ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м.Суми

Справа №592/8226/23

Номер провадження 22-ц/816/362/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради,

розглянув у відкритому судовому засіданні у приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 ,

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 жовтня 2023 року, у складі судді Литовченка О.В., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складено 18 жовтня 2023 року,

в с т а н о в и в :

13 червня 2023 року ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Бєломар К.О., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона та ОСОБА_2 з 11 жовтня 2014 року до 17 лютого 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, мають спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після припинення спільного проживання сторін, дитина проживає з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 14 грудня 2022 року №5924- та №5924-. Позивач самостійно виховує сина, який є дитиною з інвалідністю, є його законним представником, що підтверджується посвідченням серія НОМЕР_1 , виданим 25 листопада 2020 року Управлінням соціального захисту населення Білопільської РДА.

Позивач самостійно забезпечує належні умови проживання сина, який має до неї особисту прихильність, має самостійний постійний дохід, постійно несе додаткові витрати на забезпеченні особливих потреб та інтересів дитини, зокрема, потреби у харчуванні, лікуванні, фізичної та психолого-педагогічної реабілітації, виробах медичного призначення відповідно до індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда №778 від 12.08.2020, виданої Білопільською ЦРЛ, одязі, гігієні, забезпечення речами, необхідними для розвитку і виховання дитини, реалізації її здібностей, а також її освітніх потреб, навчання дитини. Позивач не перешкоджає та не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов`язків щодо спільної дитини. Вирішити питання утримання дитини, а також визначення місця її проживання після розірвання шлюбу у позасудовому порядку сторонам не вдалося.

На підставі судового наказу Білопільського районного суду Сумської області від 06 липня 2018 року, справа №573/1095/18, Білопільським відділом ДВС у Сумському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління МЮ 26 липня 2019 року відкрито виконавче провадження ВП 59651415 про примусове стягнення аліментів на дитину з ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснюється стягнення в примусовому порядку щомісячно аліментів у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 04 линя 2018 до досягнення дитиною повноліття, на користь матері дитини ОСОБА_1 .

Відповідач сплачує аліменти на дитину в мінімальному розмірі, передбаченому чинним законодавством, додатково добровільно участі в утриманні дитини не бере, має заборгованість зі сплати аліментів у розмірі станом на 01 червня 2023 року 33391,14 грн, включаючи 3422,50 грн сума аліментів за травень 2023 року, що підлягала сплаті до 01 червня 2023 року.

Посилаючись на викладені обставини, просила суд:

- визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів у сумі 33391 грн 14 коп.;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати по сплаті судового збору та витрати на правничу допомогу у сумі 6000 грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 жовтня 2023 року, з виправленням описки ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 жовтня 2023 року, позов ОСОБА_1 задоволено.

Визначено місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 33391 грн 14 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 2147 грн 20 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою:

- позовні вимови про визначення місця поживання дитини задовольнити;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 10000 грн,

- стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 2550 грн;

- стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог;

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн та судовий збір у сумі 1610 грн 40 коп.

Вказує, що він постійно наголошував на відсутності спору щодо визначення місця проживання дитини не заперечував проти задоволення такого позову, це підтверджується висновком управління «Служба у справах дітей» СМР, що виключає наявність спору між сторонами з цього питання, однак не було враховано судом при розподілі судових витрат, як передбачено ст. 142 ЦПК України, а саме: у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні, у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50%судового збору, сплаченого при поданні позову.

Не погоджується з розрахунком заборгованості по пені, вказує, що за наявності заборгованості зі сплати аліментів, підтвердженою довідкою ДВС, у розмірі 29968,64 грн, судом незаконно стягнуто пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 33391,14 грн, яка становить для нього майновий тягар, є завищеною і всупереч положень ст. 196 СК України перевищує 100% заборгованості. Доводить, що заборгованість зі сплати аліментів виникла через його матеріальну неспроможність сплачувати аліменти у присудженому розмірі, він не має постійної роботи, в умовах воєнного стану не може працевлаштуватися чи виїхати за кордон на заробітки, а служити в ЗСУ не може за станом здоров`я. Від сплати аліментів не ухиляється, коли має кошти завжди намагається перерахувати аліменти, допомогти дитині.

Просить апеляційний суд врахувати викладені обставини, його скрутний матеріальний стан, повне погашення заборгованості по аліментах на час розгляду справи, і зменшити розмір пені на підставі ч. 2 ст. 196 СК України, до 10000 грн, який буде доцільним та достатнім для його майнової відповідальності.

Також вважає завищеною, неспівмірною та недоведною і суму судових витрат позивача на правничу допомогу 6000 грн, оскільки підтвердженою доказами є тільки сума 2550 грн.

Рішення суду в частині визначення місця проживання дитини не оскаржується, тому на підставі ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Бєломар К.О. про відкладення розгляду справи з підстав, зазначених у клопотанні, задоволенню не підлягає.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 , який підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 11 жовтня 2014 року до 17 лютого 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Мають спільного сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6, 7, 8).

На підставі судового наказу Білопільського районного суду Сумської області від 06 липня 2018 року по справі №573/1095/18 Білопільським відділом ДВС у Сумському районі Сумської області Східного МРУ МЮ 26 липня 2019 року відкрито виконавче провадження ВП 59651415 про примусове стягнення аліментів на дитину з ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснюється стягнення в примусовому порядку щомісячно аліментів у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 04 липня 2018 року до досягнення дитиною повноліття, на користь матері дитини ОСОБА_1 . Допущено негайне виконання судового наказу в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину в межах суми платежу за один місяць (а.с. 10).

Фактичне місце проживання матері та дитини за адресою: АДРЕСА_1 . Місце реєстрації ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 , з 26 червня 2013 року (а.с. 18).

Малолітній ОСОБА_3 та його законний представник мати ОСОБА_1 взяті на облік, як внутрішньо переміщені особи (а.с. 19, 20).

Син сторін ОСОБА_3 має статус дитини з інвалідністю (а.с. 21).

Згідно Висновку про можливість визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 Управління «Служба у справах дітей» СМР 25.07.2023 спеціалістом Управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради було обстежено умови проживання дитини. Встановлено, що дитина разом з матір`ю зареєстровані як внутрішньо переміщені особи та проживають в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_3 . Умови проживання задовільні, кімната облаштована необхідними меблями та побутовою технікою, у дитини окреме спальне місце, облаштоване місце для навчання, дитина забезпечена необхідною кількістю сезонного одягу, взуття та іграшок, у кімнаті достатньо місця для гри та відпочинку. В ході бесіди з позивачкою було з`ясовано, що стосунки в родині дружні. Зі слів позивачки, визначення місця проживання дитини з нею буде перевагою для вирішення низки питань, що пов`язані із забезпеченням інтересів та прав дитини, без згоди на те батька, наприклад: зміна місця реєстрації дитини та безперешкодний виїзд з дитиною закордон. Зі слів дитини, з татом хлопчик спілкується в основному по телефону (а.с. 68).

Державним виконавцем на запит представника позивача надано розрахунок заборгованості по сплаті аліментних платежів відповідачем № 6400 від 22 травня 2023 року, відповідно до якого заборгованість по сплаті аліментів складає станом на травень 2023 року 29968 грн 64 коп., до відповіді надано розрахунок заборгованості за ВП №59651415 (а.с. 11-16).

Відповідно до довідки державного виконавця Білопільського відділу державної виконавчої служби від 20 липня 2023 року № 1238 станом на 20 липня 2023 року заборгованість ОСОБА_2 по аліментам за матеріалами виконавчого провадження по виконанню судового наказу № 573/1095/18 від 06 липня 2018 року відсутня (а.с. 64).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів на дитину, суд вважав доведеною вину відповідача у виникненні простроченої заборгованості із щомісячної сплати аліментів за судовим наказом, у зв`язку з чим правильно визначив, що одержувач аліментів має право на стягнення з боржника відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення та, враховуючи розмір заявлених позовних вимог, суму заборгованості по аліментах за період з 01 червня 2020 року по 01 червня 2023 року 33391,14 грн (з урахуванням суми аліментів за травень 2023 року 3422,50 грн), визначив до стягнення суму пені у розмірі заборгованості по аліментах .

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що судом першої інстанції в частині заявлених вимог ухвалене правильне по суті рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 180 СК України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі (частина 2 статті 181 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (частина 3 статті 181 СК України).

Грошове зобов`язання представляє собою зобов`язання по сплаті грошових коштів. Воно може бути, зокрема: як договірним, так і недоговірним; готівковим і безготівковим та ін. У грошових зобов`язаннях предметом виконання виступає певна грошова сума, що має бути сплачена. Причому сплата коштів може відбуватися як готівкою, шляхом передачі коштів, так і в безготівковому порядку.

У разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов`язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов`язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу (стаття 534 ЦК України).

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом (частина 3 статті 195 СК України).

Аналіз вказаних норм свідчить, що: загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії; положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин; в СК України не передбачено як відбувається погашення вимог за грошовим зобов`язанням. Тому в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства, а саме стаття 534 ЦК України; при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини 1 та 2 статті 614 ЦК України).

У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (абзац 1 частини першої статті 196 СК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 листопада 2021 року в справі № 569/14819/19 (провадження № 61-1586св20) зазначено, що:

«правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже, і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Викладене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постановах від 25 квітня 2018 року у справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) та від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18)».

Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

При застосуванні формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» в абзаці 1 частини 1 статті 196 СК України якщо обмежувати нарахування пені поточною заборгованістю (тобто, тією яка існує за всі місяці станом на момент пред`явлення позову чи на інший момент), то при пред`явленні позову за період коли існувало прострочення, а на момент пред`явлення позову поточна заборгованість відсутня, то і не буде межі, яку не повинна перевищувати пеня. Як наслідок, очевидно, що потрібно розмежовувати сукупну поточну заборгованість та заборгованість за аліментами за певний місяць. Оскільки пеня є змінною величиною, основою для обчислення якої є саме заборгованість за аліментами за певний місяць, то формулювання «не більше 100 відсотків заборгованості» означає, що розмір пені не повинен перевищувати розмір заборгованості, на яку вона нараховується. У разі, якщо позивач, з урахуванням принципу диспозитивності пред`явив позов про стягнення пені за декілька місяців, то розмір пені за ці місяці не повинен перевищувати сукупний розмір заборгованості, на яку вона нараховується.

При здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць

Відповідний правовий висновок міститься і в постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 711/679/21.

Встановлено, що у відповідача виникла непогашена заборгованість зі сплати аліментів, які стягуються за рішенням суду в межах виконавчого провадження № 59651415, яке перебуває на виконанні у Білопільському відділі державної виконавчої служби у Сумському районі Сумської області. Згідно розрахунку державного виконавця розмір заборгованості по аліментах станом на травень 2023 року складав 29968,64 грн, а враховуючи дату подачі позову 13 червня 2023 року, позивачем здійснювалося нарахування неустойки за прострочення сплати аліментів із врахуванням заборгованості і за травень 2023 року у сумі 3422,50 грн.

Заперечуючи проти стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів у сумі 33391,14 грн ОСОБА_2 не враховує, що розрахунок заборгованості по аліментах зроблений державним виконавцем станом на 19 травня 2023 року і строк виконання зобов`язання по сплаті аліментів за місяць травень ще не закінчився, тому такий платіж ще не включено до розрахунку. Однак, звертаючись до суду з позовом 13 червня 2023 року, позивач заявляє про наявність заборгованості станом на червень місяць 2023 року у розмірі 33391,14 грн, тобто вже з урахуванням заборгованості по аліментах за травень 2023 року.

Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження вжиття всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання судового рішення, яким з нього стягнуто аліменти на утримання сина.

Матеріали справи не містять доказів на спростування відсутності вини відповідача у виникненні заборгованості по сплаті аліментів та такого його матеріального становища, що позбавляло можливості вчасно сплачувати аліменти на сина.

При цьому, із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що ОСОБА_2 періодично сплачував аліменти, але не в повному розмірі, недоплати становили не значну частину щомісячних аліментних платежів, деякі місяці розміри платежів перевищували належний до сплати розмір аліментів, що свідчить про платоспроможність боржника.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача, тому позивачка має право на стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції правильно враховано наданий позивачем розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, обрахована сума пені узгоджується з порядком обчислення неустойки (пені), викладеним у правовій позиції постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц.

Крім того, апеляційний суд зауважує, що при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, які виникли у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а лише згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць.

У розрахунку пені період з 01 травня 2020 року по 01 червня 2023 року здійснені відповідачем часткові платежі на погашення заборгованості по аліментах, правильно зараховувано на попередні періоди і загальний розмір пені за неналежне виконання судового рішення визначено у сумі 196173,80 грн.

Встановивши, що розмір неустойки (пені) за спірний період значно перевищує сукупний розмір заборгованості за аліментами, врахувавши загальні засади справедливості та розумності регулювання сімейних відносин, суд першої інстанції, правильно із застосуванням положень ст. 196 СК України, стягнув з відповідача 33391,14 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо неправильного розрахунку пені за прострочення ОСОБА_2 сплати аліментів, оскільки на спростування доводів позивача ним не надано доказів неправильності розрахунку заборгованості зі сплати аліментів та іншого розрахунку пені, та не доведено наявності підстав для зменшення розміру неустойки у порядку ч. 2 ст. 196 СК України.

З урахуванням наведених норм права та встановлених обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання малолітнього сина сторін у розмірі 100% заборгованості по аліментах.

Що стосується доводів апеляційної скарги про недоведеність стягнутого судом розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу, то колегія суддів вважає їх не обґрунтованими.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до роз`яснень п. 48 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто та (або) через представника

Згідно з частиною першої ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Із матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції правнича допомога позивачу ОСОБА_6 надавалась адвокатом Бєломар К.О. на підставі укладеного договору про надання правової (правничої) допомоги №06/23 від 08 лютого 2023 року (а.с. 82).

У пункті 3 вищевказаного договору сторони дійшли згоди про розмір гонорару та порядок його оплати.

Згідно із складеним адвокатом Бєломар К.О. та Балденко І.М. актом прийому-передачі наданих послуг №1 (звіт) виконаних робіт від 05 вересня 2023 року за договором про надання правової (правничої) допомоги №06/23 від 08 лютого 2023 року, адвокат передав, а клієнт прийняв фактично надані послуги згідно з договором, обсяг яких включає: складання та подання адвокатського запиту ДПС 400 грн; складання та подання адвокатського запиту УПФ 400 грн; складання та подання адвокатського запиту ВДВС (2) 800 грн; складання та подання позовної заяви 1500 грн; складання відповіді на відзив, подання до суду та направлення сторонам по справі №592/8226/23; участь у суді першої інстанції по цивільній справі №592/8226/23 (4 засідання) 2000 грн; складання та подання до суду пояснень (справа №592/8226/23) від 15.03.2023 150 грн; складання та подання до суду заяви (витрати на правничу допомогу) №592/8226/23 150 грн (а.с. 86).

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про недоведеність факту надання правничої допомоги на заявлену суму, оскільки відповідно до наведеного в акті переліку правничих послуг адвокатом Бєломар К.О. підготовлена і подані позовна заява та вона брала участь в 4-х судових засіданнях суду першої інстанції (а.с. 66, 70, 74, 87), саме цим представником суду надано відповідь відділу ДВС, відомості Пенсійного фонду України (а.с. 11-16, 60), також подавалися заява, клопотання, пояснення (а.с. 33, 79, 81).

Згідно рахунку №1 від 25 вересня 2023 року вартість наданих послуг за договром від 08 лютого 2023 року №06/23 про надання правової (правничої) допомоги становить 6000 грн, одержувач адвокат Бєломар К.О., платник ОСОБА_1 (а.с.86 зв.)

Враховуючи викладене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 та користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 6000 грн.

Доводи ОСОБА_2 про відсутність спору між ним та позивачем щодо визначення місця проживання дитини і визнання ним такого позову та не врахування судом першої інстанції при розподілі судових витрат норми ч. 1 ст. 142 ЦПК України заслуговують на увагу.

Так, ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні, у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У самій позовній заяві позивач вказувала, що з батьком дитини ОСОБА_2 спору про місце проживання дитини не має. Відповідач у відзиві на позовну заяву зазначив, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання дитини визнає в повному обсязі, просив суд їх задовольнити (а.с. 46-49)

За таких обставин, колегія суддів вважає, за можливе застосувати ч. 1 ст. 142 ЦПК України та стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подачу позову про визначення місця проживання дитину у розмірі 50 відсотків, що підлягав сплаті при поданні такого позову, а саме 536,80 грн (1073,60 грн (ставка судового збору за подання позовної заяви немайнового характеру) х 50%).

А всього, керуючись ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, враховуючи, що позивач ОСОБА_6 звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», визначити до стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір за подання позову у розмірі 1610,40 грн, а не 2147,20 грн, як помилково визначив суд першої інстанції, і рішення в цій частині змінити.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача судового збору за подачу позову підлягає зміні на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, із визначенням до стягнення з нього на користь держави судового збору у суму 1610,40 грн.

Фактично за наслідками апеляційного перегляду рішення суду по суті не змінюється, а тому колегія суддів не вбачає підстав для перерозподілу судового збору сплаченого при подачі апеляційної скарги та для відшкодування відповідачу витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 367 - 369, п. 2 ч.1 ст. 374, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст.ст. 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 жовтня 2023 року змінити в частині стягнення судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1610 грн 40 коп.

В іншій оскаржуваній частині рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 жовтня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

В. Ю. Рунов