Справа № 625/218/23
Провадження № 2-др/625/1/24
УХВАЛА

29.02.2024 року Коломацький районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Лосєва Д.К.,

при секретарі Калюжній Л.Д.,

розглянувши заяву відповідача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Коломацького районного суду Харківської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання дійсним договору купівлі-продажу.

Ухвалою судді від 01 листопада 2023 року було прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в загальному порядку, призначено справу до підготовчого засідання.

До початку розгляду справи по суті (на стадії підготовчого провадження) 21 грудня 2023 року позивачка ОСОБА_2 подала заяву про залишення позову без розгляду.

Ухвалою судді від 22 січня 2024 року розглянуто клопотання позивача та вказаний позов залишено без розгляду.

21 лютого 2024 року на адресу суду надійшло клопотання відповідачки ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 грн.

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що позивачка звернулася до суду із необґрунтованим позовом, не вчинила жодних процесуальних дій, спрямованих на вирішення спору. Відповідачка вважає, що такі дії є зловживанням процесуальними правами позивачем. Відповідачка ОСОБА_1 понесла судові витрати у зв`язку із розглядом даного позову, їй були надані юридичні послуги, тобто, безпідставний позов позивачки зумовив необхідність відповідачці захищати свої права.

Крім того, відповідачка просила суд поновити пропущений процесуальний строк на подання заяви про розподіл судових витрат.

Сторони та їх представники у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 3 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, матеріали додані до заяви, дійшов до наступних висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Відповідно до ч. 2 ст. 174 ЦПК України, заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву; відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Встановлено, що представник відповідачки, відповідно до положень ст. 134 ЦПК України, надав попередній розрахунок витрат на правничу допомогу у розмірі 10000 грн., який міститься у відзиві на позовну заяву. Разом з тим представник відповідача зазначив, що докази стосовно розміру витрат будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Так, ухвалою Коломацького районного суду Харківської області від 22.01.2024 позов залишено без розгляду, при цьому строк розгляду питання про розподіл судових витрат після залишення позову без розгляду закінчився 06.02.2024 включно.

З матеріалів справи вбачається, що заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу подана позивачем 29.12.2023, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, тобто зі спливом строків, передбачених положенням ст. 142 ЦПК України, оскільки, визначений у ч. 6 ст. 142 ЦПК України строк обраховується не з моменту отримання учасником справи копії ухвали, а саме з моменту її ухвалення.

Відповідачка ОСОБА_1 просила поновити їй процесуальні строки для подання заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судових витрат, оскільки ухвалу Коломацького районного суду Харківської області від 22 січня 2024 року по справі №625/218/23 вона отримала лише 06 лютого 2024 року.

Однак, суд критично оцінює зазначені доводи заявника про необізнаність нею про наявність ухвали суду від 22 січня 2023 року, яку вона отримала лише 06 лютого 2024 року.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй Конституцією або законом (стаття 8).

Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення Європейського суду з прав людини «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року, «Перетяка та Шереметьев проти України» від 21 грудня 2010 року).

У справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» від 07 липня 1989 року ЄСПЛ вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (справа «Олександр Шевченко проти України» 26 квітня 2007 року, справа «Трух проти України» від 14 жовтня 2003 року, справа «Пономарьов проти України» від 03.04.2008 року).

У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип resjudicata (принцип юридичної визначеності), коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів ні у часі, ні в підставах для поновлення строків (пункт 41 рішення у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

У п. 47 рішення у справі «Устименко проти України» суд зазначив, що рішення про поновлення строку на оскарження може порушити принцип правової визначеності та свобода розсуду судів при вирішенні питання про поновлення не є необмеженою. У кожному випадку суди мають встановлювати, чи виправдовують причини поновлення строку на оскарження втручання у принцип остаточності судового рішення.

Згідно ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

При цьому суд звертає увагу на те, що норми ЦПК України не містять вичерпного переліку поважних причин, які можна враховувати при вирішенні питання про поновлення пропущеного процесуального строку, так як вони враховуються у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи.

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК певних процесуальних дій. Інститут строків в цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у цивільних відносинах, а також стимулює учасників цивільного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. При цьому, поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, які повинні бути підтверджені належними доказами.

Як вбачається з матеріалів справи, заявниця був обізнана про розгляд справи, отримала копію ухвали про відкриття провадження у справі та подав до суду відзив на позовну заяву, а тому мала можливість своєчасно здійснити процесуальну дію, строк якої обмежений законом, та надати заяву про ухвалення додаткового рішення у строк, встановлений ч. 6 ст. 142 ЦПК України.

Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частин 1 та 3 статті 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судові рішення, внесені до Реєстру, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України. Для реалізації права доступу до судових рішень, внесених до Реєстру, користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин.

Відповідно до загальних норм процесуального Кодексу права та обов`язки сторін є рівними і сторони спору мають право на справедливий суд, а й обов`язок сприяти суду у справедливому розгляді справи шляхом добросовісної поведінки та надання доказів.

Добросовісність учасників судового процесу зокрема полягає у тому щоб при обізнаності з судовими процедурами, правами та обов`язками, правилами поведінки виконувати усі правила та приймати заходи до обізнаності про хід судового процесу при дотриманні судовими органами обов`язку проінформувати про такі процедури та процедурні рішення.

Таким чином, заявницею пропущено п`ятнадцятиденний строк з дня постановлення ухвали про залишення позову без розгляду на подання заяви про розподіл судових витрат, а саме ухвалення додаткового рішення у справі щодо стягнення судових витрат на правову допомогу, а поважних причин для поновлення пропущеного строку судом не встановлено.

Враховуючи зазначене, оскільки не надано доказів обставин, які були об`єктивно непереборними, на підтвердження наявності поважних причин пропуску строку звернення до суду, суд не вбачає поважних причин пропуску строку звернення до суду та відповідно підстав для поновлення пропущеного строку звернення до суду, тому клопотання позивача про поновлення строку для розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення, задоволенню не підлягає.

Щодо посилання відповідачки на зловживання позивачкою своїми процесуальними правами, суд зазначає наступне.

Диспозитивність цивільного судочинства передбачає можливість учасників справи розпоряджатися своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, зокрема право позивача у односторонньому порядку відмовитися від судового захисту заявленої ним вимоги.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а положеннями ст. 257 ЦПК України визначено право позивача на подачу заяви про залишення позову без розгляду.

Залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

З огляду наведеного, суд не вбачав необґрунтованих дій позивача при зверненні до суду з даним позовом, судом не було встановлено недобросовісних дій, а саме по собі звернення до суду за захистом своїх прав та залишення у подальшому позовної заяви без розгляду не може вважатися необґрунтованими діями позивача. Звернення особи до суду не є недобросовісною дією.

Слід зазначити, що під час підготовчого провадження в даній справі не було визнано дії позивача недобросовісними та суд не вживав заходи в зв`язку із зловживанням учасниками процесу своїми процесуальними правами.

Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантоване статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Згідно із ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Нормою ч. 5 ст. 142 ЦПК України, на яку відповідач посилається як на підставу стягнення судових витрат з позивача, передбачено право відповідача заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Таким чином, відповідачка ОСОБА_1 не довела необґрунтованість дій позивачки в даній справі, а також, суд не вбачає суперечливої поведінки сторони в діях по зверненню до суду та залишенні своїх позовних вимог без розгляду. Під час підготовчого провадження у даній справі, судом не визнавалося зловживання сторонами своїми процесуальними правами (ст. 44 ЦПК). Позивач, як і інші сторони даного спору діяли в процесі у відповідності до наданих їм прав, передбачених ст.ст. 43,49 ЦПК України, розпоряджаючись своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд (ч.3 ст.13 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, про відмову відповідачці в стягненні з ОСОБА_2 витрат на професійну правову допомогу в розмірі 10000,00 грн.

Керуючись ст. 4, 5, 7, 13, 44, 120, 127, 141, 142, 260, 270, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Відмовити в ухваленні додаткового рішення про відшкодування відповідачці ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала складена 29 лютого 2024 року.

Суддя: Д.К. Лосєв