АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
25 червня 2024 року
справа № 721/1444/23
провадження 22-з/822/55/24
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Половінкіної Н. Ю.
суддів Кулянди М.І., Перепелюк І.Б.
секретаря Факас А.В.
учасники справи:
відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан»
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Житомирської області Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу м.Києва Клименко Роман Васильович
за заявою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Григоренко Андрій Олександрович, про ухвалення додаткового рішення,
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Григоренко А.О., у грудні 2023 року звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименко Р.В. про захист прав споживача та визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції
Рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 08 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано виконавчий напис, виданий приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. 16 вересня 2020 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» грошових коштів в сумі 22207 грн 80 коп., зареєстрований в реєстрі за номером 47116 таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» на користь держави судовий збір в сумі 1211 грн 20 коп.

Додатковим рішенням Путильського районного суду Чернівецької області від 22 лютого 2024 року стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 13000 грн.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 10 червня 2024 року додаткове рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 22 лютого 2024 року скасовано.

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Григоренко А.О., про стягнення витрат на професійну правничу допомогу задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 8000 грн.

Короткий зміст заяви про ухвалення додаткового рішення

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Григоренко А.О., звернувся з заявою про ухвалення додаткового рішення, яким стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 12000 грн.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 10 червня 2024 року додаткове рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 22 лютого 2024 року скасовано.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 8000 грн.

ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Григоренко А.О., подано до суду клопотання про ухвалення додаткового рішення 13 червня 2024 року.

До клопотання додано акт приймання-передачі №5, складений адвокатом Григоренко А.О. та ОСОБА_1 10 червня 2024 року, звіт про витрачений час на надання правничої допомоги та супутніх витрат, складеного адвокатом Григоренко А.О.

На підставі пункту 5.1, 5.2, 5.5 договору між адвокатом Григоренко А.О. та ОСОБА_1 про надання правової допомоги від 24 березня 2022 року №24-03/22 формою винагороди адвокатом за надання правової допомоги є гонорар.

Вартість правової допомоги за даним договором визначається згідно додатка до договору або додаткових угод до договору, що є невід`ємною частиною договору, та складає суму коштів, сплачених за цим договором замовником адвокату. Визначення суми вартості (розмір гонорару) правової допомоги за певний строк чи конкретну дію або справу здійснюється адвокатом та відображається в акті приймання-передачі правової допомоги (послуг), що складається у двох екземплярах, які направляються адвокатом замовнику. Також адвокат надає замовнику звіт з розшифруванням (переліком) правової допомоги.

При належному виконанні умов цього договору сторони підписують акт приймання-передачі правової допомоги (послуг).

Відповідно до пункту 2 додатку №4 до договору про надання правової допомоги від 24 березня 2022 року №24-03/22, укладеного адвокатом Григоренко А.О. та ОСОБА_1 07 грудня 2023 року, сторони погодили, що гонорар адвоката за надання правової допомоги згідно пункту 1 додатку становить: 2000 грн за одну годину надання правової допомоги адвокатом, тарифікація від 15 хвилин; 2500 грн за забезпечення адвокатом судового представництва замовника у суді першої інстанції або у відповідному суді апеляційної інстанції чи у суді касаційної інстанції, тарифікація від 1 години.

За наслідками надання правничої допомоги адвокатом складається звіт.

За змістом пункту 3 наведеного додатку №4 до договору про надання правової допомоги від 24 березня 2022 року №24-03/22, укладеного адвокатом Григоренко А.О. та ОСОБА_1 07 грудня 2023 року, даний додаток є невід`ємною частиною договору.

За пунктом 2, 3 акту приймання-передачі №5, складеного адвокатом Григоренко А.О. та ОСОБА_1 10 червня 2024 року, адвокатом надана замовнику правнича допомога за договором від 24 березня 2022 року №24-03/22, розмір гонорару за надання правничої допомоги складає 12000 грн.

Перелік правничої допомоги, що була надана адвокатом, а також витрачений час для її надання вказані у звіті, який є додатком №1 до акту.

Згідно із звітом про витрачений час на надання правничої допомоги та супутніх витрат, складеного адвокатом Григоренко А.О., надано правову допомогу з ознайомлення з ознайомлення з апеляційною скаргою та подання відзиву на апеляційну скаргу тривалістю 1 год. 30 хв. вартістю 3000 грн, підготовки та подання заяви про подання доказів витрат на правничу допомогу тривалістю 15 хв. вартістю 500 грн, підготовка та подання заяви про розгляд справи в режимі відеоконференції тривалістю 15 хв, вартістю 500 грн, забезпечення представництва при розгляді апеляційної скарги тривалістю 1 год. вартістю 2500 грн, підготовка та подання письмових пояснень тривалістю 30 хв. вартістю 1000 грн, забезпечення представництва при розгляді апеляційної скарги тривалістю 1 год. вартістю 2500 грн, підготовка та подання клопотання про долучення доказів судових витрат тривалістю 1год. вартістю 2000 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

На підставі п.1, 3, 4 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази давали пояснення, не ухвалено рішення; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Відповідно до п.41 постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання.

Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» передбачено, що апеляційний суд має право ухвалити додаткове рішення за заявою особи, яка бере участь у справі, або з власної ініціативи в разі, якщо він скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове чи змінив його за наявності підстав, передбачених статтею 220 ЦПК.

Постановою Чернівецького апеляційного суду від 10 червня 2024 року не вирішено питання про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано статтею 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішенні від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно з частинами 1, 2 статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частини 1 статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Частинами 1, 3 статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Частинами першою четвертою статті 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частинами першою статті 246 ЦПК України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Зі змісту статей 10 - 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

На підставі частини другої 174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява, відзив на позовну заяву (відзив), відповідь на відзив, заперечення, пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, що викладена в постанові від 14 січня 2019 року у справі №927/26/18, відшкодування судових витрат, у тому числі на професійну правничу допомогу, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. При цьому перевірка цих доказів та надання їм оцінки здійснюється судом у разі дотримання цього порядку, оскільки за інших обставин розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи, не може бути здійснений.

У пункті 53 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Також у пункті 51 зазначеної постанови зроблено висновок, що відсутність у матеріалах справи заяви про намір подати докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення свідчить про відсутність підстав для розгляду поданих документів.

Верховний Суд у постанові (додатковій) від 30 листопада 2022 року у справі № 728/2519/21 звертав увагу, що посилання в касаційній скарзі на розмір витрат, які сторона планує понести у зв`язку з касаційним переглядом справи, не є тотожним із заявою про намір подати докази понесення витрат на професійну правничу допомогу після ухвалення судового рішення у справі.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові (додатковій) від 14 грудня 2022 року у справі № 225/890/21.

Встановлено, що ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Григоренко А.О., подано через систему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи заяву про намір подати докази розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду від 11 квітня 2024 року.

Також ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Григоренко А.О., подано до суду клопотання про ухвалення додаткового рішення 13 червня 2024 року.

Водночас до клопотання додано акт приймання-передачі №5, складений адвокатом Григоренко А.О. та ОСОБА_1 10 червня 2024 року, звіт про витрачений час на надання правничої допомоги та супутніх витрат, складеного адвокатом Григоренко А.О.

Згідно із частинами третьою, четвертою, п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц вказала на виключення ініціативи суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

В постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 14-16723св20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 цього Кодексу).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19.

Товариством з обмеженою відповідальністю «Мілоан» подано через систему «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи клопотання про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення, обгрунтоване неспівмірністю витрат на професійну правову допомогу з реальним обсягом такої допомоги.

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (справа "East/West Alliance Limited" проти України") від 23 січня 2014 року).

У додатковій постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

При цьому, з урахуванням конкретних обставин, зокрема, ціни позову, суд може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 141 ЦПК України. Разом з тим, у частині п`ятій наведеної норми визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правову допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частиною п`ятою, шостою, сьомою статті 141 ЦПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. Договір про надання правової допомоги може вчинятися усно у випадках: 1) надання усних і письмових консультацій, роз`яснень із правових питань з подальшим записом про це в журналі та врученням клієнту документа, що підтверджує оплату гонорару (винагороди); 2) якщо клієнт невідкладно потребує надання правової допомоги, а укладення письмового договору за конкретних обставин є неможливим - з подальшим укладенням договору в письмовій формі протягом трьох днів, а якщо для цього існують об`єктивні перешкоди - у найближчий можливий строк. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Договір про надання правової допомоги може укладатися на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Особливості укладення та змісту контрактів (договорів) з адвокатами, які надають безоплатну правову допомогу, встановлюються законом, що регулює порядок надання безоплатної правової допомоги. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики (стаття 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Згідно із статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону № 5076-VI, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Велика Палата Верховного Суду зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Велика Палата Верховного Суду виснує, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Правомірне очікування стороною, яка виграла справу, відшкодування своїх розумних, реальних та обґрунтованих витрат на професійну правничу допомогу не повинно обмежуватися з суто формалістичних причин відсутності в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги, у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

У разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару, детальний опис робіт під час надання професійної правничої допомоги не є обов`язковим.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19.

На підставі пункту 5.1, 5.2, 5.5 договору між адвокатом Григоренко А.О. та ОСОБА_1 про надання правової допомоги від 24 березня 2022 року №24-03/22 формою винагороди адвокатом за надання правової допомоги є гонорар.

Вартість правової допомоги за даним договором визначається згідно додатка до договору або додаткових угод до договору, що є невід`ємною частиною договору, та складає суму коштів, сплачених за цим договором замовником адвокату. Визначення суми вартості (розмір гонорару) правової допомоги за певний строк чи конкретну дію або справу здійснюється адвокатом та відображається в акті приймання-передачі правової допомоги (послуг), що складається у двох екземплярах, які направляються адвокатом замовнику. Також адвокат надає замовнику звіт з розшифруванням (переліком) правової допомоги.

При належному виконанні умов цього договору сторони підписують акт приймання-передачі правової допомоги (послуг).

Відповідно до пункту 2 додатку №4 до договору про надання правової допомоги від 24 березня 2022 року №24-03/22, укладеного адвокатом Григоренко А.О. та ОСОБА_1 07 грудня 2023 року, сторони погодили, що гонорар адвоката за надання правової допомоги згідно пункту 1 додатку становить: 2000 грн за одну годину надання правової допомоги адвокатом, тарифікація від 15 хвилин; 2500 грн за забезпечення адвокатом судового представництва замовника у суді першої інстанції або у відповідному суді апеляційної інстанції чи у суді касаційної інстанції, тарифікація від 1 години.

За наслідками надання правничої допомоги адвокатом складається звіт.

За змістом пункту 3 наведеного додатку №4 до договору про надання правової допомоги від 24 березня 2022 року №24-03/22, укладеного адвокатом Григоренко А.О. та ОСОБА_1 07 грудня 2023 року, даний додаток є невід`ємною частиною договору.

За пунктом 2, 3 акту приймання-передачі №5, складеного адвокатом Григоренко А.О. та ОСОБА_1 10 червня 2024 року, адвокатом надана замовнику правнича допомога за договором від 24 березня 2022 року №24-03/22, розмір гонорару за надання правничої допомоги складає 12000 грн.

Перелік правничої допомоги, що була надана адвокатом, а також витрачений час для її надання вказані у звіті, який є додатком №1 до акту.

Згідно із звітом про витрачений час на надання правничої допомоги та супутніх витрат, складеного адвокатом Григоренко А.О., надано правову допомогу з ознайомлення з ознайомлення з апеляційною скаргою та подання відзиву на апеляційну скаргу тривалістю 1 год. 30 хв. вартістю 3000 грн, підготовки та подання заяви про подання доказів витрат на правничу допомогу тривалістю 15 хв. вартістю 500 грн, підготовка та подання заяви про розгляд справи в режимі відеоконференції тривалістю 15 хв, вартістю 500 грн, забезпечення представництва при розгляді апеляційної скарги тривалістю 1 год. вартістю 2500 грн, підготовка та подання письмових пояснень тривалістю 30 хв. вартістю 1000 грн, забезпечення представництва при розгляді апеляційної скарги тривалістю 1 год. вартістю 2500 грн, підготовка та подання клопотання про долучення доказів судових витрат тривалістю 1год. вартістю 2000 грн.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає доведеним факт понесення ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу.

Так, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 цього Кодексу).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19.

На підставі пункту 1, 2 частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові на позивача.

З огляду на задоволення позову ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан».

Заслуговують на увагу часткове задоволення касаційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» на додаткове рішення Путильського районного суду Чернівецької області від 22 лютого 2024 року та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в сумі 8000 грн, що становить 62%.

Тому витрати за професійну правничу допомогу в сумі 12000 грн є непропорційними із задоволеними вимогами апеляційної скарги 62%.

З матеріалів справи вбачається надання адвокатом Григоренко А.О. послуг з представництва інтересів клієнта в судовому засіданні 28 травня 2024 року тривалістю 19 хв. з 12:00:10 по 12:18:52, 10 червня 2024 року тривалістю 20 хв. з 09:58:15 до 10:18:56.

У матеріалах справи відсутні докази здійснення адвокатом Григоренко А.О. послуг з підготовки та подання клопотання про долучення доказів судових витрат 10 червня 2024 року тривалістю 1год. вартістю 2000 грн.

Отже, визначений ОСОБА_1 розмір витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції в сумі 12000 грн є завищеним, витрати у зазначеній сумі не можна визнати належно обґрунтованими та співмірними за обставин справи.

Ураховуючи складність справи, надання адвокатом Григоренко А.О. послуг під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції та характер виконаних адвокатом Григоренко А.О. робіт, час, витрачений на виконання відповідних робіт, що становить 3 години, обсяг наданих послуг (подання відзиву на апеляційну скаргу, письмового пояснення, заяв про подання доказів витрат на правничу допомогу, про розгляд апеляційної скарги в режимі відеоконференції), нетривалість розгляду справи, реальність надання адвокатських послуг (їх дійсності та необхідності), а також твердження Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» щодо неспівмірності заявлених вимог, дотримуючись критерію розумності розміру понесених стороною витрат, колегія суддів вважає, що підлягають відшкодуванню ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу, понесені у суді апеляційної інстанції, в сумі 3000 грн.

Керуючись п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Григоренко Андрій Олександрович, про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «Мілоан» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційній інстанції в сумі 3000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення 02 липня 2024 року.

Головуючий Н. Ю. Половінкіна

Судді М. І. Кулянда

І. Б. Перепелюк