Справа № 465/2354/21 Головуючий у 1 інстанції: Марків Ю.С.
Провадження № 22-ц/811/1219/24 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 червня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Позовні вимоги мотивував тим, що 18 січня 20220 року відповідачка позичила у нього грошові кошти в сумі 7680 доларів США, що підтверджується написаною нею власноручно розпискою, які зобов`язувалась повернути у строк до 19 січня 2021 року, зі сплатою процентів за користування коштами, щомісячно, у розмірі 280 доларів США.

У зв`язку з невиконанням боргових зобов`язань відповідачкою, позивач звернувся до неї з письмовою вимогою про повернення коштів, однак, відповідачка ухиляється від повернення позичених коштів, процентів, пені інфляційних та три процентів річних.

Просив стягнути з ОСОБА_3 суму основного боргу за договором позики в розмірі 212877 грн. 33 коп., проценти за користування коштами, нараховані за період з 19 січня 2020 року по 19 березня 2021 року, в розмірі 108 656 грн., інфляційні втрати в розмірі 2128 грн. 77 коп. та три проценти річних в розмірі 6929 грн. 60 коп., а також пеню в розмірі 5341 грн., обраховані за вказаний вище період прострочення виконання грошового зобов`язання.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 07 червня 2023 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 грошові кошти за борговим зобов`язанням в розмірі 212877 (двісті дванадцять тисяч вісімсот сімдесят сім) гривень 33 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 передбачені борговим зобов`язанням відсотки за користування коштами в розмірі 108656 (сто вісім тисяч шістсот п`ятдесят шість) гривень 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 3% річних в розмірі 6929 (шість тисяч дев`ятсот двадцять дев`ять) гривень 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 інфляційні втрати в розмірі 2128 (дві тисячі сто двадцять вісім) гривень 77 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 пеню в розмірі 5341 (п`ять тисяч триста сорок одну) гривню 00 коп.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 3359 (три тисячі триста п`ятдесят дев`ять) гривень 33 коп.

Додатковим рішенням Франківського районного суду м. Львова від 09 серпня 2023 року заяву представника позивача ОСОБА_2 - адвоката Луки Т.М. задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 коп. понесених судових витрат на професійну правову допомогу.

Дане додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 червня 2023 року.

Постановою Львівського апеляційного суду від 12 березня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 червня 2023 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 пені в розмірі 5341 гривні та інфляційних втрат в розмірі 2128 гривень 77 копійок скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_2 - відмовлено.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 червня 2023 року в частині визначення розміру процентів за користування позикою, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 у користь ОСОБА_2 , змінено, зменшивши його до 93133 гривень 82 копійок.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 червня 2023 року в частині визначення розміру судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_3 в дохід держави, змінено, зменшивши його до 3124 гривень 18 копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 359 гривень 78 копійок.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 червня 2023 року оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі покликається на те, що згода одного з подружжя на укладення договору позики, який виходить за межі дрібного побутового та стосується цінного майна, зокрема, грошових коштів, сума яких не менш, як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (частина перша статті 1047 ЦК України), має бути надана у письмовій формі.

Вказує, що випадку недотримання вказаної вимоги другий з подружжя (хто не був стороною правочину) може оспорити договір позики на підставі частини другої статті 65 СК України.

Стверджує, що ОСОБА_1 не давав згоди на укладення дружиною спірного договору позики та згоди на отримання за нею коштів у борг.

Вважає, що ОСОБА_2 при цьому діяв недобросовісно, оскільки знав і міг знати про те, Відповідачка перебуває у шлюбі з ОСОБА_1 та не отримувала згоди чоловіка на укладення договору позики із Позивачем та отримання спірних коштів (цінного майна) у борг.

Суд безпідставно стягнув заборгованість по відсотках (за межами строку договору позики), інфляційні втрати та пеню.

Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 червня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В судове засідання сторони не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення - 05 листопада 2024 року.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження слід закрити, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 29 січня 2020 року ОСОБА_3 була написана власноручно розписка такого змісту: « Я, ОСОБА_3 проживаюча АДРЕСА_1 паспорт НОМЕР_1 , виданий Франківським РВУМВС від 19 листопада 1997 р. отримала від ОСОБА_2 проживаючого АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_2 виданий РВ УМВС України у Львівській обл. 28 липня 1998 року, кошти у розмірі 7680,00 (шість тисяч шістсот вісімдесят)) доларів США у позику, які зобов`язуюсь повернути до 29 січня 2021 р. За користування коштами зобов`язуюсь сплачувати відсотки у розмірі 280 доларів США за один місяць за користування коштами до кінця кожного поточного місяця. Кошти утримані в присутності свідків: 1 ОСОБА_4 : паспорт НОМЕР_3 , виданий Личаківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 18 липня 2005 р., прописана АДРЕСА_3 /підпис/; 2 ОСОБА_5 : паспорт НОМЕР_4 , виданий Личаківським РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області 16 жовтня 1998 р., прописаний АДРЕСА_3 /підпис/».

Оригінал розписки оглянутий судами обох інстанцій, зокрема судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 .

Постанова Львівського апеляційного суду від 12 березня 2024 року у даній справі в касаційному порядку сторонами у справі не оскаржувалася.

За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

Відповідно до пункту 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Україна, як учасниця зазначеної Конвенції, повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Статтею 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, реалізація конституційного права на оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.

Стаття 17 ЦПК України передбачає, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи (частина третя статті 352 ЦПК України).

Аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

Отже, частина перша статті 352 ЦПК України визначає коло осіб, наділених процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 351/592/18.

У постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі №0917/443/2012 (провадження № 61-16055св19) зроблено висновок, що «право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судом рішення певним чином впливає на їх права та обов`язки, завдає шкоди, що може виражатися у несприятливих для них наслідках».

Судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого у пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Схожого за змістом висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц (провадження №14-726цс19) та Верховний Суд у постанові від 13 січня 2021 року у справі № 466/5766/13-ц, відповідно до яких рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.

Пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (частина друга статті 362 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи не вирішення судом першої інстанції питання про права та інтереси особи, яка не брала участі у справі, лише в межах відкритого апеляційного провадження. Якщо такі обставини не підтвердяться, апеляційне провадження підлягає закриттю на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року у справі № 668/17285/13-ц (провадження № 61-41547сво18).

Аналогічний за змістом висновок викладений у постановах Верховного Суду від 27 лютого 2019 року № 360/1938/16 (провадження № 61-48003св18), від 03 червня 2020 року у справі № 2-2630/03 (провадження № 61-14624св19), від 10 квітня 2019 року у справі № 235/2452/16-ц (провадження № 61-3433св19), від 05 лютого 2020 року № 521/12093/19 (провадження № 61-20975св19).

Предметом позову у справі, що переглядається, є вимоги про стягнення заборгованості за договором позики, позичальником за яким виступає один з подружжя.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що відповідачка під час розгляду справи судом першої інстанції та перегляду ухваленого рішення за апеляційною скаргою, жодного разу не заявляла клопотання про залучення до участі у справі її чоловіка ( ОСОБА_1 ), з підстав того, що позика нею отримана в інтересах сім`ї.

Мотивувальна та резолютивна частини оскаржуваного рішення не містять висновків про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 , а спір за позовом ОСОБА_2 вирішено судом в межах заявлених ним вимог, наведених підстав та наданих доказів, а також заперечень наданих ОСОБА_3 .

Окрім як прийняття рішення щодо виконання грошового зобов`язання у примусовому порядку, інших питань, зокрема, про майнові права подружжя ОСОБА_1, судом першої інстанції у справі, що переглядається не вирішувалось.

У цьому зв`язку колегія суддів також враховує, що судові рішення у справі в касаційному порядку а ні ОСОБА_3 , а ні ОСОБА_1 не оскаржувались.

З огляду на принцип диспозитивності ОСОБА_1 має можливість вільно розпоряджатися своїми процесуальними і матеріальними правами, та у разі, якщо вважає, що його права порушені ОСОБА_3 , яка без його згоди укладала договір позики, має можливість звернутися до суду із відповідним позовом, навівши його підстави, та надати докази на власний розсуд, а не скористатись правом оскарження рішення суду, яким не вирішено питання про його права та обов`язки.

Оскільки оскаржуваним рішенням не вирішувалось питання про права та обов`язки ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до висновку, що апеляційне провадження за його апеляційної скаргою слід закрити.

Враховуючи наведене, колегія суддів не вбачає підстав для аналізу інших доводів апеляційної скарги, оскільки вони стосуються вирішення спору по суті, а розгляд справи по суті за цією скаргою, судом апеляційної інстанції не здійснюється.

Керуючись статтями 259, 260, 268, 362, 367, 368, 381 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

УХВАЛИВ:

апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 червня 2023 року - закрити.

Поновити дію рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 червня 2023 року з урахуванням змін, внесених постановою Львівського апеляційного суду від 12 березня 2024 року.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено 05 листопада 2024 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.