ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 619/4434/21 Номер провадження 22-ц/814/754/24Головуючий у 1-й інстанції Гуляєва Г.М. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 22 березня 2023 року ухваленого у складі головуючого судді Гуляєвої Г.М., повний текст судового рішення виготовлено 31.03.2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та встановлення місця проживання дитини; третя особа: Служба у справах дітей Дергачівської районної адміністрації,-

В С Т А Н О В И В :

Зміст позовних вимог

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та встановлення місця проживання дитини; третя особа: Служба у справах дітей Дергачівської районної адміністрації.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 14.08.2019 року шлюб розірвано.

В цьому шлюбі народилась дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 від 12.04.2018 року, виданого Виконавчим комітетом Прудянської селищної ради Дергачівського району. Харківської області. Дитина проживає з матір`ю за адресою АДРЕСА_1 .

В добровільному порядку вирішити питання щодо участі батька у вихованні дитини, та визначенні місця проживання дитини не має можливості, тому ОСОБА_1 звернувся до органу опіки та піклування із заявою про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні із дитиною. Рішенням органу опіки та піклування було визначено ОСОБА_1 спілкуватися із дитиною раз у тиждень у присутності матері, до досягнення дитиною трирічного віку, а після трьох років - без матері.

ОСОБА_3 рішення органу опіки і піклування від 02.06.2020р. не виконує та чинить перешкоди, на телефонні дзвінки не відповідає, зустрічей уникає.

22.10.2021 року ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області провадження по справі відкрито за правилами загального позовного провадження.

02.02.2022 року ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області закрито підготовче провадження по справі.

Розпорядженням Голови Верховного Суду №10/0/9-22 від 16.03.2022 року Котелевському районному суду Полтавської області визначено територіальну підсудність справ Борівського районного суду Харківської області та Дергачівського районного суду Харківської області.

Відповідно до частини 7 статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» відповідне рішення є підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється.

18 листопада 2022 року, згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Котелевського районного суду Полтавської області, справа №619/4434/21 передана головуючому судді Болибоку Є.А.

Рішенням Верховного Суду №32/1/149-22 від 22.11.2022, припинено відрядження судді Дергачівського районного суду Харківської області ОСОБА_5 до Котелевського районного суду Полтавської області з 23.11.2022 року.

Згідно розпорядження керівника апарату Котелевського районного суду Полтавської області №39 від 12.01.2023 року призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючим по справі суддю Гуляєву Г.М.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від 22 березня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та встановлення місця проживання дитини; третя особа: Служба у справах дітей Дергачівської районної адміністрації- задоволено частково.

Визначено способи участі батька у спілкуванні з дитиною - сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлені висновком комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Дергачівської міської ради Харківського району Харківської області від 30.11.2021 року, а саме наступні дні:

- кожну першу і третю суботу та другу і четверту неділю місяця з 10:00 до 18:00 години, без присутності матері, з можливістю відвідувати дитячі розважальні заходи, за попередньою домовленістю з матір`ю, враховуючи стан здоров`я дитини, її думку та бажання.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вказаний спосіб участі у вихованні, спілкуванні з малолітнім сином не суперечитиме інтересам дитини, не перешкоджатиме нормальному розвитку дитини і буде відповідати обсягу обов`язків та прав батьків щодо дитини. При прийнятті рішення суд взяв до уваги висновок Служби у справах дітей Дергачівської міської ради №4200/02-19 від 30.11.2021 року про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову в частині встановлення місця проживання дитини, з ним суд зазначив, що така вимога суперечить усталеному розпорядку життя дитини, так як позивачем не надано суду належних та допустимих доказів невиконання відповідачем обов`язків щодо виховання дитини та догляду за нею.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неправильне встановлення обставин справи, невідповідність висновків, викладених в рішенні обставинам справи, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким визначити місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого АДРЕСА_1 , разом із ним ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_2

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до копії свідоцтва про народження, серія НОМЕР_1 , виданого Виконавчим комітетом Прудянської селищної ради Дергачівського району Харківської області, ІНФОРМАЦІЯ_2 народився ОСОБА_4 , батьком якого є ОСОБА_1 , матір`ю ОСОБА_2 (а.с.7).

Відповідно до висновку Служби у справах дітей Дергачівської міської ради №4200/02-19 від 30.11.2021 року щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Дергачівська міська рада, як орган опіки та піклування, вважає не доцільним визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком, громадянином ОСОБА_1 , який мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 та відповідно до висновку Служби у справах дітей Дергачівської міської ради №4201/02-19 від 30.11.2021 року щодо доцільністі визначення громадянину ОСОБА_1 способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Дергачівська міська рада, як орган опіки та піклування, вважає доцільним визначити ОСОБА_1 наступні дні для участі у вихованні та спілкуванні з його малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: кожну першу і третю суботу та другу і четверту неділю місяця з 10:00 до 18:00 години, без присутності матері, з можливістю відвідувати дитячі розважальні заходи, за попередньою домовленістю з матір`ю, враховуючи стан здоров`я дитини, її думку та бажання.

Задовольняючи частково позовні вимоги місцевий суд виходив з того, що вказаний спосіб участі у вихованні, спілкуванні з малолітнім сином не суперечитиме інтересам дитини, не перешкоджатиме нормальному розвитку дитини і буде відповідати обсягу обов`язків та прав батьків щодо дитини. При прийнятті рішення суд взяв до уваги висновок Служби у справах дітей Дергачівської міської ради №4200/02-19 від 30.11.2021 року про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В частині встановлення місця проживання дитини з позивачем, суд зазначив, що така вимога суперечитиме усталеному розпорядку життя дитини, оскільки ОСОБА_1 не надано суду належних та допустимих доказів невиконання відповідачем обов`язків щодо виховання дитини та догляду за нею.

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

За правилами статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно з частиною першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Стаття 141 СК України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).

Відповідно до положень статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно зі статтею 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Крім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Olsson v. Sweden» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

При цьому, апеляційний суд наголошує, що, визначаючи способи участі батька у спілкуванні та вихованні дитини, потрібно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення певного рішення, зокрема, суд має враховувати, у першу чергу, інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, з урахуванням віку, стану здоров`я, психоемоційного стану.

Відповідачем у справі створюються перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та участі у його вихованні.

Встановивши, що права ОСОБА_1 , як батька порушуються матір`ю дитини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визначення способу участі батька у вихованні і спілкуванні з дитиною шляхом встановлення графіка його побачень з сином.

У постанові Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 753/15487/18 (провадження № 61-18994св19) зазначено, що «відповідно до статті 159 СК України, якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Системний аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Суд першої інстанції, встановивши, що між сторонами склались стосунки, які позбавляють позивача можливості регулярно спілкуватися з дітьми, відповідач чинить перешкоди у спілкуванні батька з дітьми, які проживають з матір`ю, дійшов правильного висновку про доцільність спілкування батька з дітьми без присутності матері».

Встановивши наявність перешкод у вільному спілкуванні між батьком та сином, суд першої інстанції, врахувавши інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків, зробив обґрунтований висновок про визначення способу участі батька у вихованні і спілкуванні з дитиною шляхом встановлення графіка його побачень з сином без присутності матері.

Слід зауважити, що неприязні стосунки між сторонами, не можуть бути підставою для позбавлення права батька на спілкування з дитиною.

Дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

За таких фактичних обставин, коли між батьками існують постійні конфлікти щодо участі у вихованні дитини одного з батьків, побачення дитини з батьком без присутності матері є доцільним та обґрунтованим, оскільки особисті конфліктні відносини між сторонами не повинні порушувати інтереси дитини, заподіювати негативного впливу на неї.

У разі виникнення підстав для твердження про настання негативних наслідків для дитини за результатами спілкування з батьком, відповідач не позбавлена права порушити питання про зміну способу участі батька у вихованні сина.

У справі, яка переглядається, колегія суддів, проаналізувавши зміст судового рішення з точки зору застосування норми права, яка стала підставою для розгляду позову та вирішення справи по суті, дійшла висновку, що судом було ухвалено рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі поданих сторонами доказів, які мають індивідуальний характер.

За вказаних обставин, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини по справі та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.

Суд першої інстанції, з посиланням на висновок Служби у справах дітей Дергачівської міської ради № 4200/02-19 від 30.11.2021 року обґрунтовано відмовив у визначенні місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 оскільки Дергачівська міська рада, як орган опіки та піклування, вважає не доцільним визначати місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком, ОСОБА_1 , який мешкає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно зі статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

Щодо судових витрат

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 22 березня 2023 року- залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2024 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді Т.В. Одринська

В.П. Пікуль