Провадження № 22-ц/802/512/24 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

секретаря Трикош Н. І.

з участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

прокурора Романішиної Т. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Волинській області, Волинської обласної прокуратури про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання, за апеляційною скаргою представника відповідача Державної казначейської служби України Христюк Аліни Володимирівни на рішення Луцького міськрайонного суду волинської області від 26 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції у Волинській області, Волинської обласної прокуратури про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання.

Позов мотивує тим, що за його позовними вимогами до Державної казначейської служби України, Головного управління національної поліції у Волинській області і прокуратури Волинської області рішенням Луцького міськрайонного суду від 11.11.2020 року (справа № 161/9311/20) вирішено стягнути в його користь з Державного бюджету України, шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України матеріальну шкоду, що завдана незаконними діями органів досудового слідства в розмірі 88431,17 грн, 5046,40 грн витрат за надану правничу допомогу, а всього 93477,17 грн. Також рішенням Луцького міськрайонного суду від 18.10.2021 року (справа № 161/8568/20) вирішено стягнути в його користь з Державного бюджету України, шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України моральну шкоду , що завдана незаконними діями органів досудового слідства СВ ГУНП у Волинській області і прокуратури Волинської області в розмірі 500000 грн і 5000 гр. витрат понесених за надану правничу допомогу, а всього 505000 грн. На виконання вищевказаних рішень були видані виконавчі листи, які були отримані відповідачем 17.06.2021 року, а інший був надісланий 11.02.2022 року. Натомість, Державна казначейська служба України присуджені йому судом кошти в сумі 93477,17 грн і 505000 грн зарахувала на його картковий рахунок 16.05.2023 року і 21.10.2023 року. Тому на підставі ст.5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», ч.2 ст.625 ЦК України за тривале невиконання рішення судів просить стягнути з Державної казначейської служби України матеріальну шкоду з розрахунку: 3% річних в частині перерахунку коштів в розмірі 93477,17 грн за прострочення виконання зобов`язання, що становить 605 днів та складає 4648,25 грн та інфляційні нарахування на суму боргу в розмірі 31526,81 грн; а також 3% річних в частині перерахунку коштів в розмірі 505000 грн за прострочення виконання зобов`язання, що становить 524 дні та складає 21749,59 грн, інфляційні нарахування на суму боргу що складають 93684,97 грн. Отже, загальна сума матеріальних збитків, які підлягають виплаті Державною казначейською службою України за невиконання рішень Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.11.2020 року в цивільній справі № 161/9311/20 становить 36175,06 грн, а за справою № 161/8568/20 від 18.10.2021 року 115434,56 грн, а всього 151609,62 грн, також просить стягнути витрати за надану правничу допомогу в розмірі 5500 грн.

Рішенням Луцького міськрайонного суду волинської області від 26 лютого 2024 року позов задоволено.

Стягнуто з держави Україна в користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду за несвоєчасне виконання рішення Луцького міськрайонного суду по справі № 161/9311/20 згідно виконавчих листів № 1121,1123 від 14.06.2021 року у розмірі 3% річних в сумі 4648 (чотири тисячі шістсот сорок вісім) грн 25 коп, та інфляційні нарахування в сумі 31526 (тридцять одна тисяча п`ятсот двадцять шість) грн 81 коп; за несвоєчасне виконання рішення Луцького міськрайонного суду по справі № 161/8568/20 згідно виконавчого листа № 285 від 11.02.2022 року у розмірі 3% річних в сумі 21749 (двадцять одна тисяча сімсот сорок дев`ять ) грн 59 коп. та інфляційні нарахування в сумі 93684 (дев`яносто три тисячі шістсот вісімдесят чотири) грн 97 коп, а всього 151609 (сто п`ятдесят одну тисячу шістсот дев`ять) грн 62 коп.

Стягнуто з держави Україна в користь ОСОБА_3 5500 (п`ять тисяч п`ятсот) грн за надання правової допомоги.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, Волинської обласної прокуратури про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання відмовлено за безпідставністю.

Судові витрати віднесено за рахунок держави.

Не погоджуючись з рішенням суду представник відповідача Державної казначейської служби України Христюк А. В. подала апеляційну скаргу в якій вказує, що цивільно-правові відносини держави та позивача щодо відшкодування останньому шкоди припинено фактом відшкодування цієї шкоди у повному обсязі (перерахуванням Державною казначейською службою України присуджених ОСОБА_3 судом коштів 15.05.2023 і 19.10.2023) і до цих правовідносин з огляду на їх деліктний характер не може застосовуватися акцесорна (додаткова) відповідальність, визначена у частині другій статті 625 ЦК України. Покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

В судовому засіданні представники відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали, представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу заперечив.

Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши думку учасників справи, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Позивач звернувся до суду з вимогами про застосування ч.2 ст.625 ЦК України до заявлених правовідносин у зв`язку з несвоєчасним виконанням Державною казначейською службою України рішення судів про стягнення з Держави відшкодування завданої нею шкоди.

Судом встановлено, що ним було подано два виконавчі листи за № 1121 від 14.06.2021 року та № 1123 від 14.06.2021 року, що були зареєстровані 17.06.2021 року у Державній казначейській службі України та виконавчий лист № 285 від 11.02.2022 року, який був зареєстрований відповідачем 15.02.2022 року (а.с.15-16,19).

За рішенням суду необхідно було стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України кошти на відшкодування шкоди незаконними діями органів досудового дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на користь ОСОБА_3 в розмірі 88431,17 грн. матеріальної шкоди, 500000 грн моральної шкоди, та 10046 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державних та місцевих бюджетів прийнятих судами, а також іншими державними органами визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 (далі -Порядок).

Пунктом 35 Порядку передбачено, що Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому право кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У статті 625 ЦК України зазначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейства обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей (ч.4 ст.3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»).

З матеріалів справи вбачається, що строк виконання виконавчих листів № 1121,№ 1123 від 14.06.2021 року закінчився 18.09.2021 року, строк виконання виконавчого листа № 285 від 11.02.2022 року закінчився 16.05.2022 року.

Однак, кошти Казначейство перерахувало на рахунок позивача 16.05.2023 року та 21.10.2023 року (а.с.24-25).

Враховуючи наведене, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18).

Також Велика Палата Верховного Суду у справі № 686/7081/21 від 03.10.2023 року зазначила, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України), що стосується випадків, де боржником є держава.

Таким чином, оскільки Державна казначейська служба України мала грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується цивільним позовом, який був задоволений при винесенні рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.11.2020 року про стягнення з Державного бюджету України шляхом списання з рахунку Державної казначейської служби України завданої матеріальної шкоди незаконними діями органів досудового дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди в розмірі 88431,17 грн, а також рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20.01.2022 року про стягнення з Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 500000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури та 5000 грн. витрат за надання правничої допомоги та, з огляду на те, що Казначейство порушила вказане грошове зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 ЦК України.

За таких обставин суд дійшов вірного висновку, що за несвоєчасне виконання рішення суду в справі № 161/9311/20, з відповідача Державної казначейської служби України в користь позивача підлягає стягненню 31526,81 грн інфляційних витрат (93477,17 х індекс інфляції за період прострочення виконання рішення з жовтня 2021 по квітень 2023 року в розмірі 1.477,17=31526,81 грн) та 3% річних в розмірі 4648,25 грн (605 днів прострочення за період з 18.09.2021 по 15.05.2023). Розрахунок 3 % річних виконується заформулою: сума санкції = С х 3 х Д / 365 / 100, де С сума заборгованості; Д кількість днів прострочення (93477,17х3х605:365:100=4648,248).

За несвоєчасне виконання рішення суду в справі № 161/8568/20, з відповідача - Державної казначейської служби України в користь позивача підлягає стягненню 93684,97 грн інфляційних витрат (505000*індекс інфляції за період з травня 2022 по жовтень 2023 в розмірі 1,5000=93684,97) та 3% річних в розмірі 21749,59 грн (524 дня прострочення за період з 15.05.2022 по 20.10.2023) розраховано за формулою: (505000х3х524:365:100=21749,589).

З Договору про надання правової допомоги, акту прийому-передачі виконаних робіт від 08.12.2023 року позивачем було сплачено за вартість послуг 5500 грн, тому дана сума підлягає стягненню з Державного бюджету України в користь позивача.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних, відповідно до наданого позивачем розрахунку, який не спростовано відповідачем, оскільки положення статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України від 05 червня 2012року № 4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» (далі Закон № 4901-VI) цей Закон встановлює гарантії держави щодо виконання судових рішень та виконавчих документів, визначених Законом України «Про виконавче провадження» (далі рішення суду), та особливості їх виконання.

За змістом частини першої статті 2 Закону № 4901-VI держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобов`язання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є: державний орган; державні підприємство, установа, організація (далі державне підприємство); юридична особа, примусова реалізація майна якої забороняється відповідно до законодавства (далі юридична особа).

Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 4901-VI виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Відповідно до частин першої, другої статті 5 Закону № 4901-VI у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахувала кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до пункту 35 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011року № 845 (далі Порядок № 845) (розділ «Безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам») Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації):

1) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду;

2) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень;

3) шкоди, заподіяної органом державної влади у сфері нормотворчої діяльності;

4) різниці між сумою коштів, що надійшли до державного бюджету від реалізації конфіскованого або зверненого судом у дохід держави майна, іншого майна, у тому числі валютних цінностей, що переходять у власність держави, та сумою, встановленою у судовому рішенні;

5) шкоди, заподіяної фізичній особі внаслідок кримінального правопорушення.

За пунктом 36 Порядку № 845 у разі здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку стягувачі подають документи, зазначені у пункті 6 цього Порядку, до органу Казначейства за місцезнаходженням органу державної влади, внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності якого заподіяно шкоду.

Орган Казначейства повідомляє зазначеному органу протягом п`яти робочих днів після надходження документів про їх надходження.

Згідно з пунктами 38, 39 Порядку № 845 (у редакції, яка діяла на дату виникнення спірних відносин) для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

У разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 35 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом одного місяця з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України або виділення коштів з резервного фонду державного бюджету на зазначену мету.

Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України або рішенням про виділення коштів з резервного фонду державного бюджету.

Відповідно до пункту 47 (розділ «Безспірне списання коштів державного бюджету за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів») безспірне списання коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів, здійснюється Казначейством на підставі поданих:

1) органом Казначейства: документів та відомостей, надісланих стягувачами та боржником; інформації про неможливість виконання безспірного списання коштів з рахунків боржника;

2) керівником органу державної виконавчої служби зазначених у пункті 7 цього Порядку документів та відомостей.

Згідно з пунктом 48 Порядку № 845 для забезпечення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктом 47 цього Порядку в Казначействі відкривається в установленому порядку відповідний рахунок.

Перерахування коштів стягувачу здійснюється Казначейством у тримісячний строк з дня надходження необхідних документів та відомостей.

За змістом пункту 49 Порядку № 845 у разі коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Мінфіну пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Згідно з пунктом 50 Порядку № 845 компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується:

Казначейством, якщо боржником є державний орган;

державним виконавцем, якщо боржником є підприємство, установа, організація або юридична особа, зазначені в пункті 48 цього Порядку.

Компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що Державна казначейська служба України не виконала вчасно рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 11.11.2020 року та рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18.10.2021року про стягнення інфляційних витрат за період прострочення виконання рішень суду, тому на підставі статті 625 ЦК України просив суд стягнути з Державного бюджету України на його користь інфляційні втрати та 3 % річних за період з жовтня 2021 по квітень 2023 року та . з травня 2022 по жовтень 2023 року.

Стаття 625 ЦК України діє у незміненій редакції з часу набрання чинності цим Кодексом 01 січня 2004року. Так само незмінним залишається припис частини першої статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», який не встановлює інший, ніж у частині другій статті 625 ЦК України, розмір процентів.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Тому приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (зокрема деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України). Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір, делікт тощо). Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачають договір або спеціальний закон, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (див.: постанови Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18, пункти 17, 18, 26, 28), від 16 травня 2018року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18, пункти 21, 22, 25, 42, 45), від 19 червня 2019року у справі № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18)).

У постанові від 03 жовтня 2023року у справі № 686/7081/21 (провадження № 14-91цс22) Велика Палата Верховного Суду, вирішуючи питання, чи застосовуються положення частини другої статті 625 ЦК України до правовідносин, які виникають внаслідок несвоєчасного виконання підтвердженого рішенням суду грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди, зробила такі висновки:

«91. У разі порушення державою-боржником строку виконання судового рішення про стягнення на користь стягувача-кредитора коштів із Державного бюджету України (прострочення виконання підтвердженого судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди) стаття 625 ЦК України та частина перша статті 5 Закону № 4901-VI встановлюють ефективний компенсаторний механізм захисту від такого порушення, дозволяючи кредитору стягнути з держави 3 % річних від вчасно несплаченої за чинним рішенням суду суми й інфляційні втрати за період прострочення виконання цього рішення.

92. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (частина друга статті 625 ЦК України). Ні Закон № 266/94-ВР, ні Закон № 4901-VI не обмежують дію статті 625 ЦК України на правовідносини щодо прострочення виконання державою-боржником її грошового зобов`язання, підтвердженого (визначеного, конкретизованого) у грошовому еквіваленті судовим рішенням, зокрема не обмежують можливість стягнення інфляційних втрат, які є об`єктивним явищем і не залежать від волі кредитора чи боржника. Крім того, у статті 625 ЦК України немає застережень про те, що її приписи застосовні лише до тих відносин, які не врегульовані іншими нормативно-правовими актами.

93. У разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду (частина перша статті 5 Закону № 4901-VI). Отже, цей припис не встановлює інший, ніж у частині другій статті 625 ЦК України, розмір процентів річних за прострочення держави-боржника.

94. Перерахування коштів стягувачу здійснюється у тримісячний строк з дня надходження до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, необхідних для цього документів та відомостей (частина четверта статті 3 Закону № 4901-VI). З огляду на цей припис прострочення держави-боржника настає за сукупності таких юридичних фактів: (1) стягувач подав до органу ДКС України виконавчий документ про стягнення з держави коштів; (2) держава за цим виконавчим документом не перерахувала кошти протягом трьох місяців з дня його надходження до органу ДКС України. Тому припис частини другої статті 625 ЦК України щодо юридичних наслідків прострочення виконання грошового зобов`язання боржником (зокрема державою) поширюється на випадки порушення підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання держави з відшкодування завданої нею шкоди з наступного дня після спливу трьох місяців від пред`явлення до виконання органу ДКС України виконавчого документа і включно до дня, що передує дню повного виконання судового рішення.».

Інший підхід до визначення моменту початку прострочення держави у спірних правовідносинах (наприклад, ототожнення такого моменту з датою вчинення делікту чи датою набрання законної сили судовим рішенням про стягнення з держави відшкодування) може зумовлювати недобросовісну поведінку стягувача (див.: пункт 99 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2023року у справі № 420/2411/19 (провадження № 11-422апп21)).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що положення частини другої статті 625 ЦК України підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Позивач має право на стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних за невиконання державою грошового зобов`язання, визначеного у рішеннями суду.

Отже, у разі неналежного виконання (прострочення) державою підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням її грошового зобов`язання перед кредитором до правовідносин щодо прострочення виконання грошового зобов`язання слід застосовувати приписи частини другої статті 625 ЦК України.

Закон України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» не обмежує поширення дії статті 625 ЦК України на правовідносини щодо прострочення виконання боржником (зокрема, державою) його грошового зобов`язання, підтвердженого (визначеного, конкретизованого) у грошовому еквіваленті судовим рішенням, зокрема не обмежує можливість стягнення інфляційних втрат, які є об`єктивним явищем і не залежать від волі кредитора чи боржника. Крім того, у статті 625 ЦК України немає застережень про те, що її приписи застосовуються лише до тих відносин, які не врегульовані іншими нормативно-правовими актами (див. постанови Великої Палати Верховного Суду: від 03 жовтня 2023 року у справі № 686/7081/21 (провадження № 14-91цс22, пункт 92), від 09 листопада 2023 року у справі № 420/2411/19 (провадження № 11-422апп21, пункт 86)).

Подібні висновки викладені у постанові Верховного суду від 17 січня 2024року у справі № 757/26216/22-ц (провадження № 61-10427св23).

Указане спростовує відповідні доводи апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 3 Порядку № 845 рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Пунктом 49 Порядку № 845 визначено, що у разі, коли для здійснення безспірного списання коштів державного бюджету згідно з пунктами 47 і 50 цього Порядку необхідні додаткові кошти понад обсяг відповідних бюджетних призначень, Казначейство подає протягом 10 днів з дня надходження виконавчих документів Міністерству фінансів України пропозиції щодо необхідності внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Казначейство відкладає безспірне списання коштів державного бюджету та поновлює його з дати набрання чинності законом про внесення змін до закону про Державний бюджет України.

Аналізуючи наведені положення у співставленні зі встановленими обставинами цієї справи, треба звернути увагу, що при виконанні рішень суду, за якими боржником є держава, Державна казначейська служба України обмежена відповідними бюджетними призначеннями державного органу та коштами, передбаченими програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Якщо таких коштів недостатнього, Державна казначейська служба України зобов`язана звернутися до Міністерства фінансів України з пропозиціями щодо внесення змін до закону про Державний бюджет України; при цьому Казначейство відкладає безспірне списання коштів і поновлює його після того, як такі зміни будуть внесені.

У такому аспекті, перед тим як констатувати факт протиправної бездіяльності Державної казначейської служби України у правовідносинах, які виникають у зв`язку з виконанням судових рішень, за якими боржником є державний орган, потрібно з`ясувати, чи вжило Казначейство в межах своїх повноважень усі залежні від нього дії (ухвалило рішення), спрямовані на те, щоб сплатити кошти за судовим рішенням, а також чи були для цього об`єктивні підстави та можливості.

Під протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень необхідно розуміти зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) в неприйнятті рішення чи в нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.

Для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного лише факту неналежного/несвоєчасного виконання обов`язкових дій/ухвалення рішень або невиконання їх узагалі. Важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків.

У справі, що переглядається, апеляційним судом не встановлено обставин того, що Державна казначейська служба України зверталася до Міністерства фінансів України на виконання вимог пунктом 49 Порядку № 845 з пропозиціями щодо внесення змін до закону про Державний бюджет України, а також вживала він інших заходів, спрямованих на реальне виконання рішення, таких доказів матеріали справи не містить.

Також Державна казначейська служба України не навела причин, які зумовили невиконання судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд звертає увагу, що недостатність бюджетних коштів чи їх відсутність не звільняють державу від обов`язку належним чином виконати судове рішення, яке набрало законної сили.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, оскільки є власним тлумаченням особою, яка подала апеляційну скаргу, чинного законодавства, а рішення судом ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування відсутні.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись статтями 259,268,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О СТ А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача Державної казначейської служби України Христюк Аліни Володимирівни залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 лютого 2024 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 серпня 2024 року.

Головуючий

Судді :