У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" листопада 2024 р.

м. Київ

справа № 755/15104/24

провадження № 2-др/755/167/24

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Галаган В.І., перевіривши дотримання вимог статті 141 ЦПК України при подачі заяви представника позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення додаткових витрат, подані в межах цивільної справи за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту та не обліковану енергію,

УСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2024 року позов Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту та не обліковану енергію- задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» (, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 20) заборгованість за не обліковану електричну енергію за Актом про порушення Правил користування електричною енергією № 003540 від 15.11.2023 року та за Актом про порушення Правил користування електричною енергією № 003685 від 08.04.2024 року на загальну суму 18 088 грн. (вісімнадцять тисяч вісімдесят вісім) гривень 87 копійок, на розрахунковий рахунок НОМЕР_2 Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», МФО 322669. Код . Стягнуто з ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )на користь Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» (, м. Київ, вул. Новокостянтинівська, 20) витрати по сплаті судового збору в сумі 3 028,00 грн. на розрахунковий рахунок НОМЕР_3 у ВТБВ № 10026/0104 філії «Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк», МФО 322669. Код .

14.10.2024 року представником позивача Гаєвою Ю.В. на адресу суду подано заяву, відповідно до якої заявник просить суд вирішити питання про розподіл судових витрат за надання правничої допомоги.

Статтею 270 Цивільного процесуального кодексу України встановлено порядок ухвалення судом додаткового рішення у цивільній справі, відповідно до якого суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Тобто процесуальним законом визначено вичерпний перелік підстав для ухвалення додаткового рішення, однією з яких є невирішення питання про судові витрати разом з ухваленням судового рішення у справі.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено (частина третя, п`ята статті 270 ЦПК України).

Аналізуючи вимоги статті 270 Цивільного процесуального кодексу України, слід дійти висновку, що додаткове рішення може бути ухвалене лише у випадках і за умов, передбачених частиною першою статті 270 ЦПК України; воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 15 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з частинами першою-шостою статті 137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частинами восьмою, дев`ятою статті 141 Цивільного процесуального кодексу України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Таким чином, законодавцем визначено процесуальний наслідок не заявлення до закінчення судових дебатів вимоги на відшкодування судових витрат на правничу допомогу або подання доказів таких витрат із пропуском п`ятиденного строку з моменту винесення рішення у справі. В такому випадку суд залишає заяву сторони про винесення додаткового судового рішення без розгляду.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс-19) та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 17 березня 2020 року в справі № 520/8309/18. Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц «законодавцем визначено процесуальний наслідок незаявлення до закінчення судових дебатів вимоги на відшкодування судових витрат на правничу допомогу або подання доказів таких витрат із пропуском п`ятиденного строку з моменту ухвалення рішення у справі. У такому випадку суд залишає заяву сторони про ухвалення додаткового судового рішення без розгляду».

Велика Палата Верховного Суду вважає, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні. Така практика запроваджена у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, зокрема у постанові від 16 квітня 2019 року у справі № 817/1889/17.

Разом з тим, судом встановлено, що позивачем при подачі позовної заяви до суду та під час судового розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження не було заявлено про розподіл судових витрат на правничу допомогу, тому наявні правові підстави для залишення даної заяви про ухвалення додаткового рішення суду без розгляду.

Керуючись ст.ст. 126, 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення про стягнення додаткових витрат, подані в межах цивільної справи за позовом Приватного акціонерного товариства «ДТЕК Київські електромережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту та не обліковану енергію, - залишити без розгляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасники судового розгляду мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення даної ухвали суду.

Повний текст ухвали суду складено 15 листопада 2024 року.

Суддя: В.І. Галаган