Постанова

Іменем України

28 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 619/4720/18

провадження № 61-381св24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 21 вересня 2023 року у складі судді Остропілець Є. Р. та постанову Харківського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року у складі колегії суддів Яцини В. Б., Бурлака І. В., Мальованого Ю. М.

у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність Дергачівського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області, заінтересована особа - ОСОБА_2 , та

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст скарги

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії та бездіяльність Дергачівського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області, у якій зазначив, що 15 жовтня 2020 року постановою Харківського апеляційного суду йому визначено додатковий спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : два тижні влітку за домовленістю з ОСОБА_2 під час його відпустки для спільного відпочинку та оздоровлення сина.

Просив визнати: незаконною (протиправною) бездіяльність державного виконавцяШиян О. А. у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 щодо непризначення місця проведення виконавчих дій з урахуванням початку відпустки стягувача; незаконною та скасувати постанову державного виконавця Шиян О. А. у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 про відкладення проведення виконавчих дій від 01 серпня 2023 року; незаконною бездіяльність державного виконавця після 14 серпня 2023 року (після спливу відкладення проведення виконавчих дій). Також просив зобов`язати державного виконавця вчинити дії для примусового виконання судового рішення відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

21 вересня 2023 року ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвала суду мотивована тим, що під час примусового виконання судового рішення державний виконавець діяла у межах повноважень та у спосіб, що визначений Законом України «Про виконавче провадження», здійснювала заходи примусового виконання судового рішення у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, а належному виконанню судового рішення перешкоджає те, що боржниця разом із сином вимушено перебувають у Німеччині (м. Бремен) у статусі біженців.

13 грудня 2023 року постановою Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 21 вересня 2023 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції правильно виснував, що державний виконавець Шиян О. А. діяла відповідно до вимог статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».

Короткий зміст вимог касаційної скарги

07 січня 2024 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» подав до Верховного Cуду касаційну скаргу, у якій просивухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 21 вересня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення його скарги.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду:

- від 30 листопада 2022 року у справі № 711/8351/20, від 04 липня 2023 року у справі № 761/35081/16-ц, якими визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця з тих підстав, що ним не вчинено всіх передбачених Законом України «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішення суду про встановлення порядку побачення батька з дитиною;

- від 14 червня 2023 року у справі № 548/205/16, якою визнано обґрунтованими доводи заявника про нездійснення державним виконавцем перевірок щодо виконання судового рішення.

Інші доводи учасників справи

13 лютого 2024 року до Верховного Суду надійшов відзив в. о. начальника Дергачівського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Бєльського А. разом із доданими фотокопіями документів.

14 лютого 2024 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» направив Верховному Суду клопотання, у якому просив визнати відзив поданим із порушенням вимог статті 395 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) та не залучати його до матеріалів справи.

24 лютого 2024 року ОСОБА_1 через систему «Електронний суд» направив Верховному Суду додаткові пояснення у справі, у яких просив: не залучати відзив в. о. начальника Дергачівського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Бєльського А. до матеріалів справи; розглянути скаргу заявника за заявленими у пунктах 2-6 скарги вимогами.

Загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення передбачені статтею 183 ЦПК України. Будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити перелік, вказаний у цій статті, та інші відомості, що вимагаються цим Кодексом.

Згідно з частиною четвертою статті 395 ЦПК України до відзиву додаються докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

За приписами частини другої статті 174 ЦПК України відзив є заявою по суті справи.

У частині четвертій статті 183 ЦПК України закріплено, що суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

В. о. начальника Дергачівського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Бєльський А. не надав доказів надсилання копії відзиву іншим учасникам справи, тому поданий відзив на касаційну скаргу належить повернути заявнику без розгляду.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

29 січня 2024 року ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 619/4720/18 та витребувано її із Дергачівського районного суду Харківської області.

У лютому 2024 року справа № 619/4720/18 надійшла до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що на виконанні Дергачівського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавчий лист № 619/4720/18 від 06 липня 2021 року, виданий Дергачівським районним судом Харківської області про визначення ОСОБА_1 додаткового способу участі у спілкуванні та вихованні малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : два тижні влітку, за домовленістю з ОСОБА_2 під час відпустки батька, для спільного з батьком відпочинку та оздоровлення сина.

24 квітня 2022 року боржниця ОСОБА_2 направила на електронну адресу відділу виконавчої служби електронний лист, у якому зазначила, що у зв`язку з військовою агресію рф проти України та систематичними ракетними обстрілами м. Харкова, у тому числі смт Мала Данилівка, реальною загрозою життю і здоров`ю дитини, за рекомендацією батька, вона разом з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покинули територію України і виїхали до Німеччини.

11 травня 2023 року державним виконавцем винесена постанова № НОМЕР_3 про відкриття виконавчого провадження, яка направлена сторонам виконавчого провадження рекомендованою кореспонденцією з повідомленням про вручення.

11 травня 2023 року державним виконавцем винесено постанови про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження у розмірі 269,00 грн та виконавчого збору у розмірі 13 400,00 грн.

18 травня та 07 липня 2023 року державним виконавцем сформовано та направлено вимогу щодо стану рахунків боржниці.

02 липня 2023 року до відділу виконавчої служби надійшла заява від стягувача ОСОБА_1 про хід виконання вчинених дій та прийнятих рішень щодо примусового виконання судового рішення у справі № 619/4720/18 у виконавчому провадженні № НОМЕР_3 у період з 11 травня по 02 липня 2023 року.

04 липня 2023 року державним виконавцем сформовано запити до Державної фіскальної служби про реєстраційні номери облікових карток платників податків та джерела доходів та щодо наявності у боржниці рахунків у банківських установах; до Міністерства внутрішніх справ України про наявність транспортних засобів, що зареєстровані за боржницею, до Державної прикордонної служби України щодо перетину боржницею державного кордону України.

11 липня 2023 року державним виконавцем направлено рекомендованою кореспонденцією відповідь ОСОБА_1 на заяву від 02 липня 2023 року про хід виконання виконавчого провадження № НОМЕР_3, яку додатково направлено на електронну адресу стягувача.

11 липня 2023 року державним виконавцем направлено рекомендованою кореспонденцією виклики боржнику ОСОБА_2 та стягувачу ОСОБА_1 на 25 липня 2023 року о 12 год для визначення часу та місця побачення стягувача з дитиною.

17 липня 2023 року до відділу виконавчої служби надійшла заява ОСОБА_1 , в якій було повідомлено про проведення виконавчих дій в іншому виконавчому провадженні № 57416300.

20 липня 2023 року до відділу надійшла заява ОСОБА_1 , в якій державного виконавця повідомлено про щорічну відпустку стягувача з 07 по 20 серпня 2023 року.

24 липня 2023 року з метою неупередженого, своєчасного і в повному обсязі виконання рішення суду на електронну адресу боржниці ІНФОРМАЦІЯ_2 направлено вимогу державного виконавця про надання інформації щодо її фактичного місця перебування та реєстрації.

З метою виконання рішення суду на відомі відділу електронні адреси боржниці ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 направлено запити про місце знаходження боржника та сина ОСОБА_3

24 липня 2023 року боржниці державним виконавцем направлено виклик-повідомлення на електронну адресу ІНФОРМАЦІЯ_2

27 липня 2023 року державним виконавцем направлено відповідь на заяву стягувача ОСОБА_1 від 17 липня 2023 року.

Згідно з інформацією Генерального консульства України в Гамбурзі, 29 липня 2023 року ОСОБА_2 зверталась до установи із заявою щодо продовження строку дії паспорта громадянина України для виїзду за кордон, що свідчить про те, що ОСОБА_2 дійсно перетинала кордон України та виїздила до Німеччини.

Неодноразово державним виконавцем було направлено електронні запити до Державної прикордонної служби щодо перетину боржницею державного кордону. Згідно відповіді відсутні дані щодо перетину нею державного кордону.

На адресу боржниці по АДРЕСА_1 рекомендованою кореспонденцією неодноразово були направлені виклики державного виконавця, постанови. Однак вся направлена кореспонденція була повернута до відділу державної виконавчої служби у зв`язку з закінченням терміну зберігання.

31 липня 2023 року на електронну пошту відділу державної виконавчої служби надійшла заява ОСОБА_2 , у якій вона зазначила, що, як вже повідомлялося нею раніше заявою від 24 квітня 2022 року, у зв`язку зі збройною агресією рф проти України та постійними хаотичними ракетними та артилерійськими обстрілами всієї території України, рятуючи сина, вона була змушена покинути територію України.

Повідомила, що на даний час разом з сином ОСОБА_3 вони перебувають у Німеччині (м. Бремен) у статусі біженців, про що надала відповідні документи (посвідчення на право проживання № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 ), тому з`явитися на виклик державного виконавця та бути присутньою при проведенні виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_2 вона не в змозі.

У своїй заяві ОСОБА_2 повідомила, що не може наражати сина на небезпеку, оскільки в Україні продовжено військовий стан, відбуваються воєнні дії, ворог продовжує завдавати ракетних ударів по всій території держави, тому готова надати можливість для побачення ОСОБА_1 з сином ОСОБА_3 на території Німеччини.

01 серпня 2023 року державним виконавцем повідомлено ОСОБА_1 про зазначені обставини як листом на електронну пошту, так і рекомендованою кореспонденцією на адресу: квартира АДРЕСА_3 .

01 серпня 2023 року до відділу державної виконавчої служби надійшла додаткова заява ОСОБА_2 про те, що вона разом із сином перебувають у Німеччині (м. Бремен) у статусі біженців, що підтвердила посвідченнями на право проживання № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , тому бути присутньою при проведенні виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_2 , вона не в змозі, оскільки не може наражати сина на небезпеку, у зв`язку з чим просить відкласти проведення виконавчих дій.

Відповідно до статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають проведенню виконавчих дій (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), або з інших підстав, внаслідок виникнення яких сторони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, виконавець може відкласти проведення виконавчих дій з власної ініціативи або за заявою стягувача чи боржника на строк до 10 робочих днів.

01 серпня 2023 року державним виконавцем винесена постанова про відкладення проведення виконавчих дій, яку направлено стягувачу рекомендованою кореспонденцією та додатково повідомлено телефонним дзвінком.

03 серпня 2023 року на електронну адресу ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 направлено запит державного виконавця про надання підтверджуючих документів, що станом на теперішній час вона дійсно перебуває на території Німеччини (м. Бремен).

03 серпня 2023 року на електронну адресу відділу державної виконавчої служби надійшла відповідь від ОСОБА_2 про те, що для отримання підтверджуючих документів вона звернеться до відповідних органів, в якості доказу надала копію квитка на своє ім`я, який було придбано нею 31 липня 2023 року з ОСОБА_4 до ОСОБА_5 і назад.

03 серпня 2023 року державним виконавцем направлено запит стягувачу про можливість проведення виконавчих дій та побачення з дитиною як додаткового способу спілкування та виховання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час відпустки батька, для спільного відпочинку та оздоровлення сина на території Німеччини у зв`язку з виниклими обставинами, які не залежать від боржника.

08 серпня 2023 року до відділу надійшов запит від стягувача ОСОБА_1 щодо надання інформації про підстави, повноваження та способи проведення виконавчих дій за межами України.

11 серпня 2023 року старшим державним виконавцем Стадніченко Т. О. направлено відповідь ОСОБА_1 на запит від 08 серпня 2023 року.

Державний виконавець Шиян О. А. перебувала у відпустці з 07 по 21 серпня 2023 року згідно із наказом від 21 липня 2023 року.

Позиція Верховного Суду

Згідно з пунктами 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Відповідно до абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги та виснував, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права

У статті 129-1 Конституції України передбачено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України.

Виконання судового рішення відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно зі статтею 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний, зокрема здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Варто враховувати, що виконання рішень про встановлення побачення з дитиною, рішення про усунення перешкод у побаченні з дитиною регламентується спеціальними правилами статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».

За частиною першою та другою цієї статті виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.

Відповідно до пункту 8 розділу ІХ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2832/5) та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником рішення про встановлення побачення з дитиною у час та місці побачення стягувача з дитиною, визначені рішенням або державним виконавцем.

У частині четвертій статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Підстави для зупинення вчинення виконавчих дій визначені у статті 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Зупинення виконавчого провадження - це припинення вчинення виконавчих дій, обумовлене обставинами, що перешкоджають у їх вчиненні, передбаченими у нормах Закону України «Про виконавче провадження», які не можуть бути усунуті ані виконавцем, ані учасниками виконавчого провадження, протягом певного проміжку часу.

Згідно з частиною першою статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини вимагає визначення найкращих інтересів дитини та передбачає, що зв`язки дитини з сім`єю повинні зберігатися, за винятком випадків, коли це може шкодити його здоров`ю та розвитку (рішення у справі «А. В. проти Словенії» від 09 квітня 2019 року).

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця з тих підстав, що під час примусового виконання судового рішення державний виконавець діяла у межах повноважень та у спосіб, що визначений Законом України «Про виконавче провадження»,здійснювала всі заходи примусового виконання судового рішення у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, а належному виконанню судового рішення перешкоджає те, що боржниця разом із сином перебувають у Німеччині (м. Бремен) у статусі біженців, і така обставина є вимушеною, обґрунтованою і тимчасовою.

При цьому враховано найкращі інтереси дитини з огляду на те, що відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» з наступними змінамив Україні діє воєнний стан, а гарантоване статтями 27, 51 Конституції України, Законом України «Про охорону дитинства» право на життя покладає на державу обов`язок його захищати і визначає охорону дитинства в Україні стратегічним загальнонаціональним пріоритетом, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України та ефективності внутрішньої політики держави. З метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, держава встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.

Колегія суддів бере до уваги, що: 1) місто Харків та Харківська область знаходяться в значній близькості до кордону з рф, перебувають під постійною загрозою як ракетних ударів, так і авіаударів й артилерійських обстрілів з різних систем; 2) життя людини, її здоров`я і безпека є найціннішими, проте держава не може повністю їх гарантувати в умовах воєнного стану і рекомендує також самостійно дбати про свою безпеку, зокрема при першій можливості покинути разом із сім`єю небезпечну зону (пункт 1 «Дій населення в умовах надзвичайних ситуацій воєнного характеру», рекомендовані Державною службою України з надзвичайних ситуацій); 3) згідно з правилами перебування в Німеччині AufenthG є обмеження на виїзд із країни протягом тривалого часу.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Колегія суддів таких порушень норм процесуального права судами попередніх інстанцій не вбачає.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржувані ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 183, 395, 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Відзив в. о. начальника Дергачівського відділу Державної виконавчої служби у Харківському районі Харківської області Бєльського Андрія на касаційну скаргу повернути заявнику без розгляду.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 21 вересня 2023 року та постанову Харківського апеляційного суду від 13 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік

А. І. Грушицький

Є. В. Петров