цього договору, у разі невиконання або неналежного виконанні іпотекодавцем ОСОБА_3 основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 4.2 договору іпотеки передбачено, що у разі порушення іпотекодавцями обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п.4.5.3 даного договору сторони погодили, що іпотекоржатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних спосіб - шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24.05.2016 року у справі № 754/3416/16-ц стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту в розмірі 62 645,67 доларів США, що за курсом НБУ станом на 12.03.2015 року складає 1 350 260,52 грн. та судовий збір в розмірі 20 253,90 грн.

02.02.2022 року державним реєстратором приватним нотаріусом КМНО Тверською І.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 63202801 щодо реєстрації права власності АТ «Альфа-Банк» (на даний час - АТ «Сенс Банк») на квартиру АДРЕСА_1 .

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 просила задовольнити її вимоги, вказуючи на допущені порушення норм чинного законодавства при здійсненні реєстрації права власності, а саме: не направлення їй, як іпотекодавцю, вимоги іпотекодержателя про прийняття предмета іпотеки у власність в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором; пропуск строку позовної давності; поширення на спірне майно дії ЗУ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а також відсутність згоди позивача на відчуження спірного майна іпотекодержателем, оскільки договір про задоволення вимог іпотекодержателя між сторонами не укладався.

Відмовляючи у задоволенні заявлених позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (квартиру АДРЕСА_1 ) є правомірним, оскільки воно прийнято на підставі поданих заявником АТ «Альфа Банк» документів, передбачених порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та грунтуються на вимогах чинного законодавства.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку»(далі - Закон 898-IV) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотеко держатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставізакону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону 898-IV).

За приписами частини першої статті 35 Закону № 898-IVу разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положеннями статті 37 Закону № 898-IV визначено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Стаття 36 Закону № 898-IV(в редакції, яка діяла на час укладення договору іпотеки) передбачала, що сторонни іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який можне бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Отже, Закон № 898-IV прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним зі шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п.4.1 Іпотечного договору №02-10/3241 від 16.11.2006 р., у разі невиконання або неналежного виконанні іпотекодавцем ОСОБА_3 основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 4.2 договору іпотеки передбачено, що у разі порушення іпотекодавцями обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно п.4.5.3 даного договору сторони погодили, що іпотекоржатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних спосіб - шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Таким чином, із наданих учасниками справи та досліджених доказів судом встановлено, що в укладеному іпотечному договорі наявне відповідне застереження щодо задоволення вимог Іпотекодержателя в позасудовому порядку шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Відхиляючи доводи позивача про те, що надані відповідачем (банком) повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки не підтверджують факт їх направлення (вручення) належним чином на ім`я позивача (іпотекодавця), суд першої інстанції правильно керувався тим, що банк (відповідач у справі) вчинив усі необхідні дії для повідомлення позивача та інших іпотекодавців, які не отримали вказаних вимог з власної вини.

Частиною першою статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до частини третьої статті 10 цього Закону, державний реєстратор, зокрема, встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Державним реєстратором є, зокрема, нотаріус.

Згідно з частиною першої статті 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

За змістом статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим документам.

Згідно з пунктом 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, подається, зокрема, документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Відповідно до пункту 61 цього Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) засвідчена іпотекодержателем копія письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору, надісланої іпотеко держателем іпотекодавцю та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) засвідчена іпотекодержателем копія повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з відміткою про вручення адресату, або

засвідчена іпотекодержателем копія рекомендованого поштового відправлення або поштового відправлення з оголошеною цінністю, яким надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, з позначкою про відмову адресата від одержання такого відправлення, або

засвідчені іпотекодержателем копії рекомендованих поштових відправлень або поштових відправлень з оголошеною цінністю (поштових конвертів), якими не менше ніж двічі з періодичністю не менше ніж один місяць надсилалася вимога, зазначена у підпункті 1 цього пункту, та які повернулися відправнику у зв`язку із відсутністю адресата або закінченням встановленого строку зберігання поштового відправлення, або

засвідчені іпотекодержателем паперові копії електронного листа, яким за допомогою засобів інформаційної, телекомунікаційної або інформаційно-телекомунікаційної системи, що забезпечує обмін електронними документами, надіслано вимогу, зазначену у підпункті 1 цього пункту, та електронного службового повідомлення відповідної системи, яким підтверджується доставка відповідного електронного листа за адресою електронної пошти адресата (у разі коли договором з іпотекодавцем або боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, передбачено можливість обміну електронними документами);

3) довідка іпотекодержателя, що містить відомості про суму боргу за основним зобов`язанням станом на дату не раніше трьох днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації та відомості про вартість предмета іпотеки, визначену суб`єктом оціночної діяльності, станом на дату не раніше 90 днів до дня подання документів для проведення відповідної державної реєстрації;

4) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

У наведених правових нормах визначено перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях10,18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»тастатті 37 Закону України «Про іпотеку» № 898-IVпорядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Вказаний висновок висловлено постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц (провадження № 14-501цс18) та від 20 березня 2019 року у справі № 306/2053/16-ц (провадження № 14-22цс19).

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, для реєстрації права власності на підставі договору іпотеки АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», було надано сам договір, пункти 4.1, 4.5 якого містять застереження щодо можливості передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у позасудовому порядку, повідомлення іпотекодавцям про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання (вимога про усунення порушення) від 05.11.2021 року, надісланого ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_2 та рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення, які містить найменування адресатів, що були повернуті відправнику з відміткою «за закінченням терміну зберігання», а також довідку банку про розмір заборгованості.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 серпня 2021 року в справі №715/1788/19 зазначено, що: "в разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку. За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно до частини першої статті 35 ЗУ "Про іпотеку" іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Таким чином, недотримання вимог частини першої статті 35 ЗУ "Про іпотеку" щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання".

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі №522/19144/19.

Судом встановлено, що 16.08.2021 року та 05.11.2021 року акціонерне товариство «Альфа-Банк» на адресу місця проживання іпотекодавців: АДРЕСА_2 , зазначену в іпотечному договорі, направляло повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням (вимога про усунення порушення), за змістом якого товариство, визначивши суму боргу за договором кредиту в розмірі 9648,98 доларів США грн, вимагало у тридцятиденний строк сплатити заборгованість. Вказане повідомлення містило застереження, що у разі невиконання вимоги протягом тридцятиденного строку, товариство має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Судом встановлено, що поштова кореспонденція, якою АТ «Альфа-Банк» направляло на адресу проживання іпотекодавців повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки (вимога про усунення порушення), поверталась по закінченню терміну зберігання відправнику. Вказані докази направлення іпотекодавцям вимог були надані нотаріусу (державному реєстратору), про що зазначено у витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно.(а.с. 222-250 том І)

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять доказів повторного, протягом не менше ніж один місяць, направлення вимоги про усунення порушення саме ОСОБА_1 , оскільки зазначена обставина не спростовує факту виконання банком вимоги п. 61 Порядку щодо надсилання вимог іпотекодавцям, які є членами однієї сім'ї та проживають за однією адресою.

У постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.03.2021 року у справі №911/3142/19 зазначено, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).

З урахуванням вищевикладеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем не доведено порушення відповідачем ст. 35 Закону України «Про іпотеку» щодо надсилання іпотекодавцю письмової вимоги про усунення порушення.

Суд першої інстанції також обґрунтовано відхилив доводи позивача про сплив позовної давності, як підставу для визнання незаконними дій державного реєстратора, зазначивши, що відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

У даній справі АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», реалізував своє право на задоволення кредиторських вимог у позасудовому порядку, тому позовна давність до врегулювання вимог кредитора у позасудовому порядку не застосовується.

Зазначене узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 23 серпня 2023 року у справі № 520/5682/18.

Суд першої інстанції також дав правильну оцінку доводам позивача про те, що рішення приватного нотаріуса про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем прийнято з порушенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки зазначений Закон не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Так, згідно з Кодексом України з процедур банкрутства від 18 жовтня 2018 року№ 2597-VIII, враховуючи зміни, внесені Законом України від 16 вересня 2020 року № 895-IX, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» втратив чинність із 21 квітня 2021 року.

23 квітня 2021 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо споживчих кредитів, наданих в іноземній валюті» від 13 квітня 2021 року № 1381-IX, відповідно до якого Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (який втратив чинність 21 квітня 2021 року) поновлює свою дію на п`ять місяців з дня набрання чинності Законом № 1381-IX, тобто діє з 23 квітня 2021 року до 23 вересня 2021 року.

З урахуванням наведеного, Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки на час прийняття приватним нотаріусом оскаржуваного рішення від 02 лютого 2022 року цей Закон втратив чинність (23 вересня 2021 року).

Таким чином, при апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які були б підставою для скасування рішення суду першої інстанції не встановлено, відтак апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 29 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Слюсар Т.А