П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2024 року

м. Рівне

Справа № 569/11024/23

Провадження № 22-ц/4815/262/24

Головуючий у Рівненському міському суді

Рівненської області: суддя Першко О.О.

Рішення суду першої інстанції ухвалено 21 листопада 2023 року

в м. Рівне

(фіксування судового засідання за допомогою

звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось).

Повний текст рішення складено 22 листопада 2023 року

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Власик Вікторії Яківни на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 листопада 2023 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Гефест" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування інфляційних втрат та трьох процентів річних від простроченої суми,

в с т а н о в и в :

У червні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Гефест" (далі ТОВ "ФК "Гефест") до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відшкодування інфляційних втрат та стягнення трьох процентів річних від простроченої суми. Мотивуючи свої вимоги, покликалось на те, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (далі АТ " УкрСиббанк) та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого банк надав їй кредит у розмірі 30 000 доларів США зі ставкою за користування кредитом в розмірі 13,9 % річних строком до 15 листопада 2017 року. 16 листопада 2007 року між АТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 укладено договір поруки №158514 на забезпечення вимог виконання кредитного договору. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 вересня 2011 року у справі №2-1311/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АТ "УкрСиббанк" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 16 листопада 2007 року в сумі 266 582,57 гривень. 08 грудня 2011 року між АТ "УкрСиббанк" та Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" (далі - ПАТ "Дельта Банк") було укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами, за умовами якого до ПАТ "Дельта Банк" перейшло право вимоги до ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 16 листопада 2007 року. 07 травня 2019 року між ПАТ "Дельта Банк" та ТОВ "Гефест" укладено договір №1365/К купівлі-продажу майнових прав, відповідно до п. п. 1.1. якого продавець ПАТ "Дельта Банк" передав у власність ТОВ "Гефест" майнові права, які виникли та/або можуть виникнути у майбутньому, зокрема право вимоги до боржників, майнових поручителів та фінансових поручителів, які виникли за укладеними договорами та/або на інших підставах наведених у Додатку №1 до цього Договору. 19 квітня 2021 року ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області у справі №2-1311/11 замінено стягувача у виконавчих провадженнях відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з ПАТ "Дельта Банк" на ТОВ "ФК "Гефест". Однак на час пред`явлення позову судове рішення не виконано, що є підставою для покладення на відповідачів солідарного обов`язку з виплати новому кредитору передбачених ст. 625 ЦК України грошових сум.

Ураховуючи подану в порядку п.2 ч.1 ст. 49 ЦПК України заяву, позивач просив стягнути на свою користь з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно 134 410,58 гривень - 3% річних та інфляційні втрати за невиконання грошового зобов`язання за рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 вересня 2011 року у справі №2-1311/11.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 21 листопада 2023 року позов ТОВ "ФК "Гефест" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ТОВ " на користь ТОВ "ФК "Гефест" 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 33 457,91 гривень та інфляційні втрати у розмірі 95 423,23 гривні.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що з прийняттям судового рішення про стягнення боргу у 2011 році зобов`язання відповідачів сплатити заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 16 листопада 2007 року не припинилося та триває по час розгляду даної справи. Тому кредитор має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України. Разом з тим, визначаючи розмір належних до стягнення з відповідачів суми інфляційних втрат, а також трьох процентів річних від простроченої суми, суд врахував розмір трьох процентів за період з 19 грудня 2017 року до 23 лютого 2022 року та погодився з розрахунком позивача інфляційних втрат за цей період. При цьому зазначив, що позов пред`явлений в межах позовної давності, оскільки його було продовжено у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

На рішення суду представником ОСОБА_1 адвокатом Власик В.Я. подано апеляційну скаргу, де вона покликалась на його незаконність і необґрунтованість, які полягали в порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги, користуючись передбаченим ч. 2 ст. 353 ЦПК України правом викладення заперечень щодо ухвал, які не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, зазначала, що суд незаконно прийняв заяву позивача про зменшення позовних вимог, адже нею змінено підстави та предмет позову, що неприпустимо здійснювати відповідним чином. Тому, на переконання автора апеляційної скарги, справу необхідно розглянути в межах первинно поданої позовної заяви. Згідно з позовною заявою первісної редакції позивач просив стягнути солідарно з відповідачів передбачені ст. 625 ЦК України суми за період з 14 червня 2020 року по 13 червня 2023 року. Проте, ураховуючи законодавчу заборону щодо нарахування передбачених вказаною матеріально-правовою нормою сум в період воєнного стану, до стягнення підлягало 58 277, 04 гривень за період з 14 червня 2020 року по 23 лютого 2022 року. Заявник також зважала на те, що стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача суму в розмірі 152 907,15 гривень є надмірним, оскільки сума даного боргу становить більше 60 % від суми боргу за рішенням суду.

З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції, постановивши ухвалу про залишення заяви ТОВ "ФК "Гефест" щодо зменшення позовних вимог без розгляду та задовольнити позов частково, а саме стягнути з відповідачів на користь позивача солідарно 3 % річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦПК України в розмірі 58 277,04 гривень, якщо суд не знайде підстав для зменшення загального розміру відсотків річних як відповідальності за час прострочення грошового зобов`язання.

Правом надання відзиву позивач не скористався, однак надіслав суду апеляційної інстанції та решті сторін справи письмові пояснення, в яких просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи представника ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Ця відповідальність виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати.

Як було з`ясовано судом, і ці обставини сторонами не заперечуються та визнаються, рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 06 вересня 2011 року в справі №2-1311/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ "УкрСиббанк" заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 16 листопада 2007 року в сумі 266 582,57 гривень.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 квітня 2021 року в справі №2-1311/11, яка набрала законної сили 07 травня 2021 року, замінено стягувача АТ УкрСиббанк" на його правонаступника - ТОВ " ФК "Гефест" у справі №2-1311/11 за позовом АТ "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Спірні відносини між сторонами виникли у зв`язку із реалізацією позивачем свого права на пред`явлення до відповідачів вимог, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

У поданому в червні 2023 року позові АТ "ФК "Гефест" просило стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно 152 709,15 гривень 3% річних та інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання. Розрахунок 3% річних, передбачених ст. 625 ЦК України за порушення зобов`язання з повернення заборгованості за кредитним договором, що зафіксовано в рішенні суду, в розмірі 266 582,57 гривень був розрахований за період з 14 червня 2020 року по 13 червня 2023 року і складав 23 992,43 гривень, а індекс інфляції - 128 716,72 гривень.

У заяві від 17 липня 2023 року позивач зменшив розмір вказаної вимоги до 134 410,58 гривень, де 39 987,35 гривень склало 3% річних, а 95 423,35 гривень - інфляційні втрати, та визначив інший період часу прострочення, а саме з 19 грудня 2017 року по 23 лютого 2022 року.

Повно і правильно з`ясувавши обставини справи, оцінивши наявні докази у їх сукупності та встановивши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягають норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов частково, стягнувши відповідно до ст. 625 ЦК України заборгованість з суми 3% річних та інфляційних втрат в межах позовної давності, обчисленого з урахуванням положень п. 12 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України.

Сума трьох відсотків річних та інфляційних втрат обчислена правильно, а доводи апеляційної скарги їх не спростовують.

Колегією суддів також відхиляються доводи заявника про безпідставність прийняття судом попередньої інстанції заяви про зменшення позовних вимог.

Так, відповідно до п.2 ч.1 ст.49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 06 липня 2023 року, зокрема, прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у цій справі та призначено судове засідання на 11 годину 21 вересня 2023 року.

Заяву про зменшення позовних вимог подано 17 липня 2023 року, а, отже, в межах установленого процесуальним законодавством строку.

Відповідно до правової позиції, викладеної у в постановах Верховного Суду від 10 грудня 2019 року в справі № 923/1061/18, від 19 грудня 2019 року у справі № 925/85/19 та від 23 січня 2020 року у справі № 925/186/19, під збільшенням або зменшенням розміру позовних вимог слід розуміти відповідно збільшення або зменшення кількісних показників за тією ж самою вимогою, яку було заявлено в позовній заяві. Збільшено (чи зменшено) може бути лише розмір вимог майнового характеру.

Всупереч доводам автора апеляційної скарги позивач відповідною заявою не змінив предмет та підстави позову. Так, як підстави позову, а саме прострочення виконання покладеного на відповідачів рішенням суду обов`язку, так й предмет позову покладення на останніх встановленого ст. 625 ЦК України обов`язку сплатити 3 % річних від простроченої суми та інфляційних втрат, залишились незмінними. Позивачем у розумінні наведеної правової позиції змінено лише кількісні показники, а саме період в часі, за який належить стягнути передбачені ст. 625 ЦК України грошові кошти.

У справі, яка переглядається апеляційним судом, відсутні підстави, за яких можливе зменшення суми процентів річних. Тим паче, такі заперечення щодо позовних вимог не були предметом розгляду суду попередньої інстанції, що також спонукає до їхнього відхилення.

Зменшення суми інфляційних втрат є неприйнятним з огляду на законодавство та усталену судову практику.

Незважаючи на те, що згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, однак будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, представник відповідача не надав, а апеляційним судом здобуто не було.

Отже, доводи апеляційної скарги не вказують про скасування оскаржуваного рішення.

Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (пункт 32 рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Пункт 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 367-368, 375, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Власик Вікторії Яківни залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 21 листопада 2023 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В.Хилевич

Судді: С.В. Боймиструк

Н.М. Ковальчук