Номер провадження: 22-ц/813/6396/24
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л.М.
Доповідач Коновалова В. А.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

31.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів: Карташова О.Ю., Назарової М.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Держава Україна в особі Національної поліції України, Департаменту патрульної поліції,

розглянувши в порядку спрощеного провадження (без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України) справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , Департаменту патрульної поліції,

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2024 року,

за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Національної поліції України, Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Національної поліції України, Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди, в обґрунтування якого зазначив, що 25.02.2021 року відносно нього прийнято постанову у справі про адміністративне правопорушення, в якій зазначено про порушення п. 12.4 ПДР України та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 255,00 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.06.2021 року, яке залишено без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2021 року, у справі № 522/4116/21 скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП 18 №859037 від 25.02.2021 року, згідно якої ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф у розмірі 255 грн.

Позивач зазначає, що незаконні дії поліцейського щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накладення штрафу; необхідності захисту своїх прав у суді, стали для позивача психотравмуючими, викликали короткочасний легко виражений стан емоційної напруги (погіршення настрою, обурення, почуття несправедливості, неприємні думки, потреба виправдовуватись, порушення працездатності, почуття недовіри), що призвело до завдання моральної шкоди.

Позивач просив суд стягнути з Державного бюджету України на його користь 69600 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Приморський районний суд м. Одеси рішенням від 25 червня 2024 року позов ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Національної поліції України, Департаменту патрульної поліції про відшкодування моральної шкоди, задовольнив частково. Стягнув з держави Україна в особі Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовив.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих i виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд, враховуючи обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних позивачу моральних страждань, взявши до уваги засади розумності, виваженості й справедливості, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2024 року змінити в частині визначення до стягнення розміру компенсації за завдану моральну шкоду, встановивши її в розмірі 69600 грн, поклавши при цьому в основу судового рішення, як належний і допустимий доказ - висновок судово-психіатричної експертизи від 03.11.2021 року №114.11.21, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В апеляційній скарзі Департамент патрульної поліції просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення по справі, яким у задоволені позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що в матеріалах справи міститься висновок судово-психіатричної експертизи від 03.11.2021 року № 114.11.21, згідно якого незаконні дії поліцейського щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, накладення штрафу та захист своїх прав у суді, мали психотравмуючі наслідки, викликали короткочасний легко виражений стан емоційної напруги (погіршення настрою, обурення, почуття несправедливості, неприємні думки, потреба виправдовуватись, порушення працездатності, почуття недовіри). Згідно висновку матеріальний еквівалент моральної шкоди, який з урахуванням того, що шкода завдана службовою особою органу державної влади, держава відшкодовує її у повному обсязі незалежно від вини службової особи, становить 69600 грн.

Суд не обґрунтував в чому полягає неадекватність і недостатність відшкодування у розмірі 69600 грн враховуючи ступінь і тяжкість душевних страждань позивача і їх наслідки, встановлені у висновку судово-психіатричної експертизи.

В апеляційній скарзі Департамент патрульної поліції посилається на те, що що дії інспектора патрульної поліції згідно рішення Приморського районного суду м. Одеси по справі від 25.06.2021 року № 522/4116/21 та постанови П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29.09.2021 року у справі №522/4116/21 не визнанні незаконними.

Судом першої інстанції не враховані доводи відповідача, а саме: шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 Цивільного кодексу України. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій чи бездіяльності цього органу чи його посадових осіб, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями чи бездіяльністю і заподіяною шкодою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає цивільну відповідальність за заподіяну шкоду.

Департамент патрульної поліції в апеляційній скарзі також зазначає, що у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.

(2) Позиція інших учасників справи

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.07.2024 року відкрито апеляційне провадження і відповідачам роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги Департамент патрульної поліції отримав 30.07.2024 року о 18:49 годині, в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги Національна поліція України отримала 26.07.2024 року о 17:40 годині та 16.07.2024 року о 15:25 годині відповідно, в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

Копію ухвали про відкриття провадження ОСОБА_1 отримав 26.07.2024 року о 17:40 годині в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Департамент патрульної поліції звернувся до Одеського апеляційного суду з відзивом на апеляційну скаргу, який обґрунтований тим, що висновок експерта у вказаній справі не відповідає дійсним обставинам як справи про притягнення до адміністративної відповідальності так і адміністративної справи, більш того при проведенні експертизи експертом застосовано методики, які не застосовуються під час проведення експертиз, висновок експерта містить помилки у розрахунках матеріального еквівалента моральної шкоди для позивача, та цілком обґрунтовано не враховувався судом при прийнятті рішення.Вважає, що вказаний висновок судово-психологічної експертизи відповідно до положень статтей 77-79 ЦПК України не може бути взятий до уваги при вирішенні даної справи. Інші докази, які б доводили факт заподіяння моральної шкоди позивачу та обґрунтовували розмір цієї шкоди відсутні.

Національною поліцією України подано до суду відзив, обґрунтований тим, що висновок експерта не відповідає дійсним обставинам як справи про притягнення до адміністративної відповідальності, так і адміністративної справи, що призвело до необґрунтованого визначення розміру завданої моральної шкоди. З вищезазначеного висновку вбачається, що в частині експертного психологічного дослідження, застосовано методики: 1) тест Люшера - реєстраційний код НОМЕР_1 ; 2) методика дослідження самооцінки САН - реєстраційний код 14.1.49; 3) методика PTSD - реєстраційний код 14.1.58.

Так, з метою впорядкування проведення судових експертиз, приведення їх до єдиних висновків на підставі офіційних даних та на вимогу постанови Кабінету Міністрів України від 02.07.2008 № 595 «Про затвердження Порядку атестації та державної реєстрації методик проведення судових експертиз» Кабінетом Міністрів України введено в дію Реєстр методик проведення судових експертиз, який є офіційною електронною базою даних, що ведеться з метою створення інформаційного фонду про наявність методик проведення судових експертиз, які атестовані та рекомендовані до впровадження в експертну практику відповідно до Порядку атестації та державної реєстрації методик проведення судових експертиз.

Відповідно до даних зазначеного Реєстру за посиланням https://rmpse.minjust.gov.ua зазначені вище методики, які внесені в Реєстр за кодами: 14.1.26, 14.1.49, 14.1.58, з 28.01.2021 року не застосовуються.

Також експертом зазначено, що для проведення дослідження ним була використана методика психологічного дослідження за реєстраційним кодом 14.1.75. Основою вказаної методики є «модифікована» (за словами авторів) методика встановлення заподіяння моральної шкоди та метод оцінки розміру компенсації спричинених страждань О. М. Ерделевського з його формулою.

Разом з тим, 29.01.2016 року рішенням Координаційної ради з проблем судової експертизи при Міністерстві юстиції України методика Ерделевського О.М. була виключена з Реєстру методик проведення судових експертиз, затверджених наказом Міністерства юстиції України.

Тому вихідна величина, запропонована експертом у 200 розмірів мінімальної заробітної плати для обрахування компенсації моральної шкоди, відповідно до положень статей 77 - 79 ЦПК України не можуть бути взяті до уваги при вирішенні даної справи.

Також відповідач зазначає, що розрахунок грошової компенсації за спричинену моральну шкоду є науково-практичною рекомендацією для визначення характеру та ступеня моральних страждань з урахуванням індивідуально-особистих властивостей підекспертного і суб`єктивних наслідків зазначеної ситуації, ці висновки носять ймовірний характер, а тому при вирішенні про визначення розміру компенсації моральної шкоди мають перевірятися у сукупності з іншими доказами у справі.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.08.2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою департаменту патрульної поліції та ОСОБА_1 , Національній поліції України роз`яснювалось право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції.

Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги ОСОБА_1 отримав 13.08.2024 року о 20:34 годині та 30.07.2024 року о 19:37 годині відповідно, в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

Копію ухвали про відкриття провадження та копію апеляційної скарги Національна поліція України отримала 13.08.2024 року о 20:34 годині та 30.07.2024 року о 19:37 годині відповідно, в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідками.

Копію ухвали про відкриття провадження ДПП отримав 13.08.2024 року о 20:34 годині в особистому кабінеті Електронного суду, що підтверджується довідкою.

Національною поліцією до суду подано пояснення на апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції, в яких зазначено, що належним відповідачем у спірних правовідносинах є держава Україна в особі органу, діями якого завдано шкоду. При цьому, стягнення коштів на відшкодування моральної шкоди безпосередньо з Держави України в особі ДПП є невірним, оскільки кошти підлягають стягненню з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України. Відповідно резолютивна частина судового рішення має визначати стягнення шкоди з держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є вимога про стягнення моральної шкоди у розмірі 69600 грн, тобто ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 х 30 = 90840 грн), тому справа є малозначною в силу прямої вказівки в ЦПК України.

Оскільки справа є малозначною, то розгляд апеляційної скарги проводиться без повідомлення учасників справи відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час та місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи.

Інформація про призначення даної справи до розгляду у апеляційному суді без повідомлення учасників справи завчасно розміщена на офіційному веб-порталі судової влади України.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2021 року по справі № 522/4116/21 встановлено, що вина ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП не доведена, оскільки відповідачем не доведено суду правомірності прийнятого ним рішення.

Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначав виходячи із характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, тяжкість вимушених змін у життєвих i виробничих стосунках позивача, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації.

Взявши до уваги засади розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.02.2021 року о 11 год. 47 хв. на 236 км автодороги М-14 Одеса-Мелітополь-Новоазовськ поліцейським 3-ї роти Управління патрульної поліції в Херсонській області Чванковим Віталієм Володимировичем прийнято постанову у справі про адміністративне правопорушення ДП 18 №859037 відносно ОСОБА_1 , в якій зазначено, що ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Chevroletа», державний номер НОМЕР_2 , 24.02.2021 року о 11 год 47 хв. у населеному пункті м. Олешки перевищив встановлену дозволену швидкість на 24 км/год., тобто рухався зі швидкістю 74 км/год., чим порушив п.12.4ПДРУкраїни та вчинив правопорушення, передбачене ч.1ст.122 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності із накладенням адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 255 грн.

Не погодившись з зазначеною постановою, скаржник звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з адміністративним позовом про скасування зазначеної постанови.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.06.2021 року у справі № 522/4116/21 скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП 18 №859037 від 25.02.2021 року.

Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП 18 № 859037 від 25.02.2021 року, згідно якої ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_3 ) було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено штраф у розмірі 255 грн. скасовано.

Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 29 вересня 2021 року по справі № 522/4116/21 апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2021 року залишено без задоволення. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2021 року залишено без змін.

Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до статей 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

В рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 25.06.2021 року зазначено, що матеріалами не доведена вина ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КУпАП, оскільки відповідачем не доведено суду правомірності прийнятого ним рішення, тому відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності.

Позивач звертаючись до суду про відшкодування моральної шкоди зазначив, що незаконні дії поліцейського щодо притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення, накладення штрафу, необхідності захисту своїх прав у суді, були для позивача психотравмуючими, викликали короткочасний легко виражений стан емоційної напруги (погіршення настрою, обурення, почуття несправедливості, неприємні думки, потреба виправдовуватись, порушення працездатності, почуття недовіри).

Враховуючи викладене, у справі, що переглядається, підставою для відшкодування моральної шкоди є незаконне притягнення позивача постановою серії ДП18 № 859037 від 24.02.2021 року до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 122 КУпАП,яка в подальшому скасована рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.06.2021 року.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18) зазначено, що: «статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення. На підставі пункту 2 частини першої статті 1 цього Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу. Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яке в подальшому закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше)».

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У пункті 3 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Позивач, обґрунтовуючи вимоги в частині моральної шкоди зазначає, що обставини пов`язані з незаконним притягненням до адміністративної відповідальності викликали у нього відчуття приниження, повної безпорадності перед Державою, зневіру у намірах поліцейських дійсно встановити істину; внаслідок описаних подій він був схвильованим, стривоженим, приниженим, зазнав моральних страждань, які полягали у зміні організації способу життя; тривалості часу протягом якого був змушений приймати заспокійливий препарат «Валеріана», дія якого викликає сонливість, докладати значні зусилля щоб довести незаконність дій працівників УПП в Одеській області ДПП, звертатись за допомогою до адвоката та суду. Все це потребувало часу, коштів та спричинило перебування позивача в стані постійного стресу, що в свою чергу сильно відобразилось на особистому житті.

Оскільки рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25.06.2021 року постанова по справі про адміністративне правопорушення серії ДП18 № 859037 від 24.02.2021 року скасована у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 122 ЦПК України, такими діями позивачу завдано моральної шкоди, та свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, у цьому випадку застосуванню підлягає Закон України «Про порядок відшкодування шкоди,завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», так само як і накладення на нього адміністративного стягнення, згодом скасованого.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, на підставі правильно встановлених фактичних обставин справи та належної оцінки поданих сторонами доказів, зробив вірний висновок про наявність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів, вважає висновок суду першої інстанції в частині визначення розміру моральної шкоди обґрунтованим, оскільки враховуючи конкретні обставини справи, наявність душевних страждань позивача, що зумовили порушення, в тому числі, доводити неправомірність складання постанови про адміністративне правопорушення, порушення звичного способу життя, необхідність витрачати час і зусилля для захисту своїх прав у суді, тривалість вимушених змін, глибину завданої моральної шкоди, характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, вимоги розумності і справедливості, тривалості моральних страждань суд першої інстанції правильно визначив розмір шкоди 5000 грн, який є достатнім для відшкодування завданої моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що суд першої інстанції суд не взяв до уваги висновок психологічної експертизи та не надав своєї критичної оцінки вказаному висновку спростовуються як матеріалами справи, так і висновками суду першої інстанції, викладеними у мотивувальній частині рішення суду.

Колегія суддів зауважує, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватись на всебічному, повному й об`єктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності. Разом з цим суд не може обґрунтовувати своє рішення лише висновком експертизи.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (Stankov v. Bulgaria, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року). Саме тому розмір відшкодування моральної шкоди має умовний характер, оскільки немає точних критеріїв майнового вираження душевного болю, спокою, честі, гідності особи, але у будь-якому випадку розмір відшкодування моральної шкоди повинен бути достатнім для задоволення потреб потерпілого і не повинен призводити до його збагачення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Щодо органу з якого підлягає стягненню шкода.

У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21) зазначено, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21) зазначено, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України).

Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 242/4741/16-ц, провадження № 14-515цс19).

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. Тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватися, або номер чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своє суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення.

Приморський районний суд м. Одеси зазначеного не врахував та помилково стягнув на користь позивача моральну шкоду з держави Україна в особі Департаменту патрульної поліції, тому рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2024 року слід змінити в частині зазначення органу з якого підлягає стягненню моральна шкода.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Апеляційний суд вважає, що рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2024 року слід змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення у такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) гривень».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2024 року змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення у такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 (п`ять тисяч) гривень».

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Головуючий В.А. Коновалова

Судді О.Ю. Карташов

М.В. Назарова