ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2024 року місто Чернівці справа №727/8858/23

провадження №22-ц/822/239/24

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.

секретар Собчук І.Ю.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

учасники справи:

позивач ОСОБА_3 ,

відповідач Акціонерне товариство «СенсБанк»

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс-Банк» на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 27 грудня 2023 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Сенс-Банк» , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 про стягнення банківського вкладу та 3% річних, головуючий в суді першої інстанції суддя Літвінова О.Г.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства «Сенс Банк» про захист прав споживачів та стягнення коштів за договором банківського вкладу та 3% річних.

Посилався на те, що 08 лютого 2008 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (назву змінено на АТ «Сенс Банк») в особі начальника його Кіцманського відділення банку Васильковою Г.В., було укладено Договір банківського вкладу №27. Банк відкрив поточний рахунок № НОМЕР_1 та прийняв вклад на суму 10 000,00 гривень з нарахуванням відсотків із сплатою процентів у кінці терміну.

Внесення клієнтом грошових коштів підтверджується банком шляхом видачі розпорядження та договору.

Згідно банківського розпорядження від 11 лютого 2013 року на поповнення вкладу за рахунок відсотків у розмірі 5334,95 грн. загальна сума вкладу після поповнення склала 26746,95 грн.

31 травня 2013 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (назву змінено на АТ «Сенс Банк») в особі начальника його Кіцманського відділення банку Василькової Г.В., було укладено Договір банківського вкладу «Інвестиційний» (депозитний вклад зі сплатою процентів щоквартально - мультивалютний) №27/1. Банк відкрив депозитний вклад «Інвестиційний» з поточним рахунком № НОМЕР_2 на суму 10 000,00 доларів США з нарахуванням відсотків в розмірі 12% річних по дол. США.

Внесення клієнтом грошових коштів підтверджується банком шляхом видачі розпорядження та договору.

В листопаді 2014 року ОСОБА_3 стало відомо про відкриття 21 листопада 2014 року кримінального провадження №0000622 за обвинуваченням колишнього начальника Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 101 ч.3, ст. 191 ч.4, ст. 191 ч.5, ст. 200 ч.2 КК України.

Починаючи з моменту звернення позивача до ПАТ «Укрсоцбанк» про повернення вкладу, внесена ним сума до даного банку у розмірі 26746,95 грн. залишається неповернутою. Основною підставою неповернення коштів є твердження банку, що між сторонами не було укладено договору банківського вкладу, а факт привласнення коштів керівником відділення банку свідчить про наявність деліктних відносин, а тому це питання повинно вирішуватись у межах кримінальної справи.

У грудні Позивач звернувся до відділення ПАТ «Укрсоцбанк» у Чернівцях, де йому було видано 1063,28 доларів США. Решта депозиту в розмірі 8936,72 доларів США Банк відмовився видавати.

Правонаступником активів та зобов`язань АТ «Укрсоцбанк» з 15 жовтня 2019 року стало АТ «Альфа-Банк», яке з 30 листопада 2022 року змінило назву на АТ «Сенс Банк».

Неповернутими залишаються кошти у розмірі 26 746,95 грн. та 8936,72 доларів США.

Оригінали договорів та розпоряджень було долучено до матеріалів кримінального провадження.

Вказував, що у зв`язку із простроченням виконання грошового зобов`язання, згідно ч.2 ст. 625 ЦК України на суму заборгованості у розмірі 26 746,95 грн., з відповідача повинні бути також стягнені інфляційні витрати за весь час прострочення за період з квітня 2017 року по червень 2023 року в розмірі 24 347,11 грн., та 3% річних від простроченої суми за період з 03 квітня 2017 року по 17 серпня 2023 року в розмірі 5 115,63 грн., а всього 56 209,69 грн.

На суму заборгованості у розмірі 8936,72 дол. США, з відповідача повинні бути також стягнені 3% річних від простроченої суми за період з 03 квітня 2017 року по 17 серпня 2023 року в розмірі 1709,24 дол. США., а всього 10645,96 дол. США.

Просив стягнути АТ «Сенс Банк» на його користь гривневий еквівалент 10645,96 доларів США згідно офіційного курсу валют, встановленого НБУ, станом на дату прийняття рішення, що складається з суми неповернутого банківського вкладу у розмірі 8936,72 доларів США та 3% річних згідно ст.625 ЦК України у розмірі 1709,24 доларів США, 56209,69 гривень, що складаються з суми неповернутого вкладу у розмірі 26746,95 гривень, інфляційних витрат у розмірі 24347,11 гривень, 3% річних у розмірі 5115,63 гривень.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 27 грудня 2023 року позов ОСОБА_3 задоволено повністю.

Стягнуто з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_3 гривневий еквівалент 10645,96 доларів США (8936,72 доларів США розмір вкладу та 1709,24 доларів США 3% річних) в сумі 397733,06 гривень, кошти за договором банківського вкладу та 3% річних.

Стягнуто з АТ «Сенс Банк» на користь ОСОБА_3 неповернуті кошти за договором банківського вкладу в сумі 26746,95 гривень, 3% річних в сумі 5115,63 гривень та інфляційні витрат в сумі 24347,11 гривень.

Стягнуто з АТ «Сенс Банк» на користь Держави судовий збір в сумі 4539,42 гривень.

Повний текст рішення складено 05 січня 2024 року.

Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги

Акціонерне товариство «Сенс Банк» в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 27 грудня 2023 року скасувати та прийняти нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Посилалося на те, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що судом першої інстанції невірно застосовано матеріально-правові норми права, оскільки позивачем не вносились кошти на депозитний рахунок, позивачем не надано доказів внесення коштів на депозитний рахунок, зокрема банківської виписки на підтвердження внесення коштів.

Вказує, що договір №27 банківського вкладу від 08 серпня 2008 року та договір №27/1 від 31 травня 2013 року є нікчемним, оскільки не додержана письмова форма укладення такого договору.

Вказує, що з наданого Позивачем розпорядження не вбачається на який саме рахунок вносились вказані ним кошти, не зазначено ідентифікуючих даних Позивача, зокрема в розпорядженні не вказано: платника та отримувача, на який рахунок вносяться кошти, призначення платежу, відсутній підпис касира, не вказано призначення платежу, вказану іншу дату договору.

Вважає, що розпорядження на суму внесення коштів на депозит не можуть бути підтвердженням внесення коштів, оскільки такі розпорядження не можуть бути доказом внесення грошових коштів, зважаючи на положення п.2.2 Розділу IV Інструкції, якою встановлено, що Банк (філія, відділення) здійснює приймання від клієнта готівки національної валюти через операційну касу та за такими прибутковими касовими документами як заявою на переказ коштів.

Судом першої інстанції проігноровано те, що позивач не надав сам договір №27 від 08 лютого 2009 року.

Крім цього, в даній справі не встановлено, що стосовно колишнього начальника відділення ОСОБА_4 винесено обвинувальний вирок, тобто її вина і факти отримання коштів не встановлені.

Також суд не може прийняти як належний доказ висновок експертизи, проведеної в межах досудового розслідування, оскільки немає обвинувального вироку.

Вказує, що суд першої інстанції в порушення вимог ст.ст.257, 251 ЦПК України відмовив банку в задоволенні клопотань про витребування доказів, про залучення третьої особи та зупинення провадження у справі, а також, що позивачем пропущений строк позовної давності, а суд першої інстанції не застосував наслідки її пропуску.

Крім цього, судом першої інстанції неправомірно стягнуто судовий збір в розмірі 4539,42 грн., оскільки суд повинен був стягнути 1% від гривневого еквіваленту стягненої суми станом на день подання позову, а не станом на день ухвалення рішення.

Вважають, що рішення ухвалене судом першої інстанції не відповідає вимогам закону.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , інтереси якого представляє адвокат Тарновецький В.І. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Вказав, що недотримання уповноваженим працівником банку вимог законодавства не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми такого договору і така правова позиція Великої Палати викладена в постанові від 10 квітня 2019 року у справі №463/5896/14-ц.

Вважає що дана справа не є новою і доводи апелянта є помилковими, оскільки практика Верховного Суду на даний час у даній категорії справ тлумачиться виключно на захист прав владників.

Рух апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 31 січня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційного скаргою АТ «Сенс Банк».

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 07 лютого 2024 року у задоволенні клопотання Акціонерного товариства «Сенс-Банк» про залучення третьої особи Міністерства фінансів України про витребування доказів та про зупинення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Сенс-Банк» , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 про стягнення банківського вкладу та 3% річних відмовлено.

Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 07 лютого 2024 року призначено справу до розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

08 лютого 2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника його Кіцманського відділення Василькової Г.В., укладено Договір №27 банківського вкладу (депозитний вклад зі сплатою процентів у кінці терміну) на суму 10 000,00 гривень з нарахуванням відсотків в розмірі 24% річних. Згідно із умовами цього договору депозитний вклад залучається на строк з 08 лютого 2008 року по 08 лютого 2009 року включно (том 1 а.с.21-22).

З копії розпорядження на внесення коштів на депозит від 08 лютого 2008 року, виданого Кіцманським відділенням АКБ «Укрсоцбанк», вбачається, що його видано на виконання умов договору №27 від 08 лютого 2008 року, за яким: дата внесення коштів 08 лютого 2008 року, дата закінчення депозиту 08 лютого 2009 року, строковість депозиту - короткостроковий, сума внесення коштів на депозит 10 000 гривень. Наявні підписи у графах «клієнт ОСОБА_3 , «Начальник Кіцманського відділення Г.В. Василькова ». Дата рахунку 08 лютого 2008 року. Також наявний відтиск печатки каси №1 банку (том 1 а.с.23).

З копії розпорядження на поповнення вкладу за рахунок відсотків від 11 лютого 2008 року, виданого Кіцманським відділенням АКБ «Укрсоцбанк», вбачається, що його видано на виконання умов договору №27, загальна сума вкладу складає 26746,95 грн. Наявні підписи у графах «клієнт ОСОБА_3 , «Начальник Кіцманського відділення Г.В. Василькова». Також наявний відтиск печатки каси банку (том 1 а.с.24).

31 травня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника його Кіцманського відділення Василькової Г.В., укладено Договір №27/1 банківського вкладу «Інвестиційний» (депозитний вклад зі сплатою процентів щоквартально - мультивалютний) з поточним рахунком № НОМЕР_2 на суму 10 000,00 дол. США з нарахуванням відсотків в розмірі 12% річних по дол. США. Згідно із умовами цього договору депозитний вклад залучається на строк з 31 травня 2013 року по 31 травня 2014 року включно. Внесення Клієнтом грошових коштів підтверджується Банком шляхом видачі розпорядження та Договору. На депозитний рахунок додаткові внески допускаються (п.1.3. Договору) (том 1 а.с.25-26).

Згідно копії розпорядження на внесення коштів на депозит від 30 травня 2013 року де дату виправлено на 31 травня 2013 року, виданого Кіцманським відділенням ПАТ «Укрсоцбанк», за яким, вбачається, що ОСОБА_3 вніс на депозит кошти у розмірі 10 000,00 дол. США. Наявні підписи у графах «клієнт ОСОБА_3 , «Начальник Кіцманського відділення Г.В. Василькова» (том 1 а.с.27).

Згідно копії квитанцій №FJB010, №FJB008 позивачу ОСОБА_3 в грудні 2014 року було видано відсотки в сумі 1 063,28 дол. США (том 1 а.с.28, 29).

Судом також встановлено, що згідно обвинувального акту, ОСОБА_4 , обвинувачується, зокрема, в тому, що перебуваючи на посаді начальника Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк», будучи службовою особою, діючи умисно, протиправно, повторно, з корисливих мотивів, використовуючи своє службове становище, в приміщенні Кіцманського відділення №933 ПАТ «Укрсоцбанк», розташованого в АДРЕСА_1 , отримала від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 10000 грн. та 10 000 дол. США для відкриття депозитного рахунку на його ім`я та внесення зазначених коштів на цей рахунок, однак ввірені їй кошти ОСОБА_4 в касу банку не внесла, не відобразила дані операції по обліках банку та, зловживаючи своїм службовим становищем, заволоділа коштами в загальній сумі 26746,95 грн. та 8936,72 дол. США, звернувши їх на свою користь та розпорядившись ними на власний розсуд (том 1 а.с.30-45).

3 метою створення видимості законності своїх дій, ОСОБА_4 , в службовому кабінеті банку склала договір №27 та договір №27/1 банківського вкладу «Інвестиційний» між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 відповідно до якого банк відкриває депозитний рахунок на суму 10000 грн. та 10000 дол. США з нарахуванням відсотків. Дані договори підписала від свого імені, завірила печаткою Кіцманського відділення ПАТ «Укрсоцбанк» «Каса № 1» та передала ОСОБА_3 . Крім цього, ОСОБА_4 , склала розпорядження про внесення коштів на депозит, в якому зазначила, що ОСОБА_3 внесено в банк кошти в зазначених розмірах, підписала розпорядження від свого імені та завірила печаткою ПАТ «Укрсоцбанк» «Каса №l».

Таким чином, в період часу з 08 лютого 2008 року по 31 травня 2013 року ОСОБА_4 , діючи умисно, протиправно, шляхом зловживання своїм службовим становищем, заволоділа коштами ОСОБА_3 в сумі 26746,95 грн., 8936,72 доларів США що згідно курсу НБУ становило всього 98151,34 грн., спричинивши останньому матеріальну шкоду на вказану суму (а.с.30-45).

ОСОБА_3 по даному кримінальному провадженні визнаний потерпілим.

Як вбачається із висновку судово-почеркознавчої експертизи документів №248-К від 10 лютого 2015 року, що проводилась в межах кримінального провадження №0000622, підписи в наступних документах: - договорі банківського вкладу №27 від 08 лютого 2008 року, укладеному між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 , у графах «Від імені Банка», у розділі «Сторона 1. Банк».; - розпорядженні на внесення коштів на вклад від 08 лютого 2008 року, виданому на ім`я ОСОБА_3 , у графах «Начальник Кіцманського відділення», «Керівник операційного підрозділу»; - розпорядженні на поповнення вкладу за рахунок відсотків від 11 лютого 213 року виданому на ім?я ОСОБА_3 , у графах: «Начальник Кіцманського відділення», «Провідний економіст» навпроти прізвища « ОСОБА_4 », « ОСОБА_5 »; - у договорі банківського вкладу №27/1 від 31 травня 2013 року, укладеному між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 , у графах «Від імені Банка», «Начальник відділення ОСОБА_4 »; - розпорядженні на внесення коштів на депозит від 31 травня 2013 року, виданому на ім?я ОСОБА_3 , у графах «Начальник Кіцманського відділення», «Провідний економіст» навпроти прізвища « ОСОБА_4 », « ОСОБА_5 » та біля рукописного запису «Виправленому вірити» - виконані ОСОБА_4 (том 1 а.с.46-53).

За результатами проведеної НДЕКЦ при УМВС України у Чернівецькій області технічної експертизи документів виготовлено висновок №687-К від 14 квітня 2015 року, з якого вбачається, що відбитки печатки «Чернівецька обласна філія акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» *Україна м.Чернівці №609356017» нанесено у наступних документах: - договорі банківського вкладу №27 від 08 лютого 2008 року, укладеному між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 ; - розпорядженні на внесення коштів на вклад від 08 лютого 2008 року, виданому на ім`я ОСОБА_3 нанесені кліше печатки «Чернівецька обласна філія акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк» *Україна м.Чернівці* Укрсоцбанк №609356017 (том 1 а.с.54-67).

За результатами проведеної НДЕКЦ при УМВС України у Чернівецькій області технічної експертизи документів виготовлено висновок №247 від 30 липня 2015 року, з якого вбачається, що відбитки печатки: «м.Київ *Україна*Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» *Кіцманське відділення * Ідентифікаційний код 00039019* КАСА№1» нанесено у наступних документах: - розпорядженні на поповнення вкладу за рахунок відсотків від 11 лютого 213 року виданому на ім?я ОСОБА_3 , - у договорі банківського вкладу №27/1 від 31 травня 2013 року, укладеному між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 , - розпорядженні на внесення коштів на депозит від 31 травня 2013 року, виданому на ім?я ОСОБА_3 нанесені кліше круглої печатки «м.Київ *Україна * Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» *Кіцманське відділення * Ідентифікаційний код 00039019 * КАСА№1» (том 1 а.с.71-75).

06 березня 2015 року Управлінням банківської безпеки у Західному регіоні (м.Львів) Департаменту безпеки ПАТ «Укрсоцбанк» проведено службове розслідування за фактом порушень, допущених співробітниками Кіцманського відділення №933 у Подільському регіоні ПАТ «Укрсоцбанк», які мали місце впродовж 2008-2014 років. Встановлено, що ОСОБА_4 з 2001 року (Наказ №34-ОС від 14.08.2001 року) по теперішній час обіймає посаду начальника Кіцманського відділення №933 Департаменту роздрібних продажів у Подільському регіоні центру роздрібного бізнесу ПАТ «Укрсоцбанк» (том 1 а.с.82-100).

Відповідно до п.34 Посадової інструкції, з якою ОСОБА_4 ознайомлена 28 жовтня 2010 року, до її обов`язків відноситься затвердження підписом документів фінансового, розрахункового характеру, листів, договорів відповідно до наданої довіреності.

Згідно довіреності, ОСОБА_4 надано право від імені Банку укладати договори банківського вкладу на умовах «Правил надання банківських послуг на умовах комплексного банківського обслуговування для клієнтів-фізичних осіб в ПАТ «Укрсоцбанк» шляхом підписання заяв про розміщення депозиту.

Правонаступником АТ «Укрсоцбанку», згідно до відомостей, які містяться в єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань є АТ «Альфа-Банк» з 03 жовтня 2019 року.

Відповідно до копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань АТ «Альфа-Банк» змінило найменування на АТ «Сенс Банк» (том 1 а.с.103-104).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 довів належними та допустимими доказами факт укладення договорів банківського вкладу та внесення ним коштів на депозит, які банком на вимогу вкладника не було повернуто.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України).

Щодо підтвердження факту укладання договорів банківського вкладу

Частинами першою, другою статті 202 ЦК України передбачено,

що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми

та дво- чи багатосторонніми (договори).

Згідно з ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

У письмовій формі належить вчиняти, зокрема правочини між фізичною та юридичною особою (п.2 ст.208 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов

та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,

що звичайно ставляться.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк),

що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму

та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

У частині першій статті 1060 ЦК України зазначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516 (далі Положення № 516), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з пунктом 2.9 глави 2 розділу ІV Інструкції № 174 банк (філія, відділення) зобов`язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (далі Інструкція № 492) банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції № 492); договір банківського рахунку та договір банківського вкладу укладаються в письмовій формі, один примірник договору зберігається в банку, а другий банк зобов`язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції № 492); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції № 492).

Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам і використання коштів за цими рахунками. Зокрема, після пред`явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти

на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ,

що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 1.3 глави 1 розділу IV Інструкції № 174 до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать, зокрема, заява на переказ готівки (додаток 8) та заява на видачу готівки (додаток 10). Цією Інструкцією визначені зразки касових документів, на підставі яких здійснюються приймання і видача готівки з операційної каси. Бланки касових документів виготовляються з урахуванням їх зразків друкарським способом або з використанням комп`ютерної техніки з відображенням обов`язкових реквізитів, передбачених цією Інструкцією, крім грошових чеків, які виготовляються лише друкарським способом. Касові документи мають містити такі обов`язкові реквізити: найменування банку, який здійснює касову операцію, дату здійснення операції, зазначення платника та отримувача, суму касової операції, призначення платежу, підписи платника або отримувача та працівників банку, уповноважених здійснювати касову операцію.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу

з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа,

що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах: від 25 липня 2023 року у справі №718/2329/22, від 19 квітня 2023 року у справі 727/5691/22, від 23 жовтня 2023 року у справі №718/1791/22.

08 лютого 2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника його Кіцманського відділення Василькової Г.В., укладено Договір №27 банківського вкладу (депозитний вклад зі сплатою процентів у кінці терміну) на суму 10 000,00 гривень з нарахуванням відсотків в розмірі 24% річних. Згідно із умовами цього договору депозитний вклад залучається на строк з 08 лютого 2008 року по 08 лютого 2009 року включно (том 1 а.с.21-22).

31 травня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Укрсоцбанк» в особі начальника його Кіцманського відділення Василькової Г.В., укладено Договір №27/1 банківського вкладу «Інвестиційний» (депозитний вклад зі сплатою процентів щоквартально - мультивалютний) з поточним рахунком № НОМЕР_2 на суму 10 000,00 дол. США з нарахуванням відсотків в розмірі 12% річних по дол. США. Згідно із умовами цього договору депозитний вклад залучається на строк з 31 травня 2013 року по 31 травня 2014 року включно. Внесення Клієнтом грошових коштів підтверджується Банком шляхом видачі розпорядження та Договору. На депозитний рахунок додаткові внески допускаються (п.1.3. Договору) (том 1 а.с.25-26).

У матеріалах справи наявні розпорядження ПАТ «Укрсоцбанк» на внесення коштів на депозит та про додаткові внески коштів, які видала та підписала від свого імені, завіряючи печаткою банкою ОСОБА_4 , що відповідно до спірних договорів є підтвердженням внесення клієнтом грошових коштів.

Відповідач в поданій апеляційній скарзі посилається на те, що укладені між позивачем та ПАТ «Укрсоцбанк» договори не відповідають за формою та змістом договорам банківського вкладу, а надані розпорядження на внесення коштів за депозит не відповідають визначеним Національним банком України формам ведення та обліку касових операцій, і не можуть бути належними доказами внесення ОСОБА_3 грошових коштів на рахунок банківської установи на виконання умов цих договорів.

Колегія суддів вважає такі доводи відповідача помилковими.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені

в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У пунктах 66-68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19), на яку також посилається заявник апеляційної скарги, зазначено, що «договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту (частина перша статті 1059 ЦК України). У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним (частина друга цієї статті). Оскільки саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства та/чи умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору. Відкриття відповідних рахунків та облік на них коштів у національній та іноземній валютах, залучених згідно з чинним законодавством від юридичних і фізичних осіб на підставі укладених у письмовій формі договорів банківського вкладу (депозиту), є обов`язком банку. Необлікування банком таких коштів не можна вважатися недодержанням сторонами відповідного договору банківського вкладу (депозиту) його письмової форми».

У справі «Золотас проти Греції» (Zolotas v. Greece) (№ 2) від 29 січня

2013 року Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) зазначив,

що якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати, і якщо він використовує

її на власну користь, банк повинен повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунку нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід`ємні для банківських операцій і пов`язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яку ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР і яка для України набрала чинності 11 вересня 1997 року (далі Конвенція) і є одним з основоположних елементів правової держави («Неждет Сахін і Періхан Шахін проти Туреччини» (Nejdet Sahin and Perihan Sahin v. Turkey), № 13279/05, параграф 56, 20 жовтня 2011 року).

Тобто, позивач правомірно сподівався на належне оформлення вказаних договорів вкладу з відповідачем, а обов`язок забезпечення належного виконання працівниками відповідача посадових інструкцій лежить на банківській установі.

При цьому саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій. Недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу), та неналежне виконання ними своїх посадових обов`язків не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

Вказане узгоджується з правовими висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц, провадження № 14-90цс19, від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц, провадження № 14-703цс19, та від 08 червня 2021 року у справі № 662/397/15-ц, провадження № 14-20цс21.

Крім цього, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 червня 2021 року у справі №662/397/15-ц (провадження № 14-20цс21), не знайшовши підстав для відступу від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-352цс16, наголосила, що в разі пред`явлення позову про стягнення коштів за договорами банківського вкладу, у тому числі відсотків та інфляційних втрат, які не були повернуті вкладнику внаслідок злочину (кримінального правопорушення), вчиненого службовими особами банку, застосуванню до спірних правовідносин між вкладником та банком підлягають норми цивільного законодавства, які регулюють договірні, а не деліктні зобов`язання, оскільки вчинення працівниками банку злочину (кримінального правопорушення) із заволодіння внесеними на депозит коштами не впливає на договірні правовідносини вкладника і банку, не спростовує їх існування та не припиняє їх.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції правильно встановив існування між сторонами договірних відносин, зокрема за договором банківського вкладу №27 від 08 лютого 2008 року та договором банківського вкладу №27/1 від 31 травня 2013 року.

Доводи банку з приводу відсутності в матеріалах справи Договору №27 від 08 лютого 2009 року є безпідставними, оскільки в матеріалах справи наявний Договір банківського вкладу №27 від 08 лютого 2008 року на виконання якого було видано працівником банку розпорядження в якому помилкового вказано, що воно видане на виконання Договору №27 від 08 лютого 2009 року.

Колегія суддів зауважує на тому, що саме банк визначає відповідальних працівників, яким надається право підписувати договори банківського вкладу, оформляти касові документи, а також визначає систему контролю за виконанням касових операцій, недотримання уповноваженими працівниками банку вимог законодавства у сфері банківської діяльності та внутрішніх вимог банку щодо залучення останнім вкладу (депозиту) (зокрема, й через видання документів на підтвердження внесення коштів, які не відповідають певним вимогам законодавства й умовам договору банківського вкладу) не може свідчити про недотримання сторонами письмової форми цього договору.

Колегія суддів враховує, що на момент укладення договору банківського вкладу та видання розпоряджень, завідувач відділення ОСОБА_4 була уповноваженою банком особою на вчинення вказаних дій. Договори та розпорядження у даній справі підписали як позивач та і уповноважена особа банку. Зміст договору банківського вкладу та розпоряджень підтверджують те, що між банком і вкладником виникли договірні відносини.

А тому, описка чи помилка в Договорі, розпорядженні чи номері рахунку не впливають на дійсність правочину, чи відсутність між сторонами правовідносин з розміщення коштів на депозит, а твердження банку є помилковими.

Саме до таких висновків прийшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року у справі №463/5896/14-ц (п.32-34).

Вказані договори у судовому порядку не розірвано, недійсним не визнано, тому їх чинність презюмується (стаття 204 ЦК України).

Тобто позивач має право вимоги до банку про повернення вкладів

за договором банківського вкладу та застосування наслідків, передбачених договором та законом, у разі порушення банком своїх зобов`язань за договором.

Доказів повернення банком позивачу коштів за вкладом матеріали справи не містять.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню. Встановивши факт укладення договорів банківського вкладу, внесення ОСОБА_3 коштів на депозитний рахунок, його подальше поповнення, а також отримання ним нарахованих відсотків за договором, ураховуючи, що вклад на вимогу позивача повернено не було, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення суми банківського вкладу у загальному розмірі 26746,95 гривень та 8936,72 дол. США на користь позивача.

Апеляційний суд зауважує, що питання про ступінь вини працівника банку, який привласнив кошти фізичних осіб (клієнтів), не впливає на обов`язок банку щодо належного виконання взятих на себе зобов`язань

за відповідними договорами.

Отже, посилання апелянта на помилкове врахування районним судом постанови Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року

у справі № 463/5896/14-ц, провадження № 14-90цс19, через відсутність обвинувального вироку відносно ОСОБА_4 є неправильним, адже районний суд урахував й інші висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у цій постанові, а не лише про наявність вироку, які є релевантними для цієї справи.

Щодо стягнення 3% річних та інфляційних втрат відповідно до частини другої статті 625 ЦК України

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3% річних за основу береться прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні.

Колегія суддів зазначає, що 3% річних нараховуються на суму основного боргу без урахування вже нарахованих процентів за користування коштами (див. постанову Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року справі № 757/40017/17-ц (провадження № 61-4249св19)).

У справі, що переглядається: предметом спору є саме вимоги про стягнення коштів за договорами депозитних вкладів, а нарахування 3 % річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України входять до складу грошового зобов`язання, вимоги про стягнення якого нараховані та заявлені у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання про видачу вкладу, на зазначені вимоги позовна давність не поширюється, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем заявлені позовні вимоги в межах строку позовної давності (див. постанову Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 лютого 2022 року у справі № 363/3965/15 (провадження № 61-11520св20).

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК).

Відповідно до статті 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову, тобто, обмежується загальною позовною давністю тривалістю три роки.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) введено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Було запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, було введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Подібний висновок висловлено у постанові Верховного Суду

від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21 (провадження

№ 61-5238св22), від 20 квітня 2023 року у справі №728/1765/21 (провадження №61-6640 св 21).

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що перебіг строку позовної давності у рамках даної справи щодо стягнення 3% річних, що розпочався в квітні 2017 року, не закінчився в квітні 2020 року, оскільки Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності 02 квітня 2020 року, трирічний строк позовної давності було продовжено на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

При цьому, востаннє дію карантину через COVID-19 було продовжено до 30 червня 2023 року постановою КМУ від 25 квітня 2023 року №383. Тобто, з 1 липня 2023 року дію карантину через COVID-19 зупинено.

Проте, відповідно до п.19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Строк дії воєнного стану в Україні продовжувався Указами Президента України з 24 лютого до 25 травня 2022 року; з 25 травня до 23 серпня 2022 року; з 23 серпня до 21 листопада 2022 року; з 21 листопада 2022 року до 19 лютого 2023 року; з 19 лютого до 20 травня 2023 року; з 20 травня до 18 серпня 2023 року; з 18 серпня до 18 листопада 2023 року.

Враховуючи продовження загального строку позовної давності визначеного статтею 257, внаслідок введення карантину (п.12 Перехідних положень ЦК України), а згодом воєнного стану (п.19 Перехідних положень ЦК України), загальний строк позовної давності в 3 три роки, а відповідно і строк по вимогам про стягнення інфляційних втрат та 3% річних продовжено.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з банку на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат, оскільки до грошового зобов`язання зі сплати коштів застосовуються приписи статті 625 ЦК України у разі його невиконання.

Апелянт посилається на те, що відповідно до п. 18 Прикінцевих і Перехідних положень ЦК у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК, отже по аналогії відповідача слід звільнити від відповідальності за ст.625 ЦК.

Колегія суддів вважає такі доводи безпідставними, оскільки до правовідносин, що виникли між сторонами аналогія даного закону не застосовується і зазначені норми не підлягають застосуванню.

Щодо порушення судом норм процесуального права

Дійсно, судом першої інстанції, а в подальшому й судом апеляційної інстанції процесуально з постановленням ухвал судів було відмовлено стороні відповідача в задоволенні поданих клопотань: про залучення третьої особи до участі у справі Міністерство фінансів України; про витребування актуальної інформації про доходи позивача, в тому числі декларації про майновий стан і доходи (податкові декларації); про зупинення провадження до розгляду кримінальної справи.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не зупинив провадження у даній справі до вирішення кримінальної справи та набрання законної сили вироку суду щодо ОСОБА_4 .

Як було зазначено вище з посиланням на постанови Великої Палати Верховного Суду, що вчинення працівником банку злочину (кримінального правопорушення) не впливає на договірні відносини вкладника і банку.

Помилковим є аргумент апеляційної скарги про те, що незалучення судом першої інстанції третіх осіб до розгляду даної справи є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до статті 54 ЦПК України якщо в результаті ухвалення судового рішення сторона може набути право стосовно третьої особи або третя особа може пред`явити вимоги до сторони, така сторона зобов`язана сповістити цю особу про відкриття провадження у справі і подати до суду заяву про залучення її до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. До такої заяви повинні бути додані докази про направлення її копії особі, про залучення якої як третьої особи подана заява.

У разі розгляду справи без повідомлення третьої особи про розгляд справи обставини справи, встановлені судовим рішенням, не мають юридичних наслідків при розгляді позову, пред`явленого стороною, яка брала участь у цій справі, до цієї третьої особи або позову, пред`явленого цією третьою особою до такої сторони.

Наслідки незалучення третьої особи передбачені положеннями статті 54 ЦПК України. Незалучення третьої особи не є підставою для скасування судового рішення відповідно до статті 376 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення норм процесуального права, не впливають на вирішення спору.

В постанові КЦС ВС від 07 жовтня 2020 року у справі № 465/3586/17, від 08 жовтня 2020 року у справі №712/22134/12, від 05 жовтня 2020 року у справі №347/637/18, від 27 жовтня 2020 року у справі №243/11349/18 неодноразово вказував, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2010 року)…».

При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року), через що колегія суддів не вбачає необхідності надавати оцінку решті доводів апеляційної скарги.

З урахуванням вищенаведеного, судом першої інстанції належним чином оцінено наявні у матеріалах справи докази, правильно встановлено фактичні обставини справи та застосовано норми матеріального права.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Так, відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач звільнений від сплати судового збору, таким чином, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Відповідно до частини першої ст.6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати.

Проте суд першої інстанції на наведене належної уваги не звернув та помилково стягнув з відповідача судовий збір виходячи з гривневого еквіваленту від ціни позову станом на день ухвалення рішення, а не станом на день подачі прозову до суду.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4455,18 грн. (10 645, 96 х 36,5686 + 56209,69 х 1%).

За наведених обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору підлягає зміні.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу АТ «Сенс-Банк» задовольнити частково, а рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 27 грудня 2023 року змінити в частині стягнення судового збору та постановити в цій частині нове рішення.

В решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 141, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Сенс Банк» - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 27 грудня 2023 року в частині стягнення судового збору на користь держави змінити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Сенс Банк» на користь держави витрати по сплаті судового збору в розмірі 4455,18 грн.

В решті рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 27 грудня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 29 лютого 2024 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк