ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/527/24 Справа № 183/376/22 Суддя у 1-й інстанції - Дубовенко І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Демченко Е.Л., Макарова М.О.

за участю секретаря судового засідання: Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2023 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, шляхом вселення до будинку, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця.

В обґрунтування скарги вказував, що постановою Дніпровського апеляційного суду у справі №183/376/22 його зустрічний позов до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом вселення до будинку задоволено. Усунуто йому перешкоди з боку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з відповідачів судовий збір у розмірі 2977, 2 грн. 10 серпня 2023 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області йому виданий виконавчий лист до боржника ОСОБА_2 , з яким він звернувся до Новомосковського ВДВС у Новомосковському районі Дніпропетровської області ПМУ МЮ (м.Одеса). 18 серпня 2023 року державним виконавцем виконавчої служби Качур О.В. прийнято повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання на підставі вимог п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: у зв`язку з тим, що виконання рішення не передбачає заходів примусового виконання рішення, а також у зв`язку з відсутністю дати народження боржника у виконавчому документі. Враховуючи, що при постановленні рішення вирішене питання щодо усунення перешкод у користуванні ним будинком шляхом вселення, а також у зв`язку з тим, що відсутність деяких даних щодо особи боржника не може бути підставою для повернення виконавчого документа, просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця Новомосковського ВДВС у Новомосковському району Дніпропетровської області ПМУ МЮ (м.Одеса) Качур О.В. щодо не прийняття до виконання виконавчого листа №183/376/22, виданого 10 серпня 2023 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області про усунення ОСОБА_1 з боку ОСОБА_2 перешкод в користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання державного виконавця Новомосковського ВДВС у Новомосковському району Дніпропетровської області ПМУ МЮ (м.Одеса) Качур О.В. від 18 серпня 2023 року (АСВП № 72561515); судові витрати покласти на Новомосковський ВДВС у Новомосковському району Дніпропетровської області ПМУ МЮ (м.Одеса).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2023 року у задоволенні скарги відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити його скаргу.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення є обов`язковим до виконання. Державний виконавець дійшов хибного висновку, що рішення не підлягає примусовому виконанню та повернув виконавчий лист без виконання. Той факт, що у виконавчому листі не вказана дата народження боржника не може бути підставою для невиконання рішення суду, оскільки виконавець має широке коло повноважень та може сам з`ясувати вказану обставину.

Відзив на апеляційну скаргу не наданий.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що постановою Дніпровського апеляційного суду у справі № 183/376/22 зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом вселення до будинку задоволено. Усунуто ОСОБА_1 перешкоди з боку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 977,2 грн.

10 серпня 2023 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області виданий ОСОБА_1 виконавчий лист до боржника ОСОБА_2 , у якому зазначено, що Дніпровським апеляційним судом 21 червня 2023 року розглянуто справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи що втратила право користування житловим приміщенням та зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом вселення до будинку, - суд вирішив: Усунути ОСОБА_1 перешкоди з боку ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 . Найменування боржника зазначено: ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_2 .

10 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Новомосковського ВДВС у Новомосковському районі Дніпропетровської області ПМУ МЮ (м.Одеса) з заявою про прийняття до виконання вказаного виконавчого листа.

Державним виконавцем Новомосковського ВДВС у Новомосковському районі Дніпропетровської області ПМУ МЮ (м.Одеса) Качур О.В. 18 серпня 2023 року складене повідомлення про повернення стягувачу без прийняття до виконання виконавчого документу. Підставою повернення зазначено, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень. Крім того, у вказаному повідомленні зазначено, що виконавчий документ не містить дати народження боржника.

Представник ОСОБА_1 звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з заявою про виправлення описок у виконавчому документі, у якій просив правильно зазначити у виконавчому документі дату народження боржника ОСОБА_2 .

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області у справі від 31 серпня 2023 року виправлено описку у виконавчому документі, зазначено правильно дату народження боржника ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

06 вересня 2023 року представник ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського апеляційного суду з заявою про виправлення описок, у якій просить викласти п`ятий абзац резолютивної частини постанови Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2023 року у наступній редакції: Усунути ОСОБА_1 перешкоди з боку ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в користуванні житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення до будинку.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції виходив із того, що виконавчий документ, пред`явлений ОСОБА_1 до виконання 10 серпня 2023 року всупереч нормам Закону України «Про виконавче провадження» не містив у собі заходів примусового виконання, у зв`язку з чим повернутий без виконання державним виконавцем з дотриманням законодавства. Більше того, представник скаржника вже звернувся до суду з заявами про виправлення відповідних описок, як у судовому рішення так і у виконавчому документі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, у зв`язку з наступним.

За правилами ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст.449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Згідно частин 2,3 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Отже за змістом вказаних норм закону, обов`язковою умовою для задоволення скарги є встановлення факту порушення прав заявника.

З матеріалів справи встановлено, що 10 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Новомосковського ВДВС у Новомосковському районі Дніпропетровської області ПМУ МЮ (м.Одеса) з заявою про прийняття до виконання вказаного виконавчого листа.

Державним виконавцем Новомосковського ВДВС у Новомосковському районі Дніпропетровської області ПМУ МЮ (м.Одеса) Качур О.В. 18 серпня 2023 року складене повідомлення про повернення стягувану без прийняття до виконання виконавчого документу з тих підстав, що виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Положеннями ст.129-1 Конституції України, ч.1 ст.18 ЦПК України, ч.2 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Важко уявити, щоб ст.6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 Конвенції тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи конвенцію. Отже, для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Hornsby v. Greece», п.40).

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень; 10) рішень Органу суспільного нагляду за аудиторською діяльністю або Аудиторської палати України, які законом визнані виконавчими документами; 11) рішень Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення про застосування заходів реагування у вигляді штрафу.

Статтею 4 цього ж Закону визначені вимоги до виконавчого документа. Так частиною 1 вказаної статті встановлено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. У виконавчому документі можуть зазначатися інші дані (якщо вони відомі суду чи іншому органу (посадовій особі), що видав виконавчий документ), які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення, зокрема місце роботи боржника - фізичної особи, місцезнаходження майна боржника, реквізити рахунків стягувача і боржника, номери їх засобів зв`язку та адреси електронної пошти. У разі пред`явлення до примусового виконання рішення міжнародного юрисдикційного органу у випадках, передбачених міжнародним договором України, такий виконавчий документ повинен відповідати вимогам, встановленим міжнародним договором України.

Згідно з пунктом 7 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Розділом VIII Закону України «Про виконавче провадження» передбачене виконання рішень немайнового характеру.

Так відповідно до вимог ст. 63 цього Закону передбачений порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення.

Статтею 67 Закону України «Про виконавче провадження» визначено виконання рішення про вселення стягувача.

Матеріалами справи підтверджується, що виконавчий документ, пред`явлений ОСОБА_1 до виконання 10 серпня 2023 року всупереч нормам Закону України «Про виконавче провадження» не містив заходів примусового виконання, у зв`язку з чим повернутий без виконання.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що державний виконавець, повертаючи стягувачу виконавчий документ без прийняття до виконання, не допустив неправомірної бездіяльності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення скарги у зв`язку із відсутністю порушення прав скаржника, та доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Висновки суду першої інстанцій відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволенню, а ухвала суду без змін.

Колегія суддів звертає увагу на те, що 11 жовтня 2023 року ухвалою Дніпровського апеляційного суду, усунуто описку у постанові Дніпровського апеляційного суду від 21 червня 2023 року. Також ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 31 серпня 2023 року усунуто описку у виконавчому листі в частині зазначення дати народження боржника ОСОБА_2 ; ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2023 року усунуто описку у виконавчому листі в частині зазначення заходів примусового виконання рішення.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14 лютого 2024 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Е.Л. Демченко

М.О. Макаров