Справа № 210/6947/23
Провадження № 2/210/509/24
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 листопада 2024 року Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі головуючого судді Літвіненко Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 24.07.2018 року, за результатами судового розгляду цивільної справи № 211/926/18 Довгинцівським районним судом міста Кривого Рогу було ухвалене Заочне рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на мою користь грошових коштів в розмірі 38810 гривень 43 копійки. Вказане Заочне рішення набрало законної сили.

Отримавши в Довгинцівському районному суді міста Кривого Рогу Виконавчий лист від 24.07.2018 року позивач звернувся до Металургійного відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області з заявою, в якій прохав відкрити виконавче провадження про примусове виконання Заочного рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 24.07.2018 року.

05.10.2018 року державним виконавцем Металургійного відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області була ухвалена Постанова про відкриття виконавчого провадження ВП № 57364996.

В листопаді 2023 року позивач отримав Лист № 28.11-34/242550/17 від 15.11.2023 року за підписом головного державного виконавця Марини Гапонової, в якому зазначено наступне:

«За виконавчим провадженням ВП№ 57364996 відкритого з примусового виконання виконавчого листа № 211/926/18 2/211/1045/18 від 24.07.2018 виданого Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 38810,43 грн. фактично стягнуто та перераховано на користь стягувача ОСОБА_1 борг в сумі 10363,84 грн.

Залишок не сплаченого боргу за ВП№ 57364996 на користь стягувача ОСОБА_1 складає 28446,59 грн.».

Отже, на даний момент відповідач ОСОБА_2 має перед позивачем грошове зобов`язання на суму 28446 гривень 59 копійок, вказане зобов`язання прострочене ним на 62 місяці.

З урахуванням встановлений індексу інфляції на даний момент борг складає 46908 гривень 42 копійок (46908,42 гривень = 28446,59 гривень Х 1,649).

Отже, за період прострочення борг збільшився на 18461 гривню 83 копійки (18461,83 гривня = 46908,42 гривень 28446,59).

З огляду на вищезазначене, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача мають бути стягнуті грошові кошти в розмірі 18461 гривня 83 копійки.

Три проценти річних від суми простроченого зобов`язання складають 853 гривні 39 копійок за один прострочений рік.

Відповідно, три проценти річних від суми простроченого зобов`язання за період з жовтня 2018 року по грудень 2023 року, тобто за п`ять прострочених років, складають 4266 гривень 95 копійок ( 4266,95 гривень = 853,39 гривні Х 5).

З огляду на вищезазначене, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача також мають бути стягнуті грошові кошти в розмірі 4266 гривень 95 копійок.

В підсумку з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача мають бути стягнуті грошові кошти в розмірі 22728 гривень 78 копійок (22728,78 гривень = 18461,83 гривня + 4266,95 гривень), а отже ціна позову теж складає 22728 гривень 78 копійок.

Вартість наданої позивачу адвокатом Голівером П.В. правничої допомоги склала 20000,00 (двадцять тисяч) гривень. Вказана обставина, а також те, що оплата правової допомоги здійснена мною у повному обсязі, підтверджується Договором про надання правової допомоги від 20.11.2023 року, Додатком № 1 до Договору про надання правової допомоги від 20.11.2023 року, квитанцією серії ААК № 456622 від 20.11.2023 року та Розрахунком вартості наданої правової допомоги.

Таким чином, сума судових витрат, які поніс і які очікує понести позивач у зв`язку із судовим розглядом цивільної справи, складає 21073 гривні 60 копійок і складається з витрат на правову допомогу у розмірі 20000,00 гривень та судового збору в розмірі 1073 гривні 60 копійок.

На підставі наведеного вище, позивач просить суд: стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача різницю між сумою простроченого зобов`язання помноженого на встановлений індекс інфляції та сумою простроченого зобов`язання в розмірі 18461 гривня 83 копійки; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача три проценти річних за період з жовтня 2018 року по грудень 2023 року в розмірі 4266 гривень 95 копійок; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача витрати, пов`язані з наданням мені правової допомоги, у розмірі 20000,00 гривень; стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 1073 гривні 60 копійок.

Ухвалою суду від 29 січня 2024 року вирішено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої сторони про інше.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

В судове засідання сторони не викликалися, клопотання учасників провадження до суду про розгляд справи з викликом сторін до судового засідання не надходило.

Відповідачу ОСОБА_2 направлялась копія ухвали суду про відкриття провадження та копія позовної заяви з додатками, однак, вказані поштові відправлення повернулись на адресу суду з відміткою: «за закінченням терміну зберігання».

Відповідач правом на відзив не скористалась.

Суд проводить судове засідання без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 247 ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24.07.2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було задоволено та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , матеріальну шкоду в сумі 16100 гривень 83 коп., витрати по оплаті за послуги експерта в розмірі 1300 гривень 00 коп., моральну шкоду в сумі 10000 гривень 00 коп. та судові витрати: витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000 гривень та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1409 гривень 60 коп.

Вказане рішення суду не скасовано, не оскаржено та набрало законної сили 28.08.2018 року.

На виконання рішення суду ОСОБА_1 було видано виконавчий лист.

Крім того, на виконання рішення суду Металургійним ВДВС міста Кривого Рогу ГТУЮ у Дніпропетровській області, 05.10.2018 року, було відкрито виконавче провадження №57364996, про що свідчить копію відповідної постанови державного виконавця вказаного ВДВС.

Як встановлено з матеріалів справи, в подальшому виконавче провадження №57364996 було передано на виконання до Саксаганського ВДВС у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області.

З відповіді від 15.11.2023 року №2811-34/242550/17 встановлено, що за виконавчим провадженням ВП№ 57364996 відкритого з примусового виконання виконавчого листа № 211/926/18 2/211/1045/18 від 24.07.2018 виданого Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 38810,43 грн. фактично стягнуто та перераховано на користь стягувача ОСОБА_1 борг в сумі 10363,84 грн. Залишок не сплаченого боргу за ВП№ 57364996 на користь стягувача ОСОБА_1 складає 28446,59 грн.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України закріплено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Перевіривши розрахунки позивача, суд погоджується з такими розрахунками та зазначає наступне.

Позивач набув право вимоги до відповідача ОСОБА_2 сплатити борг в розмірі 28446 гривень 59 копійок з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, тобто за період з жовтня 2018 року по грудень 2023 року, а також три проценти річних від простроченої суми.

Згідно даних Державної служби статистики України за період з жовтня 2018 року по грудень 2023 року встановлений індекс інфляції склав 1,649.

З урахуванням встановлений індексу інфляції на даний момент борг складає 46908 гривень 42 копійок (46908,42 гривень = 28446,59 гривень Х 1,649).

Отже, за період прострочення борг збільшився на 18461 гривню 83 копійки (18461,83 гривня = 46908,42 гривень 28446,59).

З огляду на вищезазначене, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача мають бути стягнуті грошові кошти в розмірі 18461 гривня 83 копійки.

Три проценти річних від суми простроченого зобов`язання складають 853 гривні 39 копійок за один прострочений рік.

Відповідно, три проценти річних від суми простроченого зобов`язання за період з жовтня 2018 року по грудень 2023 року, тобто за п`ять прострочених років, складають 4266 гривень 95 копійок ( 4266,95 гривень = 853,39 гривні Х 5).

З огляду на вищезазначене, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача також мають бути стягнуті грошові кошти в розмірі 4266 гривень 95 копійок.

В підсумку з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача мають бути стягнуті грошові кошти в розмірі 22728 гривень 78 копійок (22728,78 гривень = 18461,83 гривня + 4266,95 гривень), а отже ціна позову теж складає 22728 гривень 78 копійок.

Щодо вимог про стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу суд зазначає наступне.

Частиною 1 статті 133ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 3 ст.133ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Приписами ч. 2 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідно до роз`яснень, наведених у п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді регламентовано ЦПК України. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Верховний Суд у постанові від 21 січня 2021 року у справі № 280/2635/20 висловив свою позицію про те, що для цілей відшкодування витрат на правову допомогу заявник може використовувати будь-який документ, який свідчить про фактичне понесення таких витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, правову допомогу ОСОБА_1 у даній справі на підставі договору про надання правової допомоги від 20 листопада 2023 року надавав адвокат Голівер П.В.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано вказаний договір, додаток №1 до Договору про надання правової допомоги від 20.11.2023 року, квитанцію про сплату 20000,00 грн. адвокату Голіверу П.В. ААК №456622 від 20.11.2023 року, розрахунок вартості правової допомоги, копію ордеру серії ДП№349/013, копію свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю №1288 на гр.. ОСОБА_3 .

Верховний суд у складі Касаційного адміністративного суду у постановах від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18 та від 13 грудня 2018 року у справі № 816/2096/17 вказав на те, що від учасника справи вимагаються докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою, а не докази обґрунтування часу, витраченого фахівцем у галузі права, тому достатнім є підтвердження лише кількості такого часу, але не обґрунтування, що саме така кількість часу витрачена на відповідні дії.

Також, Верховний суду у складі Касаційного адміністративного суду у своїй постанові від 16 квітня 2020 року у справі № 727/4597/19 зазначив про те, що аналіз спеціального законодавства щодо діяльності адвоката дає право зробити висновок про те, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при оплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форми такого документа. Урахувавши наведене та той факт, що відкриття власного рахунку не є обов`язком адвоката, ВС дійшов висновку, що адвокат може видати клієнту на його вимогу складений у довільній формі документ (квитанція, довідка, тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 зробила висновок про законність включення «гонорару успіху» адвоката до судових витрат і наголосила на необхідності визначення сторонами розумних меж такого гонорару. ВП ВС виходила із того, що домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом і клієнтом, у межах правовідносин, між якими й може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. Суд зазначив, що в контексті вирішення судом питання про розподіл судових витрат суд повинен оцінювати розумність витрат, їх сумірність із ціною позову та складністю справи.

Також судом враховано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19, відповідно до якої витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

Крім того, при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката. Отже, за умови дотримання визначеної законом процедури попереднього визначення суми судових витрат, а також порядку подання необхідного об`єму доказів на підтвердження понесених витрат, сторона може розраховувати на відшкодування витрат на правничу допомогу в повному розмірі.

Верховний Суд у своїй постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19 зазначив, що розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. Під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Таким чином, беручи до уваги принцип співмірності, слід пам`ятати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності.

З огляду на викладене, з урахуванням складності справи, заявлену позивачем ціну позову, співмірність та пропорційність понесених витрат щодо предмета спору, значення справи для сторін, враховуючи обсяг наданих адвокатом послуг, суд дійшов обґрунтованого висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 гривень, а отже вимоги ОСОБА_1 в цій частині підлягають частковому задоволенню.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

Згідно з вимогами ст. ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Учасники мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до п.1 ч.2, ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.141, 263-265, 279, 289, 354 ЦПК України, ст.ст. 258, 509, 525, 526, 546, 551, 625, 627, 629, 1054 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 різницю між сумою простроченого зобов`язання помноженого на встановлений індекс інфляції та сумою простроченого зобов`язання в розмірі 18461,83 гривень (вісімнадцять тисяч чотириста шістдесят одна гривня, 83 копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 три проценти річних за період з жовтня 2018 року по грудень 2023 року в розмірі 4266,95 гривень (чотири тисячі двісті шістдесят шість гривень, 95 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 сплачений судовий збір в сумі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні, 60 копійок) та витрати пов`язані з наданням правової допомоги в розмірі 10 000,00 гривень (десять тисяч гривень, 00 копійок).

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя: Н. А. Літвіненко