Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2024 року смт.Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого - судді Кравченко О.Ю.,

за участі: секретаря судового засідання Ахтієвої Р.С.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Салтисюк Юрій Валерійович, звернувся до суду з позовом до Магдалинівської селищної ради про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за набувальною давністю.

В обґрунтування позову посилається на те, що з моменту народження, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_1 , і по теперішній час позивач ОСОБА_3 постійно проживає у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний будинок являється для позивача родинним, де також проживали його батьки - ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . У будинку разом з позивачем також проживає його дружина та діти.

Незважаючи на факт постійного і тривалого проживання у житловому будинку, позивач ніколи не цікавився правовим становищем нерухомого майна та вважав, що житловий будинок на праві приватної власності у встановленому законом порядку зареєстрований за його батьком, ОСОБА_4 , однак при цьому жодних документів у розпорядженні позивача з цього приводу не було.

05 вересня 2023 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Щока В.О. з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, на підставі якої нотаріусом було відкрито спадкову справу №87/2023.

При перевірці реєстрації права власності на житловий будинок було встановлено, що право власності на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 за жодною особою у встановленому законом порядку не було зареєстровано.

Постановою приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Щока В.О. від 20.09.2023 року позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки позивачем не надано документи, що посвідчують право власності ОСОБА_4 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно позбавляє позивача права власності на житловий будинок, яке, за вищевикладених обставин, він фактично набув в порядку набувальної давності.

Так, позивач протягом всього життя проживав у вказаному будинку, проводив поточні ремонти, будував господарські споруди, обробляє прибудинкову територію, користується комунальними послугами та сплачує за них. Вказаний житловий будинок для позивача є постійним місцем проживання, який він за своє життя не залишав.

Враховуючи викладене, просить визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та складається з: А1-1 житловий будинок, загальною площею 74,5 кв.м., з них житловою площею 37,4 кв.м.; а2, а3, в3, г2 прибудова; Б,З гараж; В,Г літня кухня; Д,Е,Ж,И,М,Н,О,П сарай; ПГ погріб; К вбиральня, Л-літній душ; Я зливна яма; №3 замощення; №№4-6 огорожа; №7 ворота; №8 хвіртка.

Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 12.10.2023 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.

Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 27.11.2023 року підготовче провадження у справі закрито, справа призначена до судового розгляду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та його представник адвокат Салтисюк Ю.В. підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Представник Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність та зазначив, що Магдалинівська селищна рада не заперечує проти задоволення позову.

Вислухав пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи у їх сукупності та взаємозв`язку і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як передбачено ст.ст.12 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , з 12 грудня 1980 року, що підтверджується копією його паспорту та витягом з реєстру територіальної громади (а.с.8-9, 11).

Батьками позивача є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданим 03.09.1962 року Магдалинівським РАЦС Дніпропетровської області (а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер батько позивача ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 , виданим виконавчим комітетом Магдалинівської селищної ради Магдалинівського району Дніпропетровської області 14 лютого 2003 року (а.с.14).

ІНФОРМАЦІЯ_6 померла мати позивача ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Виконавчим комітетом Магдалинівської селищної ради Магдалинівського району Дніпропетровської області 12 лютого 2008 року (а.с.15).

Постановою приватного нотаріуса Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Щока В.О. від 29 вересня 2023 року позивачу ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що спадкоємцем не надані документи, що посвідчують право власності ОСОБА_4 на вказаний житловий будинок (а.с.29).

Зі змісту вказаної постанови вбачається, що приватним нотаріусом Новомосковського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Щока В.О. 05 вересня 2023 року заведена спадкова справа №87/2023 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_4 , який на день смерті постійно проживав, і був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформації КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради» №4269/02-23 від 05.09.2023 року, наданої на запит нотаріуса, відповідно до акту прийому-передачі від 05.11.2021 року серед переданих КП «Новомосковське МТБІ» ДОР» від КП «Магдалинівське БТІ» паперових носіїв інформації- інвентаризаційні справи, реєстрові книги та інші матеріали, що стосуються реєстрації прав власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , в КП «Новомосковське МБТІ» ДОР» не зареєстровано. Архівна справа №674 від 15.11.1988 р. в КП «Новомосковське МБТІ» ДОР» рахується за ОСОБА_4 (а.с.30).

Згідно відповіді на запит адвоката, наданої Магдалинівською селищною радою вих.№05-24-2656/0/2-23 від 11.09.2023 року повідомлено, що документи виконавчого комітету Магдалинівської селищної ради за період 1979-2003 р. включно передані на зберігання до архівного відділу Новомосковської районної державної реєстрації (а.с.34)

Згідно відповіді архівного відділу Новомосковської районної державної реєстрації Дніпропетровської області від 21.09.2023 року №08-09/311/23 адвоката повідомлено, що працівниками Архівного відділу було здійснено пошук інформації у справах фонду №80 «Магдалинівська селищна рада» стосовно рішень виконавчого комітету Магдалинівської селищної ради за період 1980-2003 роки про виділення земельної ділянки під забудову житлового будинку та про присвоєння адреси житловому будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , і виявилося, що такі рішення виконкому серед документів фонду №80 «Магдалинівська селищна рада» за такий період не знайдено (а.с.32).

Як вбачається з інформаційної довідки КП «Новомосковське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 09.10.2023 року №504/02-23, адвокату Салтисюку Ю.В. на його запит надана копія архівної справи №674 від 15.11.1988 року за адресою АДРЕСА_1 в кількості 5 документів. З копії вказаної архівної справи вбачається, що власником вищевказаного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , в технічних документах, складених 15.11.1988 року, зазначений ОСОБА_6 (а.с.16, 17-21, 21 зворот).

Як вбачається з технічного паспорту на домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , який був виготовлений 04.10.2023 року на замовлення позивача, житловий будинок за вказаною адресою побудований у 1974 році, а інші господарські будівлі та споруди - у період з 1958-1989 роки (а.с.22-27).

Як вбачається з рахунків за електроенергію та розрахункової книжки по оплаті за природний газ за 2013 та 2012 роки за адресою АДРЕСА_1 , наданих позивачем до матеріалів справи, рахунки оформлені на ім`я позивача ОСОБА_3 , який сплачував за отримані комунальні послуги (а.с.35-39).

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_1 (дружина позивача), ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , підтвердили, що позивач як до смерті батьків, так і після їх смерті постійно мешкає у домоволодінні за адресою АДРЕСА_1 , опікується будинком, жодних спорів з іншими особами з приводу володіння та користування вказаним будинком не було.

Надаючи оцінку встановленим у судовому засіданні обставинам, суд враховує наступне.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Із змісту ст. 344 ЦК України випливає, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

За набувальною давністю може бути отримано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, власник якого невідомий або відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні його власнику було відмовлено.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Дана правова позиція підтримана в постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.05.2019 №910/17274/17, і, зокрема, вказано, що оскільки за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю.

Згідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 7.02.2014 року при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

П. 11 вказаної Постанови передбачає, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю.

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Відповідно до правової позиції, викладеній у Постанові Верховного суду від 28.04.2020 року, справа № 552/1354/18 володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Разом із цим добросовісність свідчить про те, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі № 755/16913/16-ц.

Зважаючи, на вказані висновки Верховного Суду, викладені в зазначених постановах, виключається можливість набуття позивачем ОСОБА_3 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресоюю: АДРЕСА_1 у власність за набувальною давністю.

За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном.

Однак, встановлені судовим розглядом обставини свідчать про те, що позивач обізнаний відносно того, що власником житлового будинку, що є предметом спору та на який він просить визнати право власності за набувальною давністю, є його батько, ОСОБА_10 , який помер, ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто позивач є спадкоємцем першої черги за законом померлого власника майна, тому право позивача на набуття домоволодіння у власність може бути захищено в порядку, передбаченому Розділом VІІ Спадкове майно Цивільного кодексу Української РСР 1963 року.

Сам позивач набув право володіння зазначеним майном як член сім`ї власника майна та на теперішній час зазначеного статусу не втратив.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що він постійно мешкає у спірному будинку, як до смерті, так і після смерті своїх батьків постійно відкрито і безперешкодно користується спірним домоволодінням, вживає заходів щодо збереження спірного домоволодіння та його утримання, однак самі по собі вказані обставини не є підставою для виникнення у нього права власності за набувальною давністю.

Постанова нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та не оформлення належним чином спадкових прав на належну позивачу частку у спірному спадковому майні вказує на наявність спору при оформленні спадщини, і не дає позивачу право вважати володіння спірним житловим будинком добросовісним.

Ненадання позивачем нотаріусу правовстановлюючих документів на спірний житловий будинок не змінює характер правовідносин та не створює умов для отримання спірного житлового будинку у власність за набувальною давністю.

Суд не бере до уваги доводи позивача щодо про те, що ним було доведено наявність всіх умов, передбачених ст. 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, оскільки позивач, як спадкоємець після батька, має обстоювати свої спадкові права, а тому дія статті 344 ЦК України не поширюється на дані правовідносини.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про визнання права власності за набувальною давністю на зазначене у позовній заяві майно задоволенню не підлягають.

Оскільки у задоволенні позову відмовлено, відповідно до ч.2 ст.141 ЦК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 13, 76-81, 141, 259, 263- 265, 268, 354 ЦПК України суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Магдалинівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за набувальною давністю відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач Магдалинівська селищна рада Новомосковського району Дніпропетровської області, , Дніпропетровська область, Новомосковський район, смт.Магдалинівка, вул.Центральна. буд.32.

Повний текст рішення суду виготовлений 14.02.2024 року.

Суддя О.Ю.Кравченко