Справа № 157/248/24 Головуючий у 1 інстанції: Антонюк О. В.
Провадження № 22-ц/802/1079/24 Доповідач: Матвійчук Л. В.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Матвійчук Л. В.,

суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 27 серпня 2024 року

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «Коллект Центр» звернулося до суду із зазначеним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 22 квітня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та відповідачем ОСОБА_1 шляхом підписання документів електронними підписами було укладено договір про надання фінансових послуг № 127 «Стандартний» (далі - кредитний договір), згідно з умовами якого позичальник отримала кредит без конкретної споживчої цілі на суму погоджену сторонами в заяві-анкеті, та складає 3 700 грн, строком на 16 днів зі сплатою процентів з моменту отримання кредиту 2% за кожен день користування кредитом не пізніше орієнтовного строку повернення кредиту та після цього строку за збільшеною процентною ставкою. Відповідач зобов`язувалася повернути кредит, у тому числі сплатити проценти за користування кредитом у повному обсязі у строки і на умовах, передбачених договором.

Відповідач здійснила дії спрямовані на укладення вказаного договору шляхом заповнення заяви про надання (отримання) грошових коштів на сайті позикодавця введенням коду підтвердження, який є одноразовим ідентифікатором на підписання електронного договору, та зазначенням інформації щодо реквізитів банківської картки, на рахунок якої, в подальшому, позикодавцем було перераховано грошові кошти.

Однак, відповідач не виконала свого обов`язку та не повернула надану їй позику у строк, передбачений кредитним договором, внаслідок чого у неї перед ТОВ «Служба миттєвого кредитування» утворилась заборгованість у загальному розмірі 68 159 грн 18 коп., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 3 700 грн; заборгованість за відсотками - 64 459 грн 18 коп. Станом на дату подання позовної відповідачем заборгованість за кредитним договором не погашена.

Позивач зазначав, що 01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений договір факторингу №1-12, згідно з умовами якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників, в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором №127 від 22 квітня 2021 року.

У свою чергу, 10 березня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» згідно з договором № 10-03/2023/01 про відступлення прав вимоги відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором №127 від 22 квітня 2021 року.

Ураховуючи наведене, а також принципи розумності, співмірності і пропорційності, ТОВ «Коллект Центр» просило суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 127 від 22 квітня 2021 року у розмірі 30 415 грн 11 коп., а також понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 грн.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 27 серпня 2024 року позов ТОВ «Коллект Центр» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» заборгованість за кредитним договором № 127 від 22 квітня 2021 року у розмірі 30 415 грн 11 коп., понесені по справі судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 028 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові ТОВ «Коллект Центр».

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ТОВ «Коллект Центр» Ткаченко М. М., вважаючи оскаржуване рішення правильним по суті та справедливим, просила вказану апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 368, ч. 1 ст. 369 ЦПК України ця справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження та без повідомлення учасників справи.

За змістом частин 4 та 5 ст. 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у цій справі є 13 листопада 2024 року - дата складення повного судового рішення.

Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішенню суду першої інстанції належить змінити в частині розміру витрат на професійну правничу допомогу, в решті рішення суду залишити без змін, виходячи з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що 22 квітня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ОСОБА_1 укладений договір про надання фінансових послуг № 127 «Стандартний» (а.с.6-8).

Так, за умовами пункту 1.1. вказаного договору товариство зобов`язалося надати позичальнику кредит без конкретної споживчої мети на визначену і погоджену сторонами в заяві-анкеті у розмірі 3 700 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом, нараховані згідно умов цього договору, його додатків та правил.

Кредит надається на строк, зазначений в заяві-анкеті та графіку платежів, який є додатком до цього договору та є невід`ємною його частиною. Орієнтовний строк повернення кредиту - 16 днів з моменту отримання кредиту (пункти 1.2., 1.3. договору).

Згідно з п. 1.4. договору проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми в наступному розмірі:

а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту;

б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а);

в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.б);

г) починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.в);

д) тип процентної ставки - фіксована.

Згідно з п. 1.9. договору граничний строк кредитування (строк дії договору) - 1 рік.

За умовами п. 1.10. договору позичальник сплачує товариству комісію, пов`язану з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі за його юридичне оформлення, у розмірі 518 грн.

Відповідно до п. 4.3. договору сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством у разі укладення електронного договору в якості підпису сторін буде використовуватися електронний підпис одноразовим ідентифікатором відповідно до правил та Закону України «Про електронну комерцію», що має юридичну силу як і власноручний підпис.

У додатку № 1 до цього договору «Заява-Анкета» зазначено, що нараховані проценти обов`язкові до сплати на 16 день з моменту отримання кредиту (а.с.8 зворот).

Строком на 365 днів з правом повернення достроково та зобов`язання повернути кредит у розмірі 3 700 грн та проценти у розмірі 1 184 грн. Дата початку нарахування процентів за користування кредитом 22 квітня 2021 року.

У п. 4.15. договору вказано, що договір підписано електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором.

Кредитний договір 127 підписаний відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом - одноразовим ідентифікатором «127Z» (таким же одноразовим ідентифікатором підписаний відповідачем додаток № 1 до кредитного договору - заяву-анкету).

Отже, ОСОБА_1 здійснила дії, спрямовані на укладення кредитного договору, які є предметом позову. Факт підписання кредитного договору відповідачем не заперечувався.

В установленому законом порядку вказаний договір недійсним не визнавався і є чинним.

Свої зобов`язання за кредитним договором ТОВ «Служба миттєвого кредитування» виконало у повному обсязі, а саме: надало відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором - 3 700 грн, що підтверджується листом ТОВ Фінансова компанія «Вей Фор Пей» (а.с.9).

Відповідач зобов`язання за договором про надання фінансових послуг не виконала, заборгованість у строк, обумовлений договором не погасила, проценти за користування кредитними коштами не сплатила, внаслідок чого станом на 22 вересня 2023 року у неї виникла заборгованість у розмірі 30 415 грн 11 коп., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 3 700 грн; заборгованість за відсотками - 26 715 грн 11 коп., що підтверджується доданим до позову розрахунком заборгованості за кредитним договором №127.

01 грудня 2021 року між ТОВ «Служба миттєвого кредитування» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладений договір факторингу № 1-12, згідно з умовами якого ТОВ «Служба миттєвого кредитування» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників, в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 127 від 22 квітня 2021 року (а.с.14-19).

У свою чергу, 10 березня 2023 року ТОВ «Вердикт Капітал» згідно з договором № 10-03/2023/01 про відступлення прав вимоги за кредитними договорами відступило ТОВ «Коллект Центр» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі і до ОСОБА_1 за кредитним договором № 127 від 22 квітня 2021 року (а.с.20-26).

Із змісту позову вбачається, що відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконувала, внаслідок чого за наявним в матеріалах справи розрахунком у неї за період з 01 грудня 2021року по 22 квітня 2022 року в межах річного строку дії кредитного договору, встановленого п. 1.9 договору, утворилася заборгованість за договором про надання фінансових послуг №127 від 22 квітня 2021 року в загальному розмірі 68 159 грн 18 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 3 700 грн; заборгованість за процентами на дату відступлення права вимоги - 64 459 грн 18 коп.; заборгованість за процентами, нарахованими відповідно до умов договору - 0,00 грн.

Проте, враховуючи принцип розумності, співмірності і пропорційності позивач просить стягнути за кредитним договором заборгованість у розмірі 30 415 грн 11 коп., з яких: заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 3 700 грн; заборгованість за процентами - 26 715 грн 11 коп.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

З таким висновком колегія суддів апеляційного суду погоджується з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У відповідності до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частиною 1 ст. 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до положень статей 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно з ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Крім цього у ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Також ст. 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Крім того, за змістом ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» акцептом пропозиції укласти договір в електронній формі є відповідь особи, якій адресована пропозиція його укласти, про її прийняття надана шляхом:

- надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону;

- заповнення формуляра заяви (форми) про прийнятім такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону;

- вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до актів цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.

Відповідно до п. 1 ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

Відповідач пройшла реєстрацію в Інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Служба миттєвого кредитування», отримавши відповідний цифровий пароль на номер свого мобільного телефону, що свідчить про ознайомилення нею з Правилами (примірним договором) та іншою наданою інформацією.

Для оформлення кредиту та коштів відповідач обрала бажану суму кредиту та строк кредитування; ознайомилася з текстом договору, що пропонувався для укладання, Правилами, інформацією, зазначеною в ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансовий послуг» та іншою необхідною інформацією, шляхом перенаправлення (відсилання) до них/неї, що повністю відповідає ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», про що відповідач поставила відповідну відмітку в електронній системі товариства, після чого створила заявку на отримання коштів згідно обраних нею умов.

Ознайомлення в особистому кабінеті з паспортом кредиту - інформація, яка надається споживачу до укладення договору (стандартизована форма) в порядку, за формою та за змістом, що передбачені ст. 9 Закону України «Про споживче кредитування» та іншою необхідною інформацією.

Після прийняття кредитодавцем позитивного рішення щодо надання кредиту позичальнику кредитодавець зробив позичальнику пропозицію в особистому кабінеті укласти електронний кредитний договір, який містив усі істотні умови з якими заявник мала можливість ознайомитись до моменту укладання кредитного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Не кожна електронна правова угода вимагає створення окремого електронного договору у вигляді окремого електронного документа. Електронний договір можна укласти в спрощеній формі, а можна класично у вигляді окремого документа.

Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.

Після прийняття позичальником умов кредитного договору, вона уклала з товариством електронний кредитний договір, який був підписаний у відповідності до вимог частин 6 та 8 ст. 11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», а саме за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.

Після укладання в електронному вигляді зазначеного правочину, позичальнику були надані відповідні кошти від кредитора, права вимоги щодо стягнення заборгованості за якими увійшли до переліку тих, що передані за договорами факторингу позивачу у справі.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд установлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги й заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи й підлягають установленню при ухваленні судового рішення (частини 1, 2 ст. 77 ЦПК України ).

Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши, що відповідач, як позичальник, отримала кошти за вищевказаним кредитним договором на загальну суму 3 700 грн на свою банківську картку, емітовану Приватбанк, реквізити якої містяться у заяві-анкеті, що не спростовано нею належними і допустимими доказами; не повернула їх у визначені строки разом зі сплатою відсотків, отже має заборгованість, права вимоги щодо стягнення якої наявні у позивача за укладеним договором факторингу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості у розмірі 30 415 грн 11 коп.

У доводах апеляційної скарги представник відповідача вказував на те, що в анкеті-заяві позичальника не зазначена процентна ставка. Крім того, кредит надавався терміном на 16 днів, датою закінчення терміну дії кредитного договору є 08 травня 2021 року, тому нарахування відсотків за кредитом мало закінчитися 08 травня 2021 року і становило б: 3 700 грн (сума кредиту)/100 х 2 (відсоток на день) х 16 днів (термін кредитування) = 1 184 грн. 06 червня 2021 року відповідач сплатила 740 грн відсотків, а тому сума боргу за кредитним договором має становити 4 144 грн ((3 700 грн + 1 184 грн) - 740 грн).

Однак, такі доводи колегією суддів до уваги не приймаються з огляду на наступне.

Як умовами заяви-анкети, так і умовами кредитного договору визначено, що проценти за користування кредитом розраховуються від суми кредиту за кожен день користування протягом фактичного строку користування кредитом починаючи з першого дня перерахування суми в наступному розмірі: а) 2% за кожен день користування кредитом за умови сплати всіх нарахованих процентів за користування кредитом не пізніше, ніж протягом орієнтовного строку повернення кредиту; б) починаючи з першого дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,64% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п. 1.4.а); в) починаючи з 15 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 1,38% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.б); г)починаючи з 30 дня наступного за орієнтовним строком повернення кредиту процентна ставка збільшується на 2,65% порівняно з процентною ставкою, зазначеною у п.1.4.в); д) тип процентної ставки - фіксована. Згідно з п. 1.9. договору граничний строк кредитування (строк дії договору) - 1 рік. У разі неповернення кредиту в орієнтовний строк, відповідач зобов`язалася повернути вказану суму кредиту та відсотки протягом граничного строку кредитування (365 днів).

Отже, сторонами при укладенні договору було досягнуто згоди щодо фіксованого розміру процентної ставки для певного періоду користування кредитними коштами, в залежності від виконання позичальником умов договору. Відповідач свої зобов`язання щодо сплати кредитної заборгованості належним чином не виконувала, оскільки сплатила лише 740 грн як відсотки за користування кредитними коштами. Вказана сума, як вбачається з розрахунку заборгованості, була врахована позикодавцем при нарахуванні відсотків та визначенні заборгованості. Водночас сума кредиту відповідачем не повернута і на цю суму кредитодавець нараховував змінну процентну ставку в межах граничного строку кредитування.

Тому правильним є висновок суду першої інстанції про те, що кредитодавець правомірно нарахував заборгованість по відсоткам за змінною відсотковою ставкою за період з 22 квітня 2021 року по 21 квітня 2022 року, оскільки такий період входив в період строку кредитування (1 рік, п. 1.9. кредитного договору), визначеного договором.

Крім того, безпідставними є доводи представника відповідача, що позивач не надав підтверджень, що саме ці правила мав на увазі кредитодавець, коли відповідач підписувала заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання нею кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, оскільки наявними у справі доказами підтверджується та обставина, що відповідач була попередньо ознайомлена перед підписанням кредитного договору з істотними його умовами та наданням згоди на отримання кредиту на визначених у ньому умовах та підписала договір електронним цифровим підписом одноразовим ідентифікатором.

Інші доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо неправильного вирішення судом першої інстанції позовних вимог, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи, на підтвердження обставин, викладених в апеляційний скарзі, належних та допустимих доказів не надано, висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та вимогам чинного законодавства. Суд першої інстанції надав правильну оцінку обставинам справи в межах заявлених позовних вимог, правильно вирішив спір по суті.

Отже, рішення суду в частині стягнення кредитної заборгованості у цій справі належить залишити без змін.

Водночас стягуючи з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 грн, суд першої інстанції виходив з того, що позов у цій справі задоволений повністю, а тому з урахуванням обсягу наданої правової, зокрема змісту та обсягу підготовленої позовної заяви, затраченого на це часу, а також часу участі представника позивача у судових засіданнях, їх тривалості, і беручи до уваги ціну позову, складність справи, не вбачав підстав для зменшення розміру понесених позивачем витрат на правничу допомогу.

Однак, повністю погодитися із висновками суду не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Частинами 1-4 ст. 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

При стягненні витрат на правову допомогу необхідно враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, складання відзиву на позовну заяву, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Позивач на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу до позовної заяви додав відповідні докази: копію договору №02-01/2023 про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року; заявку на надання юридичної допомоги № 136 від 02 січня 2024 року; витяг з акту № 2 про надання правової допомоги від 08 січня 2024 року до договору №02-01/2023 про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року. Згідно з вказаним витягом з акту адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» позивачу ТОВ «Коллект Центр» була надана професійна правнича допомога у вигляді усної консультації з вивченням документів (2 год.) - вартістю 3 000 грн (1 500 грн за 1 год. роботи), складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду (5 год.) - 10 000 грн (2 000 грн за 1 год. роботи). Загальний розмір витрат становить 13 000 грн. При цьому суд вказував, що неспівмірності вищезазначених витрат відповідачем та її представником не доведено.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц викладено наступний правовий висновок.

Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5 та 6 ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Як вбачається з відзиву на позовну заяву, представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заперечував щодо розміру витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 грн, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Вказував, що виходячи з обсягу фактично наданих послуг, розгляду справи в спрощеному позовному провадженні, з урахуванням характеру наданих адвокатом послуг, принципу співмірності та розумності судових витрат, а також ціни позову, доцільним буде відмовити у їх стягненні з відповідача на користь позивача. Також зазначав, що витрати на професійну правничу допомогу у вказаному розмірі фактично не відповідають обсягу, якості та характеру наданих адвокатом послуг.

Зважаючи на доводи відзиву сторони відповідача на позовну заяву щодо неспівмірності витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, колегія суддів доходить висновку, що реально понесені витрати позивача на правничу допомогу адвоката у розмірі 7 000 грн є співмірними із складністю справи та наданими адвокатом послугами, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), а також обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. При цьому апеляційним судом ураховано, що час участі представника позивача у судових засіданнях та їх тривалість не входили до обсягу наданих адвокатом послуг позивачу та відповідно не оплачувалися останнім.

Ураховуючи вищенаведене, рішення суду в частині розміру витрат на професійну правничу допомогу належить змінити та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Коллект Центр» 7 000 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції.

Керуючись статтями 268, 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 27 серпня 2024 року у цій справі в частині розміру витрат на професійну правничу допомогу змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Коллект Центр» витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції у розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий-суддя

Судді: