ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/456/24 Справа № 216/2941/20 Суддя у 1-й інстанції - КУЗНЕЦОВ Р. О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.

сторони:

позивач- Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа»

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 вересня 2023року, постановлену суддею Кузнецовим Р.О. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

В обґрунтування заяви зазначив, що 18 січня 2023 року було ухвалено рішення по справі №216/2941/20 за позовом комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» про захист прав споживача.

16.05.2023 постановою Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18.01.2023 залишено без змін.

Апеляційною інстанцією було встановлено, що КПТМ протягом періоду часу з 01.05.2016 по 01.02.2020 (далі «Спірний період») здійснювало постачання теплової енергії до житлового будинку АДРЕСА_1 (далі «Житловий будинок») на підставі відповідним чином затверджених тарифів для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії в умовах порушення КПТМ відповідних ліцензійних умов провадження господарської діяльності у сфері теплопостачання, зокрема - Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг від 10.08.2012 №278 (далі «Ліцензійні умови з постачання №278») та Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з постачання теплової енергії, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 22.03.2017 №308 (далі «Ліцензійні умови постачання №308») що підтверджено Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП) від 06.08.2019 №1657 «Про накладення штрафу на КПТМ «КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА» за порушення Ліцензійних умов з виробництва, Ліцензійних умов з транспортування, Ліцензійних умов з постачання теплової енергії та необхідність усунення порушень», що на думку заявника є нововиявленою обставиною, у зв`язку із чим рішення суду від 18.01.2023 підлягає перегляду.

Також, на думку заявника, відсутність під час розгляду справи та ухвалення рішення першої інстанції постанови НКРЕКП №1657, згідно п.1 якої було встановлено факт порушення КПТМ у спірний період п.п 18, 32 глави 3 Ліцензійних умов з постачання №308 стосовно забезпечення обліку реалізованої споживачам теплової енергії ліцензіата з використанням відповідних приладів обліку теплової енергії, - унеможливило повне і всебічне з`ясування обставин справи та вирішення судом визначених приписами ч.1 ст.264 ЦПК України відповідних питань згідно приписів ч.5 ст.263 ЦПК України, зокрема - питання визначення фактичного обсягу наданої енергії та обрахунку ціни Позову КПТМ в умовах відсутності обліку теплової енергії, що підтверджено не тільки Постановою НКРЕКП №1657, а й отриманим заявником 04.07.2023 Листом від 13.03.2023 №270 (далі «Лист №270») Товариства з обмеженою відповідальністю «СІТІСЕРВІС-КР», яке згідно Листа КПТМ від 12.07.2021 №04/13, є управителем Житлового будинку і яке в підпункті 6 пункту 4 Листа №270 зазначило про відсутність в Житловому будинку загальнобудинкового приладу обліку тепла, згідно показань якого КПТМ мало би право застосувати для розрахунку власних позовних вимог у справі відповідні тарифи, що затверджені для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії.

02 серпня 2023 року ухвалою Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано час заявнику для усунення недоліків не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали суду.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 вересня 2023 року заява ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, повернута заявнику.

ОСОБА_1 , будучи незгодним з ухвалою суду подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, постановлену з порушенням норм Конституції України, норм матеріального і процесуального права, просить її скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

При цьому, скаржник вважає недостовірною інформацію суду про те, що 24 серпня 2023 року заявник ОСОБА_1 повторно звернувся до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Вказує, що 24.08.2023 ним не подавалось до суду жодного процесуального документу, в тому числі і заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами. Зазначає, що 23.08.2023 в межах власних прав, визначених нормами ЦК та ЦПК України, він як позивач за зустрічним позовом змінив свою заяву від 31.07.2023 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду першої інстанції від 18.01.2023 у справі щодо відмови у зустрічному позові про захист прав споживачів, що ніяк не є зловживанням цивільними правами в умовах, встановленого ст.ст.3, 19 ч.4 ст.42, ч.1 ст.55 Конституції України, ч.2 ст.24 Закону України «Про теплопостачання, ч.1 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів, обов`язку суду здійснювати захист його законних прав споживача в умовах, встановленої ч.5 ст.27 Господарського Кодексу України заборони органам державної судової влади України приймати акти та вчиняти дії, спрямовані на економічне посилення суб`єктів господарювання-монополістів, яким є КПТМ як суб`єкт природних монополій у сфері теплопостачання.

Скаржник зазначає, що оскаржуване судове рішення постановлене згідно недостовірного твердження суду першої інстанції стосовного того, що рішення від 18.01.2023 було начебто заочним, що підтверджено відсутністю у тексті рішення відповідних посилань щодо можливості його перегляду як заочного в порядку ст.ст.284-289 ЦПК України.

Окрім того, ОСОБА_1 вважає, що ухвалення оскаржуваного судового рішення свідчить про упереджене ставлення суду до нього, наслідком якого стало прийняття незаконного судового рішення в інтересах суб`єкта природних монополій, замість здійснення гарантованого йому Конституцією та законами України судового захисту його прав споживача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , позивач КПТМ «Криворіжтеполомережа», просить залишити без задоволення апеляційну скаргу, а ухвалу суду першої інстанції від 04 вересня 2023 року без змін.

Справа розглядається без повідомлення учасників справі, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки переглядається ухвала, визначена у п.6 ч.1 ст.353 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції, повертаючи ОСОБА_1 заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, виходив з того, що 24 серпня 2023 року заявник не усунувши недоліки повторно звернувся до суду з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, що розцінено судом, як зловживання процесуальними правами та в силу вимог ч.3 ст.44 ЦПК України є підставою для повернення заяви.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржувані ухвалі та не може погодитись з доводами скаржника, викладеними в апеляційній скарзі, з огляду на таке.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Аналіз зазначених норм вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати участь у судовому процесі. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Проте, слід враховувати, що будь-яке суб`єктивне право має межі, оскільки суб`єктивне право є мірою свободи, мірою можливої поведінки правомочної особи в правовідносинах.

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Згідно з частиною третьою статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Тобто, цивільне процесуальне законодавство містить застереження щодо заборони учасникам судового процесу зловживати наданими їм процесуальними правами.

Згідно положень частини 1 статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За частиною другою статті 44 ЦПК України залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне об`єднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Відповідно до частини третьої статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

У Постанові Верховного Суду від 03 березня 2021 року у справі №761/27076/19 (провадження №61-14448св20) зазначено, що під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження, зокрема, у вчиненні дій, неспівмірних із наслідками, до яких вони можуть призвести, використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ чи встановлення явної неповаги до суду чи учасників справи.

Аналіз частини другої статті 13 ЦК України дає підстави для висновку, що недобросовісна поведінка особи, яка полягає у вчиненні дій, які можуть у майбутньому порушити права інших осіб, є формою зловживання правом. Формулювання «зловживання правом» необхідно розуміти, як суперечність, оскільки якщо особа користується власним правом, то його дія дозволена, а якщо вона не дозволена, то саме тому відбувається вихід за межі свого права та дію без права, «injuria». Сутність зловживання правом полягає у вчиненні уповноваженою особою дій, які складають зміст відповідного суб`єктивного цивільного права, недобросовісно, в тому числі всупереч меті такого права. Термін «зловживання правом» свідчить про те, що ця категорія стосується саме здійснення суб`єктивних цивільних прав, а не виконання обов`язків. Обов`язковою умовою кваліфікації дій особи як зловживання правом є встановлення факту вчинення дій, спрямованих на здійснення належного відповідній особі суб`єктивного цивільного права (Постанова Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі №311/2121/19 (провадження №61-11958св20)).

Зловживання процесуальними правами як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав. Суб`єкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого суб`єктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого суб`єктивного процесуального права. Зловживання процесуальними правами може мати форму штучного ускладнення цивільного процесу, ускладнення розгляду справи в результаті поведінки, що перешкоджає винесенню рішення у справі або вчиненню інших процесуальних дій.

Аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року у справі №345/2935/21 (провадження №61-2472св22).

Зловживання процесуальними правами це протиправне, недобросовісне та неналежне використання учасником справи (його представником) належних йому процесуальних прав, що виражається у винних процесуальних діях (бездіяльності), які зовні відповідають вимогам цивільних процесуальних норм, але здійснюються з корисним або особистим мотивом, що спричиняє шкоду інтересам правосуддя у цивільних справах та (або) інтересам учасників справи, чи недобросовісна поведінка в інших формах.

Наведений у частині другій статті 44 ЦПК України перелік дій, що можуть бути визнані судом зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним, суд може визнати таким зловживанням також інші дії, які мають відповідну спрямованість і характер.

Вирішення питання про наявність чи відсутність факту зловживання віднесене на розсуд суду, що розглядає справу.

Якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання (частина третя статті 44 ЦПК України).

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 25 листопада 2020 року у справі №757/61850/18-ц (провадження №61-22707св19) та від 15 липня 2021 року у справі №420/698/21 (провадження №К/9901/18953/21).

Європейський суду з прав людини застосовуючи підпункт «а» пункту 3 статті 35 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання (ухвали щодо прийнятності у справах «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року, заява №67208/01, «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року, заяви №61164/00 і №18589/02).

Відповідно до практики ЄСПЛ право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Таким чином, це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак, це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1статті 6 Конвенції.

При цьому Конвенція покликана гарантувати не права, які є теоретичними або ілюзорними, а права, які є практичними та ефективними. Це особливо стосується гарантій, закріплених у статті 6 Конвенції, з огляду на важливе місце, яке в демократичному суспільстві займає право на справедливий суд з усіма гарантіями відповідно до цієї статті. Правила, що регулюють офіційні кроки та строки, які мають бути дотримані при подачі апеляційної скарги або заяв на судовий перегляд, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя та дотримання, зокрема, принципу правової визначеності.

ЄСПЛ також вказує, що право на доступ до правосуддя не має абсолютного характеру та може бути обмежене: держави мають право установлювати обмеження на потенційних учасників судових розглядів, але ці обмеження повинні переслідувати законну мету, бути співмірними й не настільки великими, щоб спотворити саму сутність права. Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права.

Відповідно до критеріїв, визначених ЄСПЛ, зміст цього права полягає лише в доступності особі на національному рівні засобу юридичного захисту, здатного забезпечити втілення в життя змісту конвенційних прав і свобод (рішення ЄСПЛ у справах: «Зінченко проти України», заява №63763/11, «Мельник проти України, заява №72286/01, «Ухань проти України», заява №30628/02. Проте належна реалізація права за статтею 13 Конвенції не гарантує задоволення заяви, клопотання або скарги по суті, які задовольняються лише в разі підтвердження підстав для цього в межах установленої законом процедури.

Так, з матеріалів справи встановлено, що 31 липня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою про перегляд рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 січня 2023 року у справі №216/2941/20 за нов виявленими обставинами (а.с.197).

Разом із заявою ОСОБА_1 подав суду клопотання про звільнення його від сплати судового збору за подання заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами (а.с.195).

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 серпня 2023 ОСОБА_1 відмовлено у звільненні від сплати судового збору, заява про перегляд рішення за нововиявленими обставинами залишена без руху для сплати судового збору у розмірі 3153,00 грн. та надано десятиденний строк з часу отримання ухвали без руху для усунення недоліків заяви, а саме сплати судового збору (а.с.207-208, т.2).

03 серпня 2023 року суд першої інстанції за вих.№7160 направив на адресу місця проживання ОСОБА_1 копію ухвали без руху від 02.08.2023 (а.с.211, т.2).

22 серпня 2023 року конверт з ухвалою суду без руху було повернуто суду поштовим відділенням з відміткою : «за закінченням терміну зберігання» (а.с.216, 220-222. т.2).

24 вересня 2023 судом зареєстрова заява ОСОБА_1 , датована 31 липня 2023 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами (а.с.223, т.2).

Оскаржуваною ухвалою Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 вересня 2023 року заява ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами повернута заявнику з підстав, встановлених у ч.3 ст.44 ЦПК України.

Підсумовуючи вище наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що дії ОСОБА_1 , який не виконує вимоги суду, викладені в ухвалі без руху, подаючи нові заяви з тими самими вимогами та обґрунтуванням підстав для звільнення від сплати судового збору, свідчать про зловживання процесуальними правами, його неповагу до суду, безпідставне перешкоджання виконанню судового рішення, що спричиняє шкоду інтересам правосуддя та інтересам позивача по справі, що є зловживанням процесуальними правами та підставою у розумінні положень частини 3 ст.44 ЦПК України для повернення заяви.

Отже, з урахуванням встановлених та наведених вище обставин справи, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною і належним чином обґрунтованою та не знаходить підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 367,368, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 вересня 2023року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2024 року.

Головуючий:

Судді: