Справа № 587/2984/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 вересня 2024 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., за участю секретаря судового засідання Бузової Т.І., представника скаржника ОСОБА_1 , представника Зарічного ВДВС у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Писарєва В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Суми скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції,

В С Т А Н О В И В :

Заявник звернувся до суду з скаргою на дії державного виконавця, зазначаючи, що виконанні у Зарічному відділі ДВС у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №27085439 з примусового виконання виконавчого листа 2-243 від 24.03.2011, виданого Сумським районним судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_2 аліментів па користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи з 07.02.2011. 02 серпня 2024 року представником боржника направлено заяву про здійснення відрахування боргу з заробітної плати та зняття арешту з майна боржника В подальшому, 08 серпня 2024 року боржником отримано листа №4 від Зарічного ВДВС, в якому повідомлено, що 17.07.2024, керуючись статтями 10, 68, 69, 70 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлена на виконання до ВЧ НОМЕР_1 , однак підстави для зняття арешту з майна та скасування постанов про тимчасові обмеження боржника відсутні. Такі дії Зарічного відділу ДВС заявник вважав незаконними, просив визнати неправомірними дії Зарічного відділу ДВС, що виразилися у відмові зняттят арешту з майна, що належить ОСОБА_2 .

В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_5 - підтримала вимоги в повному обсязі.

Представник відділу ДВС ОСОБА_6 вимоги скаржника не визнав, вважаючи, що виконавчі дії були проведенні у відповідності з законом, тому підстав для визнання дії ДВС неправомірними немає. Представник вважав, що скарга на дії державного виконавця є необґрунтованою, дії були вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця і права боржника не були порушені, а отже суд має постановити ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши правові позиції сторін, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що на виконанні у Зарічному відділі ДВС у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває виконавче провадження №27085439 з примусового виконання виконавчого листа 2-243 від 24.03.2011, виданого Сумським районним судом Сумської області про стягнення з ОСОБА_2 аліментів па користь ОСОБА_3 на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи з 07.02.2011.

09.06.2011року державним виконавцем було винесена постанова про відкриття виконавчого провадження і з цього часу почалось примусове стягнення аліментів.

09.12.2019року дитина боржника досягла повноліття, однак через непогашена боргу справа не була закінчена.

05.08.2019, 03.11.2020, 03.02.2021, 13.09.2021, 05.01.2022, 15.08.2022, 29.08.201 року, керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем виносились постанови про арешт коштів боржника.

19.01.2024року, керуючись пунктом 10 розділу 2 XIII «Прикінцеві та перехід положення» Закону України «Про виконавче провадження», розділом XIX Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 № 512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02.04.2012 за № 489/20802 (із змінами), та на підставі відповідної заяви, державним виконавцем винесена постанова про визначення поточного рахунку фізичної особи - боржника у банку для здійснення видаткових операцій, якою визначено рахунок НОМЕР_2 для здійснення видаткових операцій.

03.04.2024року, керуючись статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження" та на підставі відповідної заяви, державним виконавцем винесена постанова про зняття арешту з коштів, якою знято арешт з рахунку (UА 7600721), на який боржник отримує зарплатні виплати.

В подальшому, 08.08.2019 року, керуючись статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження», державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника. При цьому державним виконавцем встановлено, що боржник рішення суду не виконує та має заборгованість за виконавчим провадженням № 27085439 у сумі 96294,08 грн.

08 серпня 2019 року державним виконавцем накладено обтяження в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна на нерухоме майно, номер запису про обтяження: 32745182.

У відповідності з ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У відповідності з ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Станом на 02.09.2024 року заборгованість по ВП 27085439 становить 112 978,72 грн., у тому числі: заборгованість по аліментах 67661,60 грн, сума штрафу 36857,89 грн., виконавчий збір 8 459,23 грн.

Підстави та умови зняття арешту з майна (коштів) боржника визначено нормами ч. 4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», а саме:

1)отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2)надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3)отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4)наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5)відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6)отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7)погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягненця на майно боржника;

8)отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову;

9)підстави, передбачені пунктом 1-2 та підпунктом 2 пункту 10-4 розділу XІІІ "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону;

10)отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".

Тобто, законні підстави для зняття арешту з майна боржника, передбачені вищезазначеною частиною 4 статті 59 Закону України, відсутні.

Доводи скаржника про те, що звернення стягнення на заробітну плату є способом забезпечення виконання зобов`язання, не ґрунтується на законі.

Керуючись пунктом 7 державний виконавець має зняти арешт при погашенні заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

З вказаної норми вбачається, що для зняття арешту мають бути одночасно виконані дві умови: 1) відсутність заборгованості за періодичним платежем; 2) рішення забезпечується в інший спосіб аніж звернення стягнення на майно боржника.

В даному випадку жодна з умов не виконується. Боржник ОСОБА_2 має непогашену заборгованість перед стягувачем та ухиляється від сплати боргу та виконання обов`язків по виконавчому провадженню.

Постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника не може вважатися способом забезпечення виконання зобов`язання.

До того ж з матеріалів виконавчого провадження вбачається, що за боржником вже значиться ухилення від сплати аліментів, результатом якого є накладення арешту на майно.

Також боржник не виконує обов`язки покладені ч.5. ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема: не надає декларацію про доходи та майно,не повідомляє виконавця про зміну місця роботи, що відбувалося неодноразово.

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

Відповідно до частини першої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з частиною п`ятою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається в той самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Як зазначалося вище, відповідно до пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема погашення заборгованості зі сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Забезпечення виконання рішення, яким передбачено стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів, має бути реальним, а не декларативним.

Саме на боржнику лежить тягар доведення, що виконання рішення зі сплати аліментів забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Сплата у певний період заявником аліментів після того, як він допустив наявність заборгованості, не свідчить про те, що виконання рішення є забезпеченим в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника у розумінні пункту 7 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 26 травня 2021 року у справі № 490/6309/16-ц, від 20 грудня 2021 року у справі № 646/7134/19, від 23 вересня 2022 року у справі № 554/1119/21, від 29 січня 2024 року (справа № 645/2710/17, провадження № 61-12783св23).

На момент винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника у розпорядженні державного виконавця були відсутні відомості про те, що виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, зокрема про офіційне працевлаштування боржника та можливість звернення стягнення на його заробітну плату.

Та обставина, що на даний час ( з 22.01.2024 року) боржник перебуває у ЗСУ( ар.с.6) не є підставою для задоволення вимог про зняття арешту з майна, беручи до уваги, що належне боржнику майно не знаходиться в стадії реалізації, а також беручи до уваги, що станом на момент розгляду справи заборгованість по виконавчому провадженню 27085439 становить 112 978,72 грн., у тому числі: заборгованість по аліментах 67661,60 грн, сума штрафу 36857,89 грн., виконавчий збір 8 459,23 грн.

За таких обставин суд приходить до висновку про те, що незняття державним виконавцем арешту з майна боржника з метою забезпечення належного виконання судового рішення про стягнення аліментів на дитину не свідчить про порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі викладеного, керуючись ст. 129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України, ст.ст.1,13,18,56,59 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 447 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - відмовити за її безпідставністю.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Сумського апеляційного суду протягом 15 днів з дня його проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А.Степаненко