Провадження № 2/369/6420/24
РІШЕННЯ

Іменем України

25.10.2024 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

за участю секретаря судового засідання Кубарської Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшла вказана справа.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилається на ті обставини, що 08.01.2021 року між ОСОБА_2 та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № AM.155043, забезпечений транспортний засіб «Subaru», державний номерний знак НОМЕР_1 .

06.11.2021 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Subaru», державний номерний знак НОМЕР_1 , та транспортного засобу «Gelly», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.12.2021 року, у справі № 369/16020/21, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Subaru», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на підставі Договору добровільного страхування був застрахований у позивача.

08.11.2021 року власник транспортного засобу «Subaru», державний номерний знак НОМЕР_1 звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із заявою про настання випадку, що має ознаки страхового, по договору страхування КАСКО № АМ.155043.

Позивач на підставі Страхового акту № 11855/1, враховуючи рахунок № 02345 від 18.11.2021 року, здійснив виплату страхового відшкодування на рахунок СТО, ФОП ОСОБА_3 , в розмірі 84644,49 грн.

Згодом ФОП ОСОБА_3 було складено наряд замовлення № БМ001375 від 29.04.2022 року, згідно якого сторони підтвердили проведення відновлювального ремонту транспортного засобу «Subaru», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Під час дослідження страхового випадку стало відомо, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Gelly», державний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ № АТ1375971 в Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія».

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулась до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» вимогою в порядку суброгації № 15892/11855/1.

Відповідно до вказаної вимоги, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна" просило Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» перерахувати на рахунок заявника грошові кошти в рахунок відшкодування шкоди в порядку суброгації у розмірі 84644,49 грн.

На підставі даної вимоги Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» здійснила виплату з урахуванням зносу у розмірі 57563,65 грн.

Отже, станом на момент подання позову сума, яка підлягає відшкодуванню становить 27080,84 грн., яка розраховується наступним чином: 84644,49 грн. 57563,65 грн. = 27080,84 грн.

На підставі вище наведеного, позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «ПЗУ Україна» завдані збитки в порядку регресу в розмірі 27080,84 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 3028,00 грн.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.07.2024 року відкрито провадження по справі та справу до розгляду призначено за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав клопотання в якому просив суд здійснювати розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений у визначений чинним законодавством порядку.

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (ч. ч. 4, 5 ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України).

У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

У ст. 12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При розгляді справи встановлено, що 08.01.2021 року між ОСОБА_2 та Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ПЗУ Україна» було укладено Договір добровільного страхування наземних транспортних засобів № AM.155043, забезпечений транспортний засіб «Subaru», державний номерний знак НОМЕР_1 .

06.11.2021 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Subaru», державний номерний знак НОМЕР_1 , та транспортного засобу «Gelly», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 .

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.12.2021 року, у справі № 369/16020/21, відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Subaru», державний номерний знак НОМЕР_1 , який на підставі Договору добровільного страхування був застрахований у позивача.

08.11.2021 року власник транспортного засобу «Subaru», державний номерний знак НОМЕР_1 звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» із заявою про настання випадку, що має ознаки страхового, по договору страхування КАСКО № АМ.155043.

Позивач на підставі Страхового акту № 11855/1, враховуючи рахунок № 02345 від 18.11.2021 року, здійснив виплату страхового відшкодування на рахунок СТО, ФОП ОСОБА_3 , в розмірі 84644,49 грн.

Згодом ФОП ОСОБА_3 було складено наряд замовлення № БМ001375 від 29.04.2022 року, згідно якого сторони підтвердили проведення відновлювального ремонту транспортного засобу «Subaru», державний номерний знак НОМЕР_1 .

Під час дослідження страхового випадку стало відомо, що на момент дорожньо-транспортної пригоди, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Gelly», державний номерний знак НОМЕР_2 , була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ № АТ1375971 в Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія».

Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна» звернулась до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» вимогою в порядку суброгації № 15892/11855/1.

Відповідно до вказаної вимоги, Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ПЗУ Україна" просило Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» перерахувати на рахунок заявника грошові кошти в рахунок відшкодування шкоди в порядку суброгації у розмірі 84644,49 грн.

На підставі даної вимоги Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» здійснила виплату з урахуванням зносу у розмірі 57563,65 грн.

Отже, станом на момент подання позову сума, яка підлягає відшкодуванню становить 27080,84 грн., яка розраховується наступним чином: 84644,49 грн. 57563,65 грн. = 27080,84 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Частиною 1 ст. 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У ст. 1.6 вищевказаного Закону власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власники або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди, довіреності або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Таким чином суд вважає, що позивачем надано суду достатньо доказів, що підтверджують вимоги про відшкодування завданих збитків в порядку регресу в розмірі 27080,84 грн..

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, тобто з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору, понесені позивачем. Тому позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору у розмірі 3028,00 грн. підлягають задоволенню.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення поданого позову.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 200, 206, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , адреса: АДРЕСА_2 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» (ідентифікаційний код юридичної особи 20782312, адреса: м. Київ, вул. Січових Стрільців, буд. 40) завдані збитки в порядку регресу в розмірі 27080 (двадцять сім тисяч вісімдесят) грн. 84 коп., та судовий збір в розмірі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано .

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду або через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст виготовлений 13.11.2024 року.

Суддя А.В. Янченко