МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ________
Справа №521/2718/24
Пр. №2/521/3015/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі - Замниборщ А.С., за участю:

представника позивача - Землякова О.А. ,

представника відповідача - адвоката Горбенко Д.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У лютому 2024 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Вектор Плюс») звернулось до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , посилаючись на те, що 28 листопада 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0 (далі - Кредитний договір №0), за умовами якого останній був наданий кредит в розмірі 69300,00 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 11,3 % річних строком до 28 листопада 2027 року.

28 листопада 2006 рокув забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язаньза Кредитним договором №0 від 28 листопада 2006 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки № 67236 від 28 листопада 2006 року, за умовами якого ОСОБА_3 на добровільних засадах взяла на себе зобов`язання відповідати перед позивачем як солідарний боржник по зобов`язанням ОСОБА_2 , що виникають з умов Кредитного договору №0 від 28 листопада 2006 року.

Крім того, 28 листопада 2006 рокув забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язаньза Кредитним договором №0 від 28 листопада 2006 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено Договір поруки № 67283 від 28 листопада 2006 року, за умовами якого ОСОБА_4 на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання відповідати перед позивачем як солідарний боржник по зобов`язанням ОСОБА_2 , що виникають з умов Кредитного договору №0 від 28 листопада 2006 року.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши позичальнику ОСОБА_2 кредит в розмірі 69300,00 доларів США.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами, за умовами якого ПАТ «Дельта Банк» набув статус нового кредитора, в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 28 листопада 2006 року з усіма забезпечувальними договорами.

За результатами відкритих торгів, 07 червня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс»було укладено Договір про відступлення прав вимоги №1496/К від 07 червня 2019 року, за умовами якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «ФК «Вектор Плюс» належні Банку права вимоги, а новий кредитор ТОВ «ФК «Вектор Плюс» набув право вимоги Банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору (далі-Боржники), включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами, договорами поруки та договорами застави (іпотеки), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором.

Згідно даного договору,ТОВ «ФК «Вектор Плюс» набуло право вимоги, в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 28 листопада 2006 року з усіма забезпечувальними договорами.

Вказував, що заборгованість ОСОБА_2 за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 28 листопада 2006 року складає 3019479,03 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту - 1647560,93 грн.; заборгованість за процентами - 1371919,00 грн.

Стверджував, що у відповідачів також існує непогашена заборгованість за період з 06 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 450612,81 грн., з яких: 3% відсотки річних від простроченої суми - 95051,57 грн.; заборгованість з урахуванням індексу інфляції - 355561,24 грн.

Отже, загальна сума заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 28 листопада 2006 року становить 3470092,74 грн.

Оскільки відповідачі ухиляються від належного виконання своїх зобов`язань, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ТОВ «ФК «Вектор Плюс»загальну суму заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 28 листопада 2006 рокуу розмірі 3470092,74 грн., та витрати по сплаті судового збору в сумі 52051,39 грн.

Ухвалою суду від 29 лютого 2024 року по справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 66).

Ухвалою суду від 29 лютого 2024 року задоволено заяву ТОВ «ФК «Вектор Плюс»про забезпечення позову (а.с.90-92).

Ухвалою суду від 13 червня 2024 року по справі підготовче провадження було закрито, справа призначена до судового розгляду.

Представник ТОВ «ФК «Вектор Плюс», діючий на підставі довіреності від 29 вересня 2023 року в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі (а.с. 101).

Представник відповідачки ОСОБА_2 ,діючий за ордером від 24 квітня 2024 року в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. Раніше надав відзив на позов, в якому просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог та застосувати строк позовної давності (а.с. 118, 119, 127-133).

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про час і місце слухання справи повідомлялись відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ТОВ «ФК «Вектор Плюс» є юридичною особою та діє на підставі Статуту, код за , що підтверджується відповіддю з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань №473504 від 01 березня 2024 року (а.с. 62-65).

Встановлено, що 28 листопада 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено Договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого останній був наданий кредит в сумі 69300,00 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 11,3 % річних строком до 28 листопада 2027 року (а.с. 10-27).

Відповідно до п.1.4 Кредитного договору №0 від 28 листопада 2006 року кредит надавався ОСОБА_2 на придбання квартири АДРЕСА_1 .

28 листопада 2006 року ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 28 листопада 2006 року, було придбано квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 46,7 кв. м., житловою площею 28,7 кв. м.

02 січня 2007 року право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.142-144).

Встановлено, що 28 листопада 2006 рокув забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язаньза Кредитним договором №0 від 28 листопада 2006 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір, за умовами якого остання передала банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 , яка належала їй на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 28 листопада 2006 року (а.с. 75-78).

16 лютого 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 1 до Кредитного договору від 28 листопада 2006 року, за умовами п. 2.1. якої позичальник з дати підписання цієї Додаткової угоди зобов`язується повертати кредит та сплачувати плату за кредит шляхом щомісячної сплати ануїтетних платежів в день сплати ануїтетного платежу, розмір якого складає 620,76 доларів США. Пунктом 1 Додаткової угоди передбачено, що сторони домовились, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме № 0, так і реєстраційний номер договору в системі обліку Банку, а саме № 1.

Встановлено, що 12 березня 2009 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін № 1 до іпотечного договору, відповідно до якого, строк користування кредитом за кредитним договором встановлено згідно з графіком погашення кредиту (Додаток № 1 до зазначеного кредитного договору), але в жодному випадку кредит підлягає поверненню не пізніше 28 листопада 2035 року, якщо не застосовується інший термін повернення кредиту.

28 листопада 2006 рокув забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язаньза Кредитним договором №0 від 28 листопада 2006 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено Договір поруки № 67236 від 28 листопада 2006 року, за умовами якого ОСОБА_3 на добровільних засадах взяла на себе зобов`язання відповідати перед позивачем як солідарний боржник по зобов`язанням ОСОБА_2 , що виникають з умов Кредитного договору №0 від 28 листопада 2006 року (а.с. 29-31).

Крім того, 28 листопада 2006 рокув забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов`язаньза Кредитним договором №0 від 28 листопада 2006 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 було укладено Договір поруки № 67283 від 28 листопада 2006 року, за умовами якого ОСОБА_4 на добровільних засадах взяв на себе зобов`язання відповідати перед позивачем як солідарний боржник по зобов`язанням ОСОБА_2 , що виникають з умов Кредитного договору №0 від 28 листопада 2006 року (а.с. 31-32).

Встановлено, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами, за умовами якого до останнього перейшло право вимоги, в тому числі за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 28 листопада 2006 року з усіма забезпечувальними договорами, яке виникло з кредитного договору та договору іпотеки.

07 червня 2019 року за результатами відкритих торгів (аукціону), оформлених протоколом № UA-EA-2019-04-05-000009-b від 16 травня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс»було укладено Договір про відступлення прав вимоги №1496/К від 07 червня 2019 року, за умовами якого ПАТ «Дельта Банк» відступило ТОВ «ФК «Вектор Плюс» належні Банку права вимоги, а новий кредитор ТОВ «ФК «Вектор Плюс» набув право вимоги Банку до позичальників, заставодавців (іпотекодавців) та поручителів, зазначених у Додатку №1 до цього Договору (далі-Боржники), включаючи права вимоги до правонаступників Боржників, спадкоємців Боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами, договорами поруки та договорами застави (іпотеки), з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у Додатку №1 до цього Договору. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим Договором (а.с. 40-42, 50-51).

Також, 07 червня 2019 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс»було укладено нотаріально посвідчений Договір про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки (а.с. 45-48).

Отже, за умовами вищевказаних договорів,ТОВ «ФК «Вектор Плюс» набуло право вимоги, в тому числі за Кредитним договором №0 від 28 листопада 2006 року з усіма забезпечувальними договорами.

Таким чином, ТОВ «ФК «Вектор Плюс» є новим кредитором у правовідносинах, що виникли на підставі Кредитного договору №0 від 28 листопада 2006 року.

Встановлено, що відповідно до разрахунку позивача, загальна сума заборгованості ОСОБА_2 за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 28 листопада 2006 року складає 3019479,03 грн., з яких: заборгованість по основній сумі кредиту -1647560,93 грн.; заборгованість за процентами - 1371919,00 грн.

Крім того, відповідно до розрахунку заборгованості за Кредитним договором №0 від 28 листопада 2006 року сума непогашеної заборгованості відповідачів за період з 06 лютого 2021 року по 23 лютого 2022 року за ст. 625 ЦК України, складає 450612,81 грн., з яких: 3% відсотки річних від простроченої суми - 95051,57 грн.; заборгованість з урахуванням індексу інфляції - 355561,24 грн. (а.с. 39).

Отже, за твердженням позивача, загальна сума заборгованості відповідачів за Кредитним договором №0 від 28 листопада 2006 року становить 3470092,74 грн.

Судом встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 січня 2015 року були задоволенні позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державної реєстраційної служби України та в рахунок виконання основного зобов`язання по оплаті заборгованості у розмірі 1203623,37 грн. за Кредитним договором № 1 від 16 лютого 2009 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 було звернуте стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу від 28 листопада 2006 року, шляхом передачі ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказану квартиру; визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; припинено право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 ; виселено ОСОБА_2 та ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення; визначено порядок виконання рішення, зазначивши, що воно є підставою для передачі ОСОБА_2 .ПАТ «Дельта Банк» технічного паспорту та правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 ; встановлено відстрочку виконання рішення, відповідно до якої примусове виконання судового рішення можливе з дати прийняття закону України про втрату чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», у зв`язку із набранням чинності Законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір у розмірі 3532,20 грн. та стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» судовий збір в розмірі 121,80 грн. (а.с. 134-135, 136-141).

18 лютого 2009 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна зареєстровано договір купівлі-продажу прав вимоги, укладений 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» (а.с. 142-144).

Встановлено, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28 січня 2020 року замінено сторону виконавчого провадження(стягувача) у справі №521/347/14-ц з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Вектор Плюс» .

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2021 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 22 березня 2023 року в задоволенні заяви ТОВ «ФК «Вектор Плюс» про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку на їх пред`явлення у цивільний справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення було відмовлено (а.с. 145-149).

Відповідно до ст. 16 ЦК Укпраїни кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема з договорів та інших правочинів.

Частиною 5 ст. 11 ЦК України встановлено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Правочином є найбільш розповсюджений юридичний факт, за допомогою якого набуваються, змінюються, або припиняються права та обов`язки в учасників цивільних правовідносин.

Згідно із ч.1ст. 509, ст. 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Таким чином, правовідносини, що виникають між сторонами на підставі зобов`язання, безпосередньо складаються із двох частин: 1) обов`язку вчинити певну дію; 2) права вимагати вчинення цієї дії.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

На забезпечення цих зобов`язань боржник або інша особа може надати, а банк прийняти забезпечення у вигляді застави, поручительства або в іншому вигляді.

Окремим видом застави є іпотека (стаття 575 ЦК України). Метою іпотеки є надання кредитору додаткового до основного права вимоги звернення стягнення на майно.

Правовий механізм існування іпотеки як окремого інституту в зобов`язальних правовідносинах регулюється спеціальним законом - Законом України "Про іпотеку"(далі - Закон).

Відповідно до ст. 1 Закону іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону).

За змістом статті 3 Закону України "Про іпотеку" іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Частиною першою статті 33 Закону передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Отже, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.

Частиною 1 ст.6 Закону визначено, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги.

Відповідно до ч.1 ст. 36 Закону України "Про іпотеку" сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, способи задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора поділяються на: 1) судовий (на підставі рішення суду); 2) позасудовий (на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя), кожен з яких має власний правовий механізм реалізації.

Для реалізації іпотекодержателем своїх прав на задоволення вимог шляхом позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки і набуття права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

Частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

З матеріалів справи вачається, що установивши, що внаслідок неналежного виконання ОСОБА_2 умов Кредитного договору №0 від 28 листопада 2006 року та додаткової угоди № 1 від 16 лютого 2009 року до Кредитного договору №0 від 28 листопада 2006 року, не повертає банку отримані у кредит кошти разом із нарахованими процентами, ПАТ «Дельта Банк» звернулось до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Державної реєстраційної служби Україн про звернення стягнення за рахунок предмета іпотеки.

Встановлено, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 20 січня 2015 року, яке набрало законної сили, були задоволенні позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , та в рахунок виконання основного зобов`язання по оплаті заборгованості у розмірі 1203623,37 грн. за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 28 листопада 2006 року та додаткової угоди № 1 від 16 лютого 2009 року до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 28 листопада 2006 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 28 листопада 2006 року, шляхом передачі ПАТ «Дельта Банк» права власності на вказану квартиру; визнано за ПАТ «Дельта Банк» право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; припинено право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 ; виселено ОСОБА_2 та ОСОБА_4 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Велика Палата Верховного Суду П ВС у постанові від 22 лютого 2022року у справі № 761/36873/18 підтримала правовий висновок КЦС ВС щодо застосування частини четвертої статті 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній до введення в дію Закону №2478-VIIІ), визначивши, що після завершення позасудового врегулювання спору та звернення стягнення на майно, передане в іпотеку, будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними й підстав для звернення стягнення на інше майно, що перебуває в іпотеці, або стягнення коштів із боржника немає.

Отже частина четверта статті 36 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній до введення в дію Закону № 2478-VIIІ) вказує на недійсність будь-яких наступних вимог іпотекодержателя щодо виконання саме боржником основного зобов`язання після завершення позасудового врегулювання шляхом звернення стягнення на іпотечне майно, передане в іпотеку саме боржником, за відсутності інших забезпечувальних договорів.

Крім того, суд вважає, що звернувшись до суду з зазначеним вище позовом, ПАТ «Дельта Банк» на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 4 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України.

Що стосується застосування позовної давності, то суд вважає позивач звернувся до суду із позовом поза межами позовної давності, про застосування якої заявив представник відповідачки.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до відповідальності після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Інститут позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Суд не застосовує позовну давність до вказаних правовідносин, оскільки відмовив в задоволення позовних вимог по суті.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Європейським судом з прав людини зазначено, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладається у разі задоволення позову - на відповідача.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовій збір в розмірі 52051,39 грн. (а.с. 1).

Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, то судовий збір позивачу не повертається.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 256, 257, 261, 267, 526, 610, 611, 612, 625, 1048, 1049, 1054ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 264, 268, 273, 354 ЦПК України суд,

вирішив:

Позов Товариств з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене учасниками справи в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі протягом 30 днів апеляційної скарги з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 08 листопада 2024 року.

Суддя: О.М. Сегеда