Справа № 496/4128/23
Провадження № 2/496/111/24
08 лютого 2024 року м. Біляївка
Біляївський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді - Пасечник М.Л.
за участю секретаря - Гончаренко І.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в залі суду цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку суброгації,
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача у судове засідання не з`явилася, але на адресу суду надіслала письмову заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовну заяву підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Клопотання про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відзив на позовну заяву не надав.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Отже, враховуючи згоду представника позивача на проведення заочного розгляду справи, відсутність відзиву на позовну заяву, належне повідомлення відповідача, який причини неявки не повідомив, суд доходить висновку про можливість розгляду справи в заочному порядку, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи в порядку спрощеного провадження за відсутністю всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 30.09.2019 року між ПрАТ «Європейський страховий альянс» (Страховик) та ОСОБА_2 (Страхувальник) був укладений Договір добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією автотранспортного засобу №-01068186, відповідно до умов якого Страховик зобов`язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням, знищенням чи втратою застрахованого автомобіля KIA Magentis, д.н.з. НОМЕР_1 . Строк дії договору з 07.10.2019 року по 06.10.2020 року.
З відповіді Національної поліції України вбачається, що 31.05.2020 року відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів DAF CF 85.410, д.н.з. НОМЕР_2 , з напівпричепом KRONE SDC 27, д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_1 , та KIA Magentis, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 . Винуватцем ДТП вказано ОСОБА_1 .
Постановою Біляївського районного суду Одеської області від 09.07.2020 року по справі № 496/2398/20 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано його адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень.
Постановою суду встановлено, що 31.05.2020 року о 14-30 годин на автошляху М-05 «Київ-Одеса» 368 км. + 500 м., ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «DAF» державний номер НОМЕР_2 з напівпричепом марки «Krone» державний номер НОМЕР_3 , перед перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій не впевнився в зміні маневру та в безпеці інших учасників дорожнього руху. Внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «KIA» державний номер НОМЕР_1 , який рухався в попутному напрямку позаду. В результаті ДТП автомобілі отримали ряд механічних пошкоджень.
01.06.2020 року ОСОБА_2 звертався до ПрАТ «Європейський страховий альянс» з повідомленням про подію з транспортним засобом та заявою про виплату страхового відшкодування.
На фотознімках зображені пошкоджені автомобілі KIA Magentis, д.н.з. НОМЕР_1 та напівпричеп KRONE SDC 27, д.н.з. НОМЕР_3 .
Транспортний засіб KIA Magentis, д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 .
ОСОБА_2 має посвідчення водія серії НОМЕР_5 .
Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку № 41/20 від 16.06.2020 року та звіту про визначення вартості матеріального збитку (додаток до звіту № 41/20) № 41/20_доп від 01.07.2020 року вартість відновлювального ремонту автомобіля KIA Magentis, д.н.з. НОМЕР_1 становить 94 542, 34 грн.
Відповідно до рахунку №СТ-0000104 від 09.06.2020 року ФОП « ОСОБА_4 », вартість виконаних робіт по ремонту автомобіля KIA Magentis, д.н.з. НОМЕР_1 становить 84 142,61 грн.
ФОП « ОСОБА_4 » було видано ПрАТ «Європейський страховий альянс» акт виконаних робіт № СТ-0000104 від 03.07.2020 року на суму 84 142, 61 грн.
Згідно рахунку №СТ-0000117 від 30.06.2020 року ФОП « ОСОБА_4 », вартість виконаних робіт по ремонту автомобіля KIA Magentis, д.н.з. НОМЕР_1 становить 13 896 грн.
ФОП « ОСОБА_4 » було видано ПрАТ «Європейський страховий альянс» акт виконаних робіт № СТ-0000117 від 28.07.2020 року на суму 13 896 грн.
ПрАТ «Європейський страховий альянс» було сплачено на рахунок ОСОБА_4 грошові кошти на загальну суму 84 142, 61 грн., призначення платежу: страхове відшкодування ( ОСОБА_2 ) згідно страхового акту № 909/20, договір 1068186 від 30.09.2019 року, автомобіль KIA Magentis, д.н.з. НОМЕР_1 , рахунок № СТ-104 від 09.06.2020 року без ПДВ, що підтверджується платіжними дорученнями № 6704 від 25.06.2020 року, № цо6814 від 30.06.2020 року, № 6505 від 02.07.2020 року, № 7029 від 03.07.2020 року.
ПрАТ «Європейський страховий альянс» було сплачено на рахунок ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 13 896 грн., призначення платежу: страхове відшкодування згідно страхового акту № 909/20, договір 1068186 від 30.09.2019 року, автомобіль KIA Magentis, д.н.з. НОМЕР_1 (страхувальник ОСОБА_2 ), рахунок № СТ-117 від 30.06.2020 року без ПДВ, що підтверджується платіжним дорученням № 7931 від 28.07.2020 року.
Розмір заподіяної шкоди ОСОБА_2 у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу KIA Magentis, д.н.з. НОМЕР_1 , визначено у сумі 98 038,61 грн., що підтверджується висновком щодо розміру заподіяної шкоди від 09.07.2020 року, розрахунком суми страхового відшкодування від 13.07.2020 року.
19.06.2020 року ПрАТ «Європейський страховий альянс» затвердило страховий акт № 909/20/50/ТР25/00/2, згідно з яким страхова виплата у сумі 84 142,61 грн. підлягала сплаті на рахунок ФОП « ОСОБА_4 ».
20.07.2020 року ПрАТ «Європейський страховий альянс» затвердило страховий акт № 909/20/50/ТР25/00/3, відповідно до якого страхова виплата у сумі 13 896 грн. підлягала сплаті на рахунок ФОП « ОСОБА_4 »
Вантажний автомобіль DAF CF 85.410, д.н.з. НОМЕР_2 станом на 31.05.2020 року був застрахований у АСК «ОМЕГА». Ліміт відповідальності за шкоду майну становив 130 000 грн., розмір франшизи - 2500 грн., що підтверджується полісом серії ЕР № 101808986.
Представник ПрАТ «Європейський страховий альянс» 28.09.2020 року за вих. № 3294/8 зверталася до ПАТ «АСК «ОМЕГА» та ОСОБА_1 з заявою про виплату страхового відшкодування (в порядку суброгації), в якій просила здійснити грошове відшкодування в порядку регресу на рахунок ПрАТ «Європейський страховий альянс» у розмірі: ПАТ «АСК «Омега» - 95 538, 61 грн.; ОСОБА_1 - 2500 грн. (розмір франшизи).
28.12.2020 року ПАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» здійснило виплату страхового відшкодування ПрАТ «Європейський страховий альянс» у сумі 58 873, 31 грн., з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, що підтверджується банківською випискою з рахунку позивача.
Представник ПрАТ «Європейський страховий альянс» зверталася до ОСОБА_1 з листом від 21.01.2021 року за вих. № 213/8, в якому пропонувала останньому відшкодувати ПрАТ «Європейський страховий альянс» у порядку суброгації різницю між завданою майновою шкодою та виплатою його страхової компанії у розмірі 39 165,30 грн.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч.6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, факт завдання шкоди ОСОБА_2 як власнику автомобіля, який потрапив в дорожньо-транспортну пригоду з вини ОСОБА_1 , відповідача по справі, не потребує окремого доказування. Постанова Біляївського районного суду Одеської області від 09.07.2020 року є обов`язковою для суду.
Відповідно до ст. 11 ЦК України, передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.
Таким актом є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин.
Статтею 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі-Закон) встановлено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Відповідно до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно із п. 22.1. ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтею 29 Закону визначено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Така ж позиція викладена у ст. 27 Закону України «Про страхування».
Згідно наведених положень, до страховика в разі виплати страхового відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки. Перехід права вимоги від страхувальника до страховика за договором добровільного страхування є суброгацією.
Предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути: життя, здоров`я, працездатність та/або пенсійне забезпечення; майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати; відповідальність за заподіяну шкоду особі або її майну (ст. 980 ЦК України).
Отже, Цивільний кодекс України та Закон України «Про страхування» передбачає три види страхування, а саме особисте, майнове та страхування відповідальності.
Виходячи із вищезазначеного, можливість застосування механізму суброгації обмежена рамками майнового страхування з урахуванням наведених приписів.
Суброгація істотно відрізняється від регресу. Основна відмінність суброгації від регресу полягає в тому, що при суброгації переходить існуюче право з усіма його забезпеченнями, а регрес породжує нове право. Суброгація - це перехід прав до третьої особи на основі закону. Регрес - це право, що виникає у особи внаслідок платежу. При суброгації до страховика переходить право, що вже виникло (з моменту заподіяння шкоди) у страхувальника. Право регресу - це право зворотної вимоги, що виникає у страховика (регредієнта) до винної особи (регресату) на тій основі, що страховик попередньо провів виконання за страховим зобов`язанням, виплативши страхове відшкодування страхувальникові, тобто право регресу виникає з моменту сплати за третю особу.
Таким чином, регрес, це нове право що виникає у особи внаслідок здійснення платежу. Право регресу це право зворотної вимоги страховика до регресату, через те що страховик виконав обов`язок за страховим зобов`язанням. А, отже, у страхуванні відповідальності, навіть після виконання зобов`язання страховиком суброгація не припустима, оскільки виникають правовідносини із відшкодування витрат у порядку регресу.
Відповідно п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація». Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.
При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст. 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону № 1961-IV, а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК і ст. 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.
При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов`язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування.
Із правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення з особи, винної у настанні страхового випадку, сум виплаченого страховою компанією страхового відшкодування, викладеного в постанові від 25.12.2013 у справі № 6-112цс13 вбачається, що при розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив наступний правовий висновок: у разі настання страхового випадку за договором добровільного страхування наземного транспортного засобу у потерпілої особи виникає право або вимагати відшкодування шкоди від особи, винуватої в її заподіянні, або вимагати виплати страхового відшкодування від страхової компанії, з якою нею укладено договір добровільного страхування автомобіля. У разі виплати страховою компанією страхового відшкодування до неї у межах фактичних витрат від потерпілої особи переходить право вимоги до особи, винуватої у заподіянні шкоди (ст. 993 ЦК України). При цьому, перебіг позовної давності не змінюється і він обчислюється від дня настання страхового випадку (ч. 1 ст.261, ст.262 ЦК України).
Розмежовує поняття «регрес» та «суброгація» і Верховний Суд у своїй постанові від 30.01.2019 року у справі № 755/9320/15-ц, та зазначає, що під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Натомість регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою. Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України.
Страхувальник, який отримав майнову шкоду, набув право вимоги відшкодування до заподіювача, але у зв`язку з погашенням шкоди коштами страхового відшкодування до страховика переходить право вимоги (права кредитора, яким у деліктному зобов`язанні є потерпілий) до заподіювача.
Таким чином, у спірному зобов`язанні відбулася заміна кредитора, а саме, страхувальник передав страховикові, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки.
Отже, відносини сторін регулюються правилами статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування». Позивач, як страховик потерпілої особи, виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.
У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування до нього перейшло право вимоги до завдавача шкоди в деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завданням шкоди відповідачем в порядку суброгації.
Відтак, до ПрАТ «Європейський страховий альянс» перейшло право вимоги до ОСОБА_1 на підставі ст. 993 ЦК України - в порядку суброгації.
Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України).
Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).
Особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням) (ст. 1194 ЦК України).
У постанові Верховного Суду від 31.05.2017 року по справі № 6-2969цс16 вказано, що з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність. Якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі статті 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Верховним Судом у постанові від 14.02.2018 року по справі № 754/1114/15-ц вказано, що завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.
Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною.
Потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.
У постанові Верховного Суду від 07.02.2019 року по справі № 645/3746/16-ц вказано, що якщо для відновлення попереднього стану речі, яка мала певну зношеність, зокрема автомобіля, було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).
З урахуванням наведеного, правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.
Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент скоєння ДТП була застрахована в ПАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега», на підставі полісу ЕР 101808986, Страхова компанія надала страховий захист своєму страхувальнику - Відповідачу, і здійснила страхову виплату - у розмірі 58 873, 31 грн., а саме - сплатила вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля KIA Magentis, д.н.з. НОМЕР_1 , за вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля.
Отже, ОСОБА_1 має сплатити на користь позивача різницю між завданою шкодою у розмірі 94 542, 34 грн. та виплатою ПАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» у розмірі 58 873, 31, що становить 39 165, 30 грн.
У цій справі суд враховує і застосовує висновок про застосування норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17, у подібних правовідносинах, у якому вона зазначила, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом № 1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених Законом № 1961-IV випадках - МТСБУ), та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом № 1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).
Тому доводи ОСОБА_1 , висловлені в листі від 18.02.2021 року, про те, що, враховуючи ліміт відповідальності за заподіяння матеріальної шкоди за полісом серії ЕР № 101808986 у сумі 130 000,00 грн., страховик повинен нести відповідальність у межах цього ліміту, є необґрунтованими, оскільки страховик сплачує саме вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля за вирахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля, що і було зроблено ПАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега».
Доказами згідно зі ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» визначено, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
У постанові Верховного Суду від 13.05.2020 року у справі № 219/1704/17 вказано, що за загальним правилом тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, покладається на позивача.
Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, а також достовірними і достатніми, оскільки вони містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача завданих збитків в порядку суброгації.
Аналізуючи надані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в межах даного спору ПрАТ «Європейський страховий альянс» правомірно заявлені вимоги до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку суброгації, а тому позов підлягає задоволенню і з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода в порядку суброгації у сумі 39 165, 30 грн.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача також підлягає стягненню на користь позивача сплачений ним і документально підтверджений судовий збір в розмірі 2684 грн.
Керуючись ст. ст. 11, 993, 980, 1166, 1187-188, 1194 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. ст. 4, 12-13, 76-81, 82, 89, 141, 258-259, 263-265, 272, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, суд -
Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків в порядку суброгації - задовольнити.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст заочного рішення виготовлено 08.02.2024 року.
Суддя М.Л. Пасечник