Справа № 462/1596/24 Головуючий у 1 інстанції: Постигач О.Б.
Провадження № 22-ц/811/1440/24 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 квітня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

28 лютого 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив присудити на його користь з ОСОБА_1 аліменти у зв`язку з продовженням навчання в твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. щомісячно до досягнення ним двадцяти трьох років або закінчення навчання.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він є сином відповідача ОСОБА_1 , навчається на денній формі навчання відокремленого структурного підрозділу «Технічний фаховий коледж» «Національного університету «Львівська політехніка», яке закінчує у червні 2025 року. Навчання на денній формі навчання позбавляє його можливості додатково працевлаштуватися та отримувати доходи. Інших джерел доходів він не має. Проживає разом із матір`ю. Батько жодної матеріальної допомоги йому не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює, більшу частину доходу отримує неофіційно. В іншому шлюбі батько не перебуває, неповнолітніх дітей або непрацездатних утриманців немає. Просив позов задовольнити.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 11 квітня 2024 року позов задоволено частково.

Вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з 28.02.2024 року і до закінчення ОСОБА_2 навчання, але не довше, ніж до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави 1211 грн. 20 коп. судового збору.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах місячної суми стягнення.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , просив його скасувати і закрити провадження у справі.

Зазначає, що з рішенням не погоджується, оскільки таке постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, через упереджене до нього ставлення головуючого. Вважає, що позивач зловживає своїми процесуальними правами. На його переконання, неправдивим є те, що позивач не має змоги додатково працевлаштуватися з метою отримання доходу, оскільки позивач не надав доказів того, який саме час витрачається ним на навчання, і чи він хоча б раз намагався працевлаштуватися, що судом взагалі не досліджувалося і не встановлювалося.

Додає, що суд не з`ясував матеріальну спроможність як відповідача, так і його колишньої дружини матері позивача, якою разом із позивачем були отримані кошти за продаж квартири відповідачем, які він надав добровільно для безбідного подальшого навчання позивача.

Зауважує, що на його утриманні перебуває донька з малолітньою онукою.

Окрім того, зазначає, що суд вийшов за межі позовних вимог і своїх повноважень, зазначивши у рішенні припущення щодо працездатності відповідача та наявної у нього фізичної можливості надавати допомогу на утримання повнолітнього сина, в тому числі й щодо часткового визнання позову в частині наміру сплачувати позивачу 2000 грн., тоді як дану думку припущення висловив попередній представник відповідача, який підписав одноособово відзив без узгодження з відповідачем.

22.07.2024 року від позивача ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечує доводи та вимоги апелянта.

Зазначив, що проживає разом зі своєю матір`ю, батько жодної матеріальної допомоги не надає, заняття в коледжі тривають з 09:25 до 14:10, тому часу для працевлаштування не залишається. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 13.08.2024 року, є дата складення повного судового рішення 22.08.2023 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

У відповідності до ч.1 ст.199 Сімейного кодексу (далі СК) України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання (ч.2 ст.199 СК).

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч.3 ст.199 СК).

У відповідності до ч.1 ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу.

У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, та інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання, зокрема, другим з батьків (ч.2 ст.200 СК).

Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.

Так, зокрема, статтею 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Аналіз ст.ст.199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Отже, стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Згідно з ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є: ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 17.12.2005 року.

Згідно довідки №20 від 01.02.2024 року, ОСОБА_2 навчається у відокремленому структурному підрозділі «Технічний фаховий коледж Національного університету «Львівська політехніка» з 01.09.2021 року по даний час за спеціальністю 121 «Інженерія програмного забезпечення» денної форми навчання за кошти державного бюджету. Навчання завершує в червні 2025 року.

Відомостей про дохід батьків позивача в матеріалах справи немає.

Разом з тим, у відзиві на позовну заяву відповідач визнавав свій батьківський обов`язок щодо утримання сина на період навчання, проте, просив урахувати, що офіційно не працює, має тимчасові заробітки, дохід від яких є мізерний, однак, розміру доходу відповідач не називає, хворіє (діагноз: післятравматичний деформуючий артроз з підвивихом стопи ІІ ст. ФНС-ІІ ст. консолідовані переломи щиколотків), а тому матеріально спроможний сплачувати аліменти у розмірі 2000 грн. щомісячно.

З урахуванням відсутності відомостей про отримання відповідачем доходу, який він не називає, проте, не заперечує, що такий має, відсутності інформації про витрати, які він несе з огляду на свій стан здоров`я, а також виходячи з принципу рівності обов`язку обох батьків забезпечувати належне утримання свого сина під час навчання, колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром присуджених позивачу аліментів, тому підстав для зміни чи скасування рішення немає.

Доводи відповідача про те, що на його утриманні перебуває повнолітня донька від першого шлюбу з неповнолітньою онукою, а також мати відповідача, яка отримує пенсію, жодними доказами не підтверджені, а тому не враховуються судом.

Інші доводи апеляційної скарги, зокрема, щодо працевлаштування позивача, є безпідставними, оскільки позивач навчається не на заочній, а на денній формі навчання, а долучені до апеляційної скарги медичні обстеження не свідчать про медичні протипоказання до працевлаштування відповідача і не підтверджують матеріальних витрат відповідача у зв`язку з лікуванням, які б мали систематичний характер або були б значними.

Таким чином, підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги позивача, немає, судом не допущено порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для скасування чи зміни рішення, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 11 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 22 серпня 2024 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич