ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6602/24 Справа № 207/2176/23 Суддя у 1-й інстанції - Погребняк Т. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Халаджи О. В.

суддів: Космачевської Т.В., Максюти Ж.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами, у письмовому провадженні у м. Дніпро апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 березня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири, (суддя першої інстанції Погребняк Т.Ю.)

В С Т А Н О В И В:

У травні 2023 року позивачка ОСОБА_3 звернулась до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідачки на її користь відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 48007,00 грн., відшкодування моральної шкоди 10000 грн., та судові витрати, 1073,60 грн., судовий збір та 4908,00 грн. витрати на проведення експертизи.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 березня 2024 року позовні вимоги позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 48007 грн. 00 коп. на користь ОСОБА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди у розмірі 4000 грн. 00 коп. на користь ОСОБА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1073(грн. 60 коп. на користь ОСОБА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 витрати пов`язані із проведенням експертизи у розмірі 4908 (грн. 00 коп. на користь ОСОБА_3 .

Із вказаним рішенням суду не погодилась ОСОБА_1 , та через свого представника ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій зазначено, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом першої інстанції не було надано належну оцінку обставинам справи.

Скарга мотивована тим, що ані 26.02.2023 року ані 01.03.2023 року у квартирі відповідачки не відбувалось жодних аварій у системі теплопостачання чи водопостачання. Вказує, що судом не було встановлено коли саме сталося залиття квартири позивачки та хто саме є відповідальним за залиття квартири позивачки.

Наголошує на тому, що Акти про залиття квартири не відповідають вимогам законодавства та були складені з порушенням.

Вказує, що позивачкою не доведено факт заподіяння їй моральних страждань.

ОСОБА_2 , просив рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 березня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Від ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона зазначила, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку.

Також вказує на те, що відповідачкою не спростовано, що залиття квартири сталося внаслідок пориву центрального опалення в квартирі ОСОБА_1

ОСОБА_3 просила оскаржуване рішення залишити без змін.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою «Апеляційне провадження».

Згідно частини.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13.ст.7 ЦПК України, якою передбачено,що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами,якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 63988,60 грн. тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (3028 х 100=302800), а тому справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03 травня 2007 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належить позивачці ОСОБА_3 (арк.с. 39). Право власності згідно Витягу з реєстру права власності на нерухоме майно зареєстровано в Дніпродзержинському бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 21275 в книзі 122 (а.с. 40).

Відповідно до Актів залиття житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 від 28.02.2023 року, від 01.03.2023 року (арк.с.19, 20), складених комісією КП КМР «Добробут» на момент обстеження на стелі та стінах двох кімнат, коридору та ванної кімнати наявні сліди залиття. Згідно інформації аварійної служби міста Кам`янське залиття відбулося внаслідок протікання радіатора централізованого опалення у квартирі АДРЕСА_3 , що знаходиться в зоні відповідальності споживачів мешканців квартири АДРЕСА_3 .

Відповідно до висновку за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження № 1136/03-23 (арк.с. 134-169) розмір завданої позивачці матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири складає 48007 грн. 00 коп.

За проведення експертного будівельно-технічного дослідження позивачкою сплачено 4908 грн., що підтверджується рахунком (арк.с. 36).

Згідно відповіді на адвокатський запит (арк..с. 95) аварійна служба виїжджала за адресою АДРЕСА_4 , де зафіксовано 27.02.2023 порив у системі центрального опалення у квартирі. Було перекрито центральне опалення у рамці керування, злито теплоносій, рекомендовано ремонт, течія радіатора, усувати самостійно.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачка не довела відсутності її вини в даних правовідносинах.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції.

У статті 6 Конвенції вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За частиною першою статті 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до частин першої, четвертої, п`ятої статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 322 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03 травня 2007 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності належить позивачці ОСОБА_3 (арк.с. 39). Право власності згідно Витягу з реєстру права власності на нерухоме майно зареєстровано в Дніпродзержинському бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером 21275 в книзі 122

Відповідно до частин першої-другої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як роз`яснено у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до Актів залиття житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 від 28.02.2023 року, від 01.03.2023 року (арк.с.19, 20), складених комісією КП КМР «Добробут» на момент обстеження на стелі та стінах двох кімнат, коридору та ванної кімнати наявні сліди залиття. Згідно інформації аварійної служби міста Кам`янське залиття відбулося внаслідок протікання радіатора централізованого опалення у квартирі АДРЕСА_3 , що знаходиться в зоні відповідальності споживачів мешканців квартири АДРЕСА_3 .

Відповідно до висновку за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження № 1136/03-23 (арк.с. 134-169) розмір завданої позивачці матеріальної шкоди внаслідок залиття квартири складає 48007 грн. 00 коп.

Згідно відповіді на адвокатський запит (арк..с. 95) аварійна служба виїжджала за адресою АДРЕСА_4 , де зафіксовано 27.02.2023 порив у системі центрального опалення у квартирі. Було перекрито центральне опалення у рамці керування, злито теплоносій, рекомендовано ремонт, течія радіатора, усувати самостійно.

Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України).

Для відповідальності у деліктних правовідносинах має бути наявний склад цивільного правопорушення: шкода; протиправна поведінка особи; причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою; вина особи.

Протиправна поведінка особи може виявлятися у прийнятті нею неправомірного рішення або у неправомірній поведінці (діях або бездіяльності). Протиправною у цивільному праві вважається поведінка, яка порушує імперативні норми права або санкціоновані законом умови договору, внаслідок чого порушуються права іншої особи. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди (постанова Верховного Суду від 04 серпня 2020 року у справі № 925/1478/16).

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності і диспозитивності цивільного процесу, положень ЦК України щодо відшкодування шкоди, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди (постанова Верховного Суду від 27 грудня 2019 року у справі № 686/11256/16-ц).

З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

Проте, будь-яких доказів того, що залиття квартири позивачки відбулося не з вини відповідачки, остання не надала та не спростувала докази, надані позивачкою на підтвердження факту залиття, що відбулося 26.02.2023 року та 01.03.2023 року.

На підтвердження розміру збитків позивачкою було надано висновк експерта за результатами проведення судової будівельної-технічної експертизи № 1136/03-23 від 28.03.2023 року, з якого вбачається, що розмір завданої матеріальної шкоди складає 48 007,00 грн.

Не погодившись з такою вартістю відшкодування, стороною відповідача не заявлялося клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи для визначення вартості заподіяної позивачці шкоди, будь-яких інших доказів стосовно невідповідності визначеної суми матеріальної шкоди стороною відповідача не надано.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Аргументи апеляційної скарги заявника щодо невідповідності актів про залиття квартири вимогам чинного законодавства є непереконливими, оскільки вони містять необхідні реквізити, встановлені Правилами, зазначений акт оцінений судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими процесуальним законом, правильність висновків судів відповідач не спростувала.

Згідно пункту 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76 (надалі - Правила) у разі залиття, аварії комісією за заявою особи складається відповідний акт за зразком, наведеним у додатку 4 до цих Правил. Згідно встановленої форми факт залиття квартири та його наслідки фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньо будинкові системи опалення та водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету, та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. У акті зазначається, де трапилась аварія, описується, що трапилось і які наслідки (що залито, які обсяги робіт, які речі ушкоджено), чітко зазначаються причини залиття надаються висновки про те, що необхідно зробити, хто заподіяв шкоду.

Отже, з наведеного вбачається, що вказані акти складається для фіксування факту залиття квартири та наслідків, які спричинили дане залиття, тобто є доказом у справі щодо відшкодування шкоди заподіяної таким залиттям.

Факт залиття квартири позивачки підтверджується зібраними у справі доказами, які не спростовані відповідачкою у ході розгляду справи.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Позовні вимоги про відшкодування шкоди ОСОБА_3 обґрунтовувала тим, що залиття її квартири завдає їй моральних страждань внаслідок пошкодження майна, виникла внаслідок залиття квартири сирість та пліснява спричинюють незручності та дискомфорт.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди в розмірі 10000,00 грн., суд першої інстанції правильно виходив із встановлених обставин справи, доведеності таких, з урахуванням засад розумності та справедливості. Доводи апеляційної скарги про недоведеність та необґрунтованість розміру відшкодування моральної шкоди є безпідставними.

Встановивши, що позивачка надала належні та достатні докази в обґрунтування своїх вимог щодо заподіяної їй майнової шкоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки матеріальної та моральної шкоди.

Наведені у апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.

Фактично доводи, викладені в апеляційні скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог статті 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша-третя статті 89 ЦПК України).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення було дотримано норми як матеріального так і процесуального права із дослідження всіх обставин справи, які мають значення для правильного її вирішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 березня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: О. В. Халаджи

Т.В. Космачевська

Ж.І. Максюта