Провадження № 4-с/344/31/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді Пастернак І.А.,

секретаря Устинської Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Івано-Франківський відділ ДВС у Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на бездіяльність державного виконавця

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд із скаргою на бездіяльність державного виконавця. Обґрунтовуючи вимоги скарги, скаржник зазначає, що 11.08.2009 року заступником начальника відділу в ВП №15347055 ОСОБА_2 було винесено постанову про арешт майна боржника, а саме ОСОБА_1 майна та оголошення заборони на його відчуження. Однак, тільки 04.10.2022 року їй, з відповіді ВДВС у місті Івано-Франківську Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківську) на її заяву від 19.09.2022 стало відомо, що в провадженні відділу ДВС перебували виконавчі провадження про стягнення з неї на користь стягувачів заборгованості, які завершені із підстав що не передбачають скасування заходів примусового виконання рішень. У вказаній відповіді зазначено, що згідно даних з ДРРП арешт нерухомого майна у Єдиному реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна накладено ВДВС у місті Івано-Франківську згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 05.08.2009 року в межах суми 71194,26 доларів США, постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 11.08.2009 року в межах суми 71194,26 доларів США, постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №25538838, постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП N?34641006 від 11.10.2012 року. Також у даній відповіді вказано, що арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження здійснено на підставі ухвали суду від 14.05.2009 по справі №2-3895/09, стягувач ПАТ КБ «ПриватБанк» в межах суми 71194,26 доларів США та ухвали суду від 03.11.2010 по справі №2-5585, стягувач ПАТ КБ «ПриватБанк» в межах суми 34741,98 грн. З відповіді Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 16.11.2023 на адвокатський запит по справі №2-5585/10 встановлено наступне: - в провадженні суду дійсно була на розгляді справа №2-5585/10 за позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ТзОВ УФА «Верус» про стягнення заборгованості. 03.11.2010 ухвалою суду накладено арешт на майно ОСОБА_1 по заяві ПАТ «ПриватБанк» на підставі ст. ст. 151-153 ЦПК України. 25.10.2011 ухвалою суду позовна заява ПАТ КБ «ПриватБанк» до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ТОВ УФА «Верус» про стягнення заборгованості залишена без розгляду. 25.10.2011 ухвалою суду скасовано забезпечення позову про накладення арешту відповідно до ухвали суду від 03.11.2010. З відповіді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська на адвокатський запит встановлено, що відповідно до даних алфавітних показчиків минулих років, за наданими параметрами пошуку не встановлено наявності в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська цивільної справи за позовом ЗАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Відповідно до матеріалів цивільної справи №2-3895/2009 за позовом ЗАТ КБ «Приват Банк» до ТОВ УФА «Верус», ОСОБА_5 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 про стягнення заборгованості, наявної в архіві суду, ОСОБА_1 не є стороною у даній справі. Окрім цього, відповідно до Довідки від 01.11.2022 Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», визначено, що ОСОБА_1 , станом на 01.11.2022 не має заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк». Також, згідно з листом від 18.07.2023 №20.1.0.0.0/7 - 230621/41606 на 5100082-ВБ від 21.06,2023 АК КБ «ПриватБанк», заборгованості перед банком у неї - немає. Тобто, з вищенаведеного слідує, що вона не є учасником справи №2-3895/2009, у якій суд виніс ухвалу від 14.05.2009 на підставі якої на її рухоме і нерухоме майно в межах заявлених позовних вимог у розмірі 71194,26 дол. США накладено арешт, що відповідно є порушенням її права власності. Вона звернулась із заявою про скасування заходів забезпечення позову до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська, за результатами розгляду якої було винесено ухвалу від 22.04.2024 по справі №2-3895/09 про відмову у задоволенні моєї заяви про скасування заходів забезпечення позову, оскільки вона не є учасником справи і відносно неї не було засобів забезпечення позову. На підставі вище наведеної ухвали Жовтневого районного суду .Дніпропетровська від 22.04.2024 по справі №2-3895/09, вона звернулась із заявою до Івано-Франківського ВДВС в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якій зазначила мотивувальну частину ухвали від 22.04.2024 року по справі №2-3895/09. І відповідно просила зняти арешт з усього її майна накладеного у виконавчому провадженні та виключити з Єдиного реєстру боржників та реєстру обтяжень відомості про боржника, а також скасувати інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання вказаних рішень. Однак, за результатами розгляду заяви вона отримала відповідь, у якій зазначено, що немає законних підстав для зняття арешту накладеного у виконавчому провадженні ВП № 15347055 з виконання ухвали від 14.05.2009 №2-3895/09, суб?єкт, що видав виконавчий документ: Жовтневий районий суд м.Дніпропетровська, про накладення арешту на все майно ОСОБА_1 в межах заявлених позовних вимог у розмірі 71194,26 дол. США. Протиправність дій державного виконавця, полягає в незаконному і безпідставному відкритті виконавчого провадження № 15347055 з виконання ухвали від 14.05.2009 №2-3895/09, суб`єкт, що видав виконавчий документ: Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська про накладення арешту на все її, майно в межах заявлених позовних вимогу у розмірі 71194,26 дол. США. Тому, з урахуванням наведених вище обставин, державний виконавець повинен скасувати запобіжні заходи у виді арешту на все її, майно в межах заявлених позовних вимогу у розмірі 71194,26 дол. США та 34741,98 грн. Такі дії державного виконавця також є порушенням її права власності на усе її майно, яким вона не може належним чином користуватись та розпоряджатись, внаслідок незаконно накладеного арешту на усе її майно Івано-Франківським відділом державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. Просила, визнати протиправним бездіяльність державного виконавця Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, щодо відмови, зазначеній у відповіді від 03.07.2024 № 1B8021, у знятті арешту накладеного у виконавчому провадженні № 15347055 з виконання ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.05.2009 №2-3895/09 про накладення арешту на все майно ОСОБА_1 в межах заявлених позовних вимог у розмірі 71194,26 дол. США, а також у знятті арешту накладеного у ВП №25538838 з виконання ухвали Дніпропетровського районного суду від 03.11.2010 №2-5585/10 про накладення арешту на майно ОСОБА_1 в межах заявлених позовних вимог у розмірі 34741,98грн, стягувач ПАТ КБ «ПриватБанк». Зобов`язати Івано-Франківський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції скасувати заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.05.2009 року по цивільній справі №2-3895/2009 за позовом ЗАТ КБ «Приват Банк» до ТОВ УФА «Верус», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Тукіна Я 3., ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 про стягнення заборгованості, а саме накладення на все на рухоме і нерухоме майно арешт у межах заявлених позовних вимог у розмірі 71194,26 дол. США на користь стягувача ПАТ КБ «Приват Банк», а також скасувати заходи забезпечення позову, вжиті на підставі ухвали Дніпропетровського районного суду м.Дніпропетровська №2-5585/10 від 03.11,2010 за позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ТОВ УФА «Верус» про стягнення заборгованості, а саме 34741,98 грн.

Представник заявника подала заяву, в якій вимоги скарги підтримала, просила задоволити.

Представник Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, у судове засідання також не з`явився за невідомих суду причин.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 450 ЦПК скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю стягувача, боржника і державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби чи приватного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржуються. Неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги заяви, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до відповіді на запит заявника ОСОБА_1 вбачається, що в провадженні відділу ДВС перебували виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь стягувачів заборгованості, які завершені із підстав, що не передбачають скасування заходів примусового виконання рішень. У вказаній відповіді зазначено, що згідно даних з ДРРП арешт нерухомого майна у Єдиному реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна накладено ВДВС у місті Івано-Франківську згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 05.08.2009 року в межах суми 71194,26 доларів США, постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження б/н від 11.08.2009 року в межах суми 71194,26 доларів США, постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №25538838, постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №34641006 від 11.10.2012 року (а.с.11-12).

З відповіді Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 04.12.2023 року на адвокатський запит встановлено, що відповідно до даних алфавітних показчиків минулих років, за наданими параметрами пошуку не встановлено наявності в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська цивільної справи за позовом ЗАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Відповідно до матеріалів цивільної справи №2-3895/2009 за позовом ЗАТ КБ «Приват Банк» до ТОВ УФА «Верус», ОСОБА_5 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 про стягнення заборгованості, наявної в архіві суду, ОСОБА_1 не є стороною у даній справі (а.с.15).

25.10.2011 ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області скасовано забезпечення позову у справі №2-2927/2011 про накладення арешту відповідно до ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 03.11.2010 року (а.с.16).

ОСОБА_1 звернулась із заявою про скасування заходів забезпечення позову до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська, за результатами розгляду якої було винесено ухвалу від 22.04.2024 по справі №2-3895/09 про відмову у задоволенні її заяви про скасування заходів забезпечення позову. Так, в мотивувальній частині ухвали суду зазначено наступне: «......15.09.2009р. ухвалою судді Ткаченко Н.В. було замінено сторону позивача ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку із офіційною зміною найменування банку. Ухвалою суду від 25.12.2009р. заходи забезпечення позову, вжиті ухвалами судді Чорнобука В.І. від 14.05.2009р. щодо всіх відповідачів скасовані в повному обсязі (а.с. №123). З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 не є стороною у справі та цивільна справа № 2-3895/09 взагалі не містить ухвали судді Чорнобука В.І. від 14.05.2009р. про вжиття заходів забезпечення позову щодо ОСОБА_1 або постанови державного виконавця про виконання даної ухвали та накладення арешту на майно та кошти саме ОСОБА_17 (а.с.17)

Натомість, з відповіді Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 03.07.2024 вбачається, що немає законних підстав для зняття арешту накладеного у виконавчому провадженні ВП №15347055 з виконання ухвали від 14.05.2009 №2-3895/09, суб`єкт, що видав виконавчий документ: Жовтневий районий суд .Дніпропетровська, про накладення арешту на все майно ОСОБА_1 в межах заявлених позовних вимог у розмірі 71194,26 дол. США. Обгрунтовуючи своє рішення, Івано-Франківський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському району Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, посилається на положення ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» у якій зазначено перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини (а.с.18).

З довідки виданої АТ "Приватбанк" від 01.11.2022 року вбачається, що станом на 01.11.2022 року ОСОБА_1 не має заборгованості перед АТ КБ ПриватБанк (а.с.13,14).

Отже, судом було встановлено, що реалізувати свої конституційні права власності на майно скаржник наразі позбавлений, оскільки відносно нього існує незнятий арешт на все рухоме і нерухоме майно.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 25 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

При цьому за змістом ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (чинна редакція) у такому випадку арешт може бути знятий за рішенням суду.

Крім того, слід зауважити, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

На підставі викладеного, суд вважає, що не зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи порушує право ОСОБА_1 . На володіння своїм майном та підлягає захисту шляхом зняти арешту з майна боржника.

Таким чином наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на все рухоме та нерухоме майно боржника, завершення виконавчого провадження, є у сукупності невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Виходячи з викладеного вище, за наявності арешту (обтяження) накладених на майно, порушується право заявника на мирне володіння та розпорядження майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право заявника підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб - шляхом скасування арешту майна.

Звертаючись до суду зі скаргою, заявник також просить визнати дії державного виконавця Івано-Франківський відділ ДВС у Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції щодо відмови у знятті арешту накладеного на майно боржника ОСОБА_1 - протиправними.

Відповідно до ч.2 ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Разом з тим, при розгляді скарги судом встановлено, що в даному випадку державний виконавець не мав повноважень щодо зняття арешту з майна боржника, а відтак відсутні підстави для визнання протиправними дій головного державного виконавця Івано-Франківський відділ ДВС у Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиціїщодо відмови у знятті арешту накладеного на майно боржника.

Як роз`яснено у п.18 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2012 року №5 «Про внесення змін до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року №3 «Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби», виходячи зі змісту статті 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Прецендента практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Цей принцип, як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 73).

Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia).

З огляду на вищевикладене скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.447-453 ЦПК

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Івано-Франківський відділ ДВС у Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на бездіяльність державного виконавця задоволити частково.

Скасувати арешт, вжитий на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.05.2009 року по цивільній справі №2-3895/2009 за позовом ЗАТ КБ «Приват Банк» до ТОВ УФА «Верус», ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , Тукіна Я 3., ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 про стягнення заборгованості, а саме накладення арешту на все на рухоме і нерухоме майно у межах заявлених позовних вимог у розмірі 71194,26 дол. США на користь стягувача ПАТ КБ «Приват Банк».

Скасувати арешт, вжитий на підставі ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровська №2-5585/10 від 03.11,2010 за позовною заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» до відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ТОВ УФА «Верус» про стягнення заборгованості, а саме 34741,98 грн.

В решті вимог скарги відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Ухвала може бути оскаржена до суду апеляційної інстанції протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Довідка: Повний текст ухвали виготовлено 26.08.2024 року.

Суддя Пастернак І.А.