Провадження № 22-ц/801/1657/2024, 22-ц/801/1658/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Рибчинський В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 рокуСправа № 127/25584/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати

у цивільних справах:

судді-доповідача Рибчинського В.П.,

суддів Голоти Л.О., Копаничук С.Г.,

за участі секретаря судового засідання Кобенди Ю.О., позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Дідиченка О.О., представника відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2024 року та на додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 червня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності,

в с т а н о в и в:

У серпні 2023 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності і просила суд встановити факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 20 грудня 2005 року по 05 березня 2009 року; визнати квартиру загальною площею 48,6 кв.м., житловою площею 27,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ; стягнути судові витрати.

Позовні вимоги мотивовані тим, що з 20 грудня 2005 року по 05 березня 2009 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, сторони мали спільний бюджет, плани на майбутнє, постійно відпочивали і подорожували, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права і обов`язки. 11.09.2008 на момент укладення договору купівлі-продажу квартири у АДРЕСА_1 у сторін склались усталені стосунки.

Спільне майно, а саме спірна квартира була придбана сторонами за спільні кошти та оформлено договором іпотеки, який був виплачений сторонами разом в зареєстрованому шлюбі 25.07.2012.

До зареєстрованого сторонами шлюбу, сторони під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу планували неодноразово вагітність та чекали на народження дитини. Оскільки позивач була вагітною від відповідача, але були ускладнення в період вагітності, вони втратили дитину.

В подальшому, 06 березня 2009 року сторони зареєстрували шлюб та від вказаного шлюбу мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як подружжя сторони проживали однією сім`єю спочатку за адресою проживання батьків позивача, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , з 01.09.2008 за адресою АДРЕСА_1 та спільно виховують дитину.

Отже, як вважає позивач, квартира загальною площею 48,6 кв. м., житловою площею 27,5 кв.м. є об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .

З метою визнання майна спільною сумісною власністю необхідно встановити факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 20 грудня 2005 року по 05 березня 2009 року, оскільки позивач та відповідач мають право при поділі майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, отримати рівні частини вказаного майна.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2024 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 червня 2024 року стягнено з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 22000 грн.

Не погоджуючись з такими рішеннями суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2024 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 червня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким заяву про ухвалення додаткового рішення по даній справі залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що з 20 грудня 2005 року по 05 березня 2009 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Також зазначає, що спірна квартира у АДРЕСА_1 була придбана до шлюбу, але знаходилась у іпотечному кредиті, який був погашений в 2012 році, враховуючи, що шлюб між сторонами був укладений 06.03.2009, а розірваний 21.09.2023, таким чином вказує, що погашення іпотеки сплачувалось із сімейного бюджету, відтак спірна квартира є спільною сумісною власністю.

Разом з тим, на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача адвокат Тетева-Родюк І.О. просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2024 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 червня 2024 року залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що 02.09.2008, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Циц Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №1959, відповідач ОСОБА_3 продав належну йому на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 10.11.2006 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Дібровою Л.О., зареєстрованого в реєстрі за №5309, зареєстрованого в КП «Вінницьке об`єднане бюро технічної інвентаризації» 23.11.2006 року записаного в реєстрову книгу під №228 за реєстровим №18/19212, однокімнатну квартиру загальною площею 30,5 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 за 213400 грн., що еквівалентно 44000 доларам США, виходячи із визначеного сторонами курсу валюти за 1 долар США = 4,85 грн. (а.с. 105-106).

В подальшому, 11.09.2008 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Білоус О.Б., зареєстрованого в реєстрі за №2197, відповідач ОСОБА_3 купив за 150 000 грн. двокімнатну квартиру загальною площею 48,6 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8).

Право приватної власності ОСОБА_3 на двокімнатну квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 11.09.2008 у ВООБТІ і записано в реєстрову книгу за №485 за реєстровим №1626/43535 (а.с. 13 на звороті).

11.09.2008, між АТ «Український інноваційний банк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та за умовами якого іпотекою за цим договором забезпечуються вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору №01/0027-2008 від 11.09.2008, укладеного між АТ «Український інноваційний банк» та ОСОБА_3 та додаткових угод до нього, згідно з яким іпотекодержатель на визначених в ньому умовах надає, а іпотекодавець зобовязаний повернути іпотекодержателю в термін до 07.09.2018 кредит в розмірі 12000 доларів США, зі сплатою 15% річних за його користування (а.с. 21-23).

Згідно з довідкою Вінницької філії АТ «Український інноваційний банк» №02-01/1422 від 25.07.2012, у гр. ОСОБА_3 у Вінницькій філії ПАТ «Укрінбанк» станом на 25 липня 2012 року погашено кредит, відсотки та комісії, згідно кредитного договору №01/0027-2008 від 11.09.2008. По даному кредитному договору заборгованість відсутня (а.с. 6).

06.03.2009 було зареєстровано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , актовий запис №418, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 15).

Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с. 7 на звороті).

До 14.02.2006 позивач ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 , прізвище дружини після реєстрації розірвання шлюбу « ОСОБА_8 », що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 (а.с. 104).

Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.09.2023 шлюб між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_8 ), зареєстрований 06.03.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №418 розірвано (а.с. 132-135).

Згідно з довідкою №21, виданою 25.07.2023 ОСББ «Келецька 86», ОСОБА_4 , 1982 р.н., фактично проживає без реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 5 на звороті).

Відповідно до Акту про проживаючих, складеного сусідами ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , зі слів ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_3 (власник), ОСОБА_5 (дочка), ОСОБА_4 (дружина) (а.с. 24).

Позивач ОСОБА_4 зареєстрована з 06.01.1999 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією її паспорта громадянина України (а.с. 10-11).

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований з 29.09.2016 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копією його паспорта громадянина України та довідкою Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради №57542 від 30.08.2023 (а.с. 16-19, 39-40).

Згідно з матеріалами справи, відповідач ОСОБА_3 з квітня 2003 року по квітень 2010 року працював у різних організаціях, місцезнаходження яких у м. Київ, що підтверджується копією трудової книжки відповідача та Витягами з ЄДРПОУ щодо цих товариств роботодавців ОСОБА_3 (а.с. 90-103).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала жодного належного та допустимого доказу, який підтверджував би факт спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства протягом вказаного періоду часу.

Крім того, позивач не надала суду належні та допустимі докази, які підтверджують факт придбання квартири за адресою: АДРЕСА_1 за спільні кошти, а також докази надання позивачкою ОСОБА_4 будь-яких сум на придбання спірної квартири та наявності у неї таких коштів на час придбання ОСОБА_3 спірної квартири.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Частинами першою, другою статті 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя (частина перша статті 36 СК України).

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно.

У постанові Верховного Суду України від 08.06.2016 року у справі провадження № 6-2253цс15 зроблено висновок, що: «особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти; вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди зазвичай встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності; рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти».

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 17.04.2018 року у справі № 490/6060/15, від 10.02.2021 року у справі № 383/49/19.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що: «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Взаємність прав та обов`язків передбачає наявність як у жінки, так і чоловіка особистих немайнових і майнових прав та обов`язків, які можуть випливати, зокрема, із нормативно правових актів, договорів, укладених між ними, звичаїв. Для встановлення цього факту важливе значення має з`ясування місця і часу такого проживання.

У постанові Верховного Суду від 26.07.2022 року у справі № 664/1206/19 указано, що: «проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно».

Відповідно до частини четвертої статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.

Показання свідків та спільні світлини не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду: від 12.12.2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27.02.2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11.12.2019 року в справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24.01.2020 року в справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18).

Наведена судова практика свідчить про те, що питання щодо встановлення факту спільного проживання однією сім`єю вирішується у кожному конкретному випадку, з урахуванням встановлених обставин справи та поданих сторонами доказів.

Щодо виникнення права спільної сумісної власності на майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, то на нього поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Сімейним законодавством передбачено два режими власності подружжя особиста приватна власність дружини, чоловіка, тобто кожного з подружжя, та спільна сумісна власність подружжя.

Відповідно до статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Згідно із положеннями статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до змісту вказаних статей докази для підтвердження тих обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, мають бути належними, допустимими, достовірними і достатніми.

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Позивач, звертаючись з позовом до суду, посилалась на підтвердження факту спільного проживання з 20 грудня 2005 року по 05 березня 2009 року на довідку ОСББ, акт про проживання, спільні із ОСОБА_3 світлини та покази свідків.

Однак, як вірно зазначив суд першої інстанції, належних, достатніх, допустимих і достовірних доказів на підтвердження факту спільного проживання із ОСОБА_3 у заявлений період із веденням спільного господарства та наявності спільного бюджету, позивач суду не надала. Також не надано суду доказів внесення нею будь яких особистих коштів у придбання спірної квартири та здійснення витрат на капітальний ремонт чи утримання вказаного майна.

Також правильним є висновок суду, що показання свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання, та надані позивачкою довідка ОСББ та Акт про проживання не підтверджують спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства протягом вказаного періоду часу.

Між тим, позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі до 14.02.2006 з ОСОБА_7 , а тому в силу ст. 3 СК України вона мала права члена сім`ї ОСОБА_7 як подружжя на підставі шлюбу.

Крім того, позивач не надала суду належні та допустимі докази, які підтверджують факт того, що договір іпотеки, предметом якого є спірна квартира, погашався за рахунок спільних коштів.

Посилання позивача на те, що в 2006 році її дочка відвідувала дитсадок в м. Києві та на медичну документацію щодо ускладнення вагітності та втрати дитини, жодним чином не доводить факт спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу та ведення спільного господарства протягом вказаного періоду часу.

Разом з тим, відповідач довів, що він придбав у власність квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за особисті кошти, належні відповідачеві від продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 , яка була продана за 9 днів до дати придбання квартири по АДРЕСА_4 .

Таким чином, за відсутності достатніх та допустимих доказів на підтвердження обставин, які свідчать про факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 20 грудня 2005 року по 05 березня 2009 року, відсутні і підстави, передбачені статтею 74 СК України, вважати спірну квартиру такою, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги щодо встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання квартири об`єктом спільної сумісної власності.

За таких умов, не підлягає і задоволенню апеляційна скарга в частині оскарження додаткового рішення суду щодо стягнення на користь ОСОБА_3 витрат на правничу допомогу.

Згідно з нормами ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд вважає, що, розглядаючи спір, місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2024 року та додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 червня 2024 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14 травня 2024 року залишити без змін.

Додаткове рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 червня 2024 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено та виготовлено 28 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач: В.П. Рибчинський

Судді: Л.О. Голота

С.Г. Копаничук