Справа № 443/1242/22 Головуючий у 1 інстанції: Сливки С.І.
Провадження № 22-ц/811/1721/23 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,

суддів Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,

секретар Салата Я.І.

з участю: позивача ОСОБА_1 та його представника-адвоката Микити М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №443/1242/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 16 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Гніздичівської селищної ради, треті особи, що не заявляють самостійних вимог на стороні відповідачів: ОСОБА_3 , Жидачівська державна нотаріальна контора Львівської області, про визнання протиправними та скасування рішення Гніздичівської селищної ради, свідоцтв на право власності, визнання права власності на частку у нерухомому майні колишнього колгоспного двору

в с т а н о в и в :

21.10.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом до ОСОБА_2 , виконавчого комітету Гніздичівської селищної ради, треті особи: ОСОБА_3 , Жидачівська державна нотаріальна контора Львівської області про визнання протиправним, нечинним та скасувати рішення виконкому Гніздичівської селищної ради №162 від 26.12.1997 та видане на його підставі Свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 на житловий будинок АДРЕСА_1 від 17.08.2000 року та Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/5 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд в АДРЕСА_1 , яке видано 23.02.2001 року державним нотаріусом Жидачівської державної нотаріальної контори та зареєстроване в реєстрі за №198 у спадковій справі №285/2000; визнати, що на день смерті спадкодавиці ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , остання мала право на частину будинковолодіння у АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності як бувшого члена колгоспного двору на частку в нерухомому майні будинковолодіння у АДРЕСА_1 та право власності на частину зазначеного будинковолодіння, отриману ним в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_4 , яка до дня смерті проживала у АДРЕСА_1 , яка залишила заповіт в його користь.

23.02.2001 державним нотаріусом йому було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/5 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд у АДРЕСА_1 .

У своєму праві на 1/5 частину вказаного будинку та праві мами, батька та брата він не сумнівався. Оскільки певний період часу з ними проживала його бабця ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , тому він вважав, що остання також має право на 1/5 частину будинковолодіння. Однак, його бабця не була членом їх колгоспного двору та не мала права на частку у такому, про що він дізнався у вересні 2021 року при ознайомленні з інвентарною справою на згадане будинковолодіння у якій виявив оскаржуване ним рішення Гніздичівської селищної ради №162 від 26.12.1997.

Вказаним рішенням оформлено право спільної часткової власності на вище згаданий житловий будинок за: ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

17.08.2000 Стрийським МБТІ видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 на житловий будинок АДРЕСА_1 , згідно якого будинок належить на праві спільної часткової власності в рівних долях ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Відповідно до рішення Гніздичівської селищної Ради народних депутатів Жидачівського району Львівської області №72 від 14.03.1986 та Висновку про реєстрацію будинку від 07.06.1986 дане дворогосподарство відносилось до колгоспних дворів. Головою колгоспного двору була ОСОБА_4 , яка працювала в колгоспі, членами колгоспного двору були: ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , тобто станом на 15.04.1991 вони мали право на у майні колгоспного двору.

На час вселення ОСОБА_2 як дружини ОСОБА_3 у згаданий житловий будинок ІНФОРМАЦІЯ_3 , колгоспного двору уже не існувало, вона не внесла свого паю, не могла стати членом колгоспного двору та набути право на частку у майні колгоспного двору. Після припинення колгоспного двору жоден із членів не передавав, не відчужував на її користь частку у майні такого. Він не давав своєї згоди на зміну частки у майні колгоспного двору.

Вважає, що строк звернення пропущено з поважних причин та просить поновити такий.

Рішенням Жидачівського районного суду Львівської області від 16 травня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач ОСОБА_1 ..

В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду першої інстанції незаконним, таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права. Зазначає, що відповідачка ОСОБА_2 є дружиною його брата ОСОБА_3 та ніяким чином не могла бути членом колгоспоного двору у житловому будинку АДРЕСА_1 та не могла отримати у вланість 1/5 частину будинку. ОСОБА_2 зареєструвала своє місце проживання у будинку 21 березня 1991 року, вона не вносила жодного майнового паю, члени двору не давали згоди на прийняття її у члени колгоспного двору, до припинення колгоспних дворів ОСОБА_2 була зареєстрована у будинку три тижні, однак не проживала, оскільки була студенткою та проживала по місцю навчання, куди перейшла від будинку своїх батьків. Вважає, що його батьки, він та брат повинні були набути по 1/4 частці будинку, а не по 1/5. Сільська рада з власної ініціативи не мала права оформляти право власності на частку у будинковолодінні ОСОБА_2 .. Зазначає, що при визначенні того чи набула особа статусу члена колгоспного двору, не має значення факт проживання та факт прописки, а має значення тривалість проживання в колгоспному дворі та внесення майнового паю при прийнятті в колгоспний двір. Рішення суду суперечить ЗУ «Про власність», роз`ясненням наданих у Постановах Пленуму ВСУ №3 від 02.03.1973 року та №20 від 22.12.1995 року із змінами внесеними постановою №15 від 25.05.2008 року.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу суду не надано, що відповідно до частини третьої статті 360 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту ЦПК) не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідачі по справі та треті особи в судове засідання не з`явилися, хоч неодноразово повідоилялися про дату, час і місце розгляду справи у різний спосіб, через їх неявку судові засідання тричі відкладалися на інший день. Судові повістки поверталися із відміткою «адресат відсутній», що відповідно до ч.1ст.131 ЦПК вважається належним повідомленнчям.

Відповідно до ч.2ст.372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч.1ст.367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Микити М.Ф. на підтримання доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали цивільної справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Гніздичівської селищної ради народних депутатів Жидачівського району Львівської області № 72 від 14.03.1986 «Про затвердження актів про закінчення будівництва ОСОБА_4 » та висновку про реєстрацію будинку АДРЕСА_1 від 07.06.1986, житловий будинок АДРЕСА_1 належить до колгоспного двору, головою якого є ОСОБА_4 . (а.с.14,23).

Згідно рішення виконавчого комітету Гніздичівської селищної Ради народних депутатів Жидачівського району Львівської області №162 від 26.12.1997 року «Про оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 » оформлено право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за: ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 як членами колишнього колгоспного двору.

17.08.2000 Стрийським МБТІ на підставі рішення виконкому Гніздичівської селищної ради №162 від 26.12.1997 року видано Свідоцтво серії НОМЕР_1 згідно якого житловий будинок АДРЕСА_1 належиить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 по 1/5 частці кожному.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть НОМЕР_2 від 01.02.2000 (а.с.11).

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_6 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 (а.с.12).

23.02.2001 державним нотаріусом Жидачівської державної нотаріальної контори видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом відповідно до якого спадкоємцем майна ОСОБА_4 є її син- ОСОБА_1 . Спадкове майно складається із 1/5 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.13).

Залишаючи позовні вимоги ОСОБА_1 без задоволення, суд першої інстанції, посилаючись на статтю 120 Цивільного кодексу УРСР у редакції 1963 року (далі по тексту ЦК), яка була чинною до 1991 року та згідно змісту якої майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності.

Частинами 2,3 ст.123 ЦК у редакції 1963 року розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відтак, суд першої інстанції вважав, що всі, хто був зареєстрований у житловому будинку АДРЕСА_1 є членами колгоспного двору та мають по 1/5 частки.

З висновками суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не погоджується.

Колгоспний двір-сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Колгоспний двір міг складатися і з однієї особи або останнього члена колгоспного двору. Головою колгоспного двору був його засновник-голова сім`ї, всі інші-члени двору, котрі спільно проживали, вели господарство і перебували у сімейно-родинному зв`язку (подружжя, їхні батьки, діти, дід, баба, онуки та ін), особи, котрі тимчасово були відсутніми, перебували на дійсній військовій службі, виїхали на навчання чи займали виборчу посаду. Громадяни-члени родини колгоспника, які не були членами колгоспу, вчителі та інші, а також громадяни, які не перебували у родинних відносинах, але спільно вели підсобне господарство колгоспного двору, також користувалися правами членів колгоспного двору.

З листа-повідомлення від 16.05.2023 голови Гніздичівської селищної ради вбачається, що відповідно до чинного на час прийняття рішення п.2 Наказу Міністерства статистики України №48 від 22.02.1995 року «Про затвердження форм та Інструкції по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів» погосподарський облік за формами Інструкції ведеться у всіх сільських радах, а також в міських та селищних Радах у підпорядкованих їм сільських населених пунктах.

Отже, погосподарська книга та погосподарський облік у селищі міського типу не ведеться, а надання інформації щодо осіб, які проживають чи проживали в житлових будинках надається згідно будинкових книг.

Із матеріалів справи встановлено, що станом на 15.04.1991 року у будинку АДРЕСА_1 , який належав колгоспному двору та головою якого була ОСОБА_4 , були зареєстровані п`ятеро осіб: ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Встановлено, що ОСОБА_2 , 1970 року народження є дружиною ОСОБА_1 , зареєстрована у зазначеному будинку 21.03.1991 року, тобто за три тижні до набрання законної сили Законом України «Про власність».

Суд першої інстанції прописав, що той факт, що ОСОБА_2 нетривалий час до моменту припинення колгоспних дворів була членом такого, не може сам по собі свідчити про те, що вона не набула право на частку у такому.

Однак, судом не враховано, що володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. ( ч.1ст.121 ЦК УРСР 1963 року).

Згідно ст.123 ЦК УРСР в редакції 1963 року частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено у зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або участю свою працею чи коштами в господарстві двору.

Відповідно до цієї норми права членами спірного колгоспного двору, які мали право на частку у ньому були ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 .

Із введенням в дію 15.04.1991 року Закону України «Про власність» колгоспний двір був припинений, а тому станом на 15.04.1991 року позивачу та іншим членам колгоспного двору належало право власності по частці майна колгоспного двору. Право власності на житловий будинок як майно колгоспного двору після припинення колгоспних дворів в Україні, трансформувалося на спільну часткову власність членів припиненого колгоспного двору у рівних частках по частці кожному, а всі члени залишилися співвласниками нерухомого майна у рівних частках.

У постанові Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» у п. «а» ст.6 прописано, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після рипинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Гніздичівська селищна рада, приймаючи рішення №162 від 26.12.1997 року «Про оформлення права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 » визначила помилково оформити право спільної часткової власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за п`ятьма членами колишнього колгоспного двору у рівних частках по 1/5 кожному, включивши у члени колгоспного двору ОСОБА_2 , яка була зареєстрована у зазначеному дворі 25 днів (а.с.25).

Виконкомом Гніздичівської селищної ради не враховано, що при визначенні того, чи набула особа статусу члена колгоспного двору не має значення факт реєстрації та проживання, а має значення тривалість проживання у колгоспному дворі та внесення майнового паю при прийнятті в колгоспний двір, збільшення такого за рахунок власної праці.

Зазначене рішення стало підставою для видачі Стрийським МБТІ 17.08.2000 року Свідоцтва про право спільної часткової власності на спірниий житловий будинок на п`ятьох членів замість чотирьох (а.с.25).

Суд апеляційної інстанції вважає, що уГніздичівської селищної ради не було правових підстав приймати рішення №162 від 26.12.1997 року та видане на його підставі Свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 17.08.2000 року суд вважає незаконним.

Враховуючи те, що суд апеляційної інстанції вважає незаконним рішення виконкому Гніздичівської селищної ради №162 від 26.12.1997 року та вважає, що членами колгоспного двору родини ОСОБА_7 було четверо осіб, відповідно таким належало по частці у праві спільної часткової власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Так як мати позивача ОСОБА_4 заповіла свою частку синові-позивачу по справі ОСОБА_1 , тому з врахуванням своєї частки та частки спадкодавця ОСОБА_4 , позивач ОСОБА_1 набув право власності на спірне будинковолодіння в розмірі частки у спільній частковій власності.

Видане Жидачівською Державною нотаріальною конторою Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 23.02.2021 року за реєстраційним номером 198 на прізвище ОСОБА_1 суд визнає незаконним та скасовує.

З огляду на те, що доводи апеляційної скарги та матеріали справи спростовують висновки суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1ст.376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

п.3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; п.4) неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч.1 п. 2; 376 ч.1п.п.3,4; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 16 травня 2023 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Гніздичівської селищної Ради народних депутатів Жидачівського району (на сьогодні Стрийського району) Львівської області) №162 від 26.12.1997 року та видане на його підставі Свідоцтво про право власності серія НОМЕР_1 від 17.08.2000 року на житловий будинок АДРЕСА_1 (на даний час Стрийського району) Львівської області.

Визнати незаконним та скасувати Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/5 частину житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд у АДРЕСА_1 (на даний час Стрийського району) Львівської області, яке видане ОСОБА_1 23 лютого 2001 року державним нотаріусом Жидачівської державної нотаріальної контори, реєстровий номер №198 у спадковій справі № 285/2000.

Визнати, що на день смерті спадкодавиці ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона мала право власності на частину будинковолодіння у АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності як бувшого члена колгоспного двору на частку в нерухомому майні будинковолодіння у АДРЕСА_1 та право власності на частину зазначеного будинковолодіння, отриману ним в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , всього право власності на частину будинковолодіння у АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 10 136,25 (Десять тисяч сто тридцять шість грн.. 25 коп.) сплаченого судового збору при поданні позовної заяви в суд першої інстанції та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 22 лютого 2024 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк