Провадження № 2-зз/947/37/24
УХВАЛА

20.02.2024

Київський районний суд м. Одеси в складі суду:

головуючого судді Луняченка В.О.,

за участі представника заявника адвоката Андрушкевич Т.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про скасування арешту з майна у справі №1512/12072/2012 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про заборону будівельних робіт

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м.Одеси з заявою про скасування арешту та заборони відчуження об`єкту нерухомого майна на 7/20 частин домоволодіння АДРЕСА_1 яка належить на праві власності ОСОБА_1 у зв`язку з залишенням без задоволення заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13.02.2013.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про звідмови у задоволенні заяви виходячи з наступного.

Так у провадженні Київського районного суду перебувала цивільна справа №1512/12072/2012 за позовом ОСОБА_2 ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про заборону будівельних робіт.

Одночасно, під час звернення до суду позивачі надали до суду письмову заяву, по якій просили суд заборонити ОСОБА_1 вчиняти дії, повязані з проведенням будь-яких будівельних та монтажних робіт за адресою: АДРЕСА_1 та накласти арешт на домоволодіння, що належить відповідачеві в розмірі 7/20 частин за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 01.10.2012 року були задоволені вимоги щодо забезпечення позовних вимоги, шляхом заборонити ОСОБА_1 вчиняти дії пов`язані з проведенням будь-яких будівельних та монтажних робіт за адресою: АДРЕСА_1 , а також накладено арешт та заборону відчуження об`єкту нерухомого майна, а саме 7/20 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 13.02.2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м.Одеси від 01.10.12 про забезпечення позову задоволено частково, а саме заяву ОСОБА_2 1 та ОСОБА_3 в частині накладення арешту на 7/20 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 залишено без задоволення, в іншій частині ухвала суду від 01.10.12 року залишена без змін.

Надалі , за результатами розгляду справи судом ухвалою від 10.10.2013 позовну заяву ОСОБА_2 ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про заборону будівельних робіт про заборону будівельних робіт залишено без розгляду та скасовано заборону ОСОБА_1 вчиняти дії, пов`язані з проведенням будь-яких будівельних та монтажних робіт за адресою: АДРЕСА_1 , яка накладена ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 01.10.12 року по цивільній справі № 1512/12072/2012 року.

В частині скасування заборони ухвалу направлено до виконання Першому Київському ВДВС Одеського МУЮ та Другому Київському ВДВС Одеського МУЮ.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, а саме Витягу з Державного реєстру речових прав в реєстрі має місце обтяження на 7/20 частин домоволодіння АДРЕСА_1 власником яких є ОСОБА_1 та підставою обятження є ухвала Київського районного суду м.Одеси від 01.10.2012., яка скасована Київським районним судом м.Одеси ухвалою від 10.10.2013.

Згідно листа Київського ВДВС у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м.Одеса) 17.10.2012 року державним виконавцем відділу винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на 7/20 частин домоволодіння АДРЕСА_2 ( виконавче провадження № 34957704).

06.11.2012 державним виконавцем на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» по вищезазначеному виконавчому провадженню винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, та повідомлено, що питання зняття арешту та заборони відчуження з 7/20 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , власником яких є ОСОБА_1 не вирішувалось.

Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ).

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ).

У відповідності до вимог п.4 ст. 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 25 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом

1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Чинна на дату винесення постанов про повернення виконавчого документу стягувачу редакція Закону України "Про виконавче провадження" (п.2 ч.2 ст. 47) передбачала, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Оскільки судом 10.10.2013 року вже було розглянуто питання щодо скасування заходів забезпечення позову, накладених ухвалою суду від 01.10.2012 у справі 1512/12072/2012, підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про скасування арешту та заборони відчуження об`єкту нерухомого майна на 7/20 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 ( номер запису обтяження 53191655, підстава обтяження: ухвала Київського районного суду м.Одеси №1512/12072/2012) не має, оскільки обтяження застосовано в рамках виконавчого провадження, та законодавством встановлений інший порядок для його скасування.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.158, 258, 353, 354,355 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування арешту та заборони відчуження об`єкту нерухомого майна на 7/20 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 ( номер запису обтяження 53191655, підстава обтяження: ухвала Київського районного суду м.Одеси №1512/12072/2012) - відмовити.

Повна ухвала буде виготовлена судом протягом п`яти днів з дня постановлення її резолютивної частини.

Ухвала може бути оскаржена в Одеський апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 15-денний строк з дня її проголошення в порядку ст. 354 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 26.02.24.

Суддя Луняченко В. О.