Справа № 489/4814/24
Провадження № 2-о/489/140/24
РІШЕННЯ

Іменем України

17 липня 2024 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Костюченка Г.С.,

секретаря судового засідання Савкової К.А.,

за участі заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту смерті особи в певний час

встановив:

01 липня 2024 заявник звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , Запорізька область, Пологівській район, село Мала Токмачка.

Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 є матерю загиблого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

25.10.2023 від множинних уламків поранення живота та лівої нижньої кінцівки з ушкодженням крупних кровоносних судин помер ОСОБА_2 , про що було зазначено у лікарському свідоцтві про смерть № 7240 від 27.10.2023. Але при проведенні розтину та заповненні лікарського свідоцтва про смерть, судово медичний експерт заповнив графу «дата смерті», зазначивши дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В подальшому лікарську довідку було направлено доВідділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та зазначеною установою було внесено актовий запис про смерть № 2454 від 30.10.2023 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з зазначенням дати смерті « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Також, зазначеною установою було видане Свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_1 від 30.10.2023 року, із зазначенням дати смерті « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

15 квітня 2024 року «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР звернулося до Начальника Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з листом та повідомило,що 03.04.2024 року до відділу судово медичної експертизи трупів та чергових експертів надійшло донесення із військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 від 25.10.2023 № 23/29/2/2-7872, в якому зазначено, що ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_6 поблизу н.п. Мала Токмачка Запорізької області.

На підставі вищевикладеного, вказана у лікарському свідоцтві про смерть № 7240 від 27.10.2023 року дата смерті « ІНФОРМАЦІЯ_4 » є невірною, в дійсності « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Також зазначеним листом «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР просило внести зміни в свідоцтво про смерть, а саме змінити дату смерті з « ІНФОРМАЦІЯ_4 » на « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

07 травня 2024 року ОСОБА_1 звернулася доВідділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про внесення відповідних змін до актового запису про смерть, але 15.05.2024 за вих.. № 23.19-36/695 отримала роз`яснення про неможливість внесення змін до актового запису про смерть в зв`язку з відсутністю правових підстав.

Зазначення вірної інформації в актовому записі про смерть сина, а саме дати смерті заважає заявнику реалізувати спадкові та інші цивільні права.

Згідно Ухвали Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02.07.2024 відкрито провадження у цивільній справі в порядку окремого провадження, призначено судове засідання.

В судовому засіданні заявник підтримала заявлені вимоги у повному обсязі.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, повідомлявся судом про розгляд справи належним чином. До суду надав належним чином завірену копію актового запису про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , просив розглянути справу за відсутності представника, не заперечував проти задоволення вимог заявника.

Суд, вислухавши пояснення ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та встановивши фактичні обставини, приходить до наступного.

ОСОБА_1 є матерю загиблого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 .

25 жовтня 2023 року від множинних уламків поранення живота та лівої нижньої кінцівки з ушкодженням крупних кровоносних судин помер ОСОБА_2 , про що було зазначено у лікарському свідоцтві про смерть № 7240 від 27.10.2023. Але при проведенні розтину та заповненні лікарського свідоцтва про смерть, судово медичний експерт заповнив графу «дата смерті», зазначивши дату смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В подальшому лікарське свідоцтво про смерть № 7240 від 27.10.2023 було направлено доВідділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) та зазначеною установою було внесено актовий запис про смерть № 2454 від 30.10.2023 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з зазначенням дати смерті « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Також, зазначеною установою було видане Свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 серії НОМЕР_1 від 30.10.2023 року, із зазначенням дати смерті « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

15 квітня 2024 року «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР звернулося до Начальника Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з листом та повідомило,що 03.04.2024 року до відділу судово медичної експертизи трупів та чергових експертів надійшло донесення із військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 від 25.10.2023 № 23/29/2/2-7872, в якому зазначено, що ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_6 поблизу н.п. Мала Токмачка Запорізької області.

На підставі вищевикладеного, вказана у лікарському свідоцтві про смерть № 7240 від 27.10.2023 року дата смерті « ІНФОРМАЦІЯ_4 » є невірною, в дійсності « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Також зазначеним листом «Запорізьке обласне бюро СМЕ» ЗОР просило внести зміни в свідоцтво про смерть, а саме змінити дату смерті з « ІНФОРМАЦІЯ_4 » на « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

07 травня 2024 року ОСОБА_1 звернулася доВідділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про внесення відповідних змін до актового запису про смерть, але 15.05.2024 за вих.. № 23.19-36/695 отримала роз`яснення про неможливість внесення змін до актового запису про смерть в зв`язку з відсутністю правових підстав.

Дата смерті ОСОБА_2 « ІНФОРМАЦІЯ_4 » підтверджується донесення із військової частини НОМЕР_2 ІНФОРМАЦІЯ_5 від 25.10.2023 № 23/29/2/2-7872, в якому зазначено, що ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_6 поблизу н.п. Мала Токмачка Запорізької області.

Також зазначена інформація викладена у листі Головного управління національної поліції в Запорізькій області від 15.04.2024 № 810/6-2024.

Із заяви вбачається, що встановлення юридичного факту смерті ОСОБА_2 « ІНФОРМАЦІЯ_4 » заявнику необхідно для отримання свідоцтва про смерть із зазначенням вірної дати смерті та подальшого оформлення його цивільних прав.

Із змісту статті 4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

У відповідності до пункту 8 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.

За положеннями статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Пунктами 1, 2 частини 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до статей 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21.06.1971 «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Згідно з роз`ясненнями Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду № 985/0/208-21 від 22.04.2021 року при зверненні до суду осіб із заявами про встановлення факту смерті або народження на тимчасово окупованій території України не вимагається подання до суду письмової відмови органу реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації таких фактів.

Враховуючи наведене та надані заявником докази на підтвердження смерті ОСОБА_2 , суд приходить до висновку, що факт смерті ОСОБА_2 25 жовтня 2023 року є доведеним та підлягає встановленню, а тому заява підлягає задоволенню.

Керуючись статтями 259, 263-265, 315, 317, 319 ЦПК України,суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про встановлення факту смерті особи в певний час задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 Україна, Запорізька область, Пологівській район, село Мала Токмачка.

Внести зміни до актового запису про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , складеного Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) 30 жовтня 2023 року за № 2454, а саме: у графі дата смерті вказати « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Рішення підлягає негайному виконанню.

Рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Оскарження рішення суду не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Ленінський районний суд міста Миколаєва. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 17.07.2024.

Суддя Г.С.Костюченко