Справа № 127/4665/24
Провадження № 2/127/538/24
УХВАЛА

13 лютого 2024 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Іщук Т. П., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову в справі за її позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 через свого представника адвоката Старого М. М. звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя( квартири) та визнати за нею право власності на частки цієї квартири.

Крім того, позивачкою було подано заяву про забезпечення позову відповідно до якої просить заборонити суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії з відчуження об`єкта нерухомості, а саме квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 . Заява мотивована тим, що 06 жовтня 2017 року під час перебування сторін у шлюбі вони придбали за спільні кошти подружжя квартиру АДРЕСА_1 , однак реєстрація права власності відбулась на відповідача. Позивач зазначає, що шлюб між сторонами у справі був укладений за кордоном, а саме у Відділі ЗАЦС м. Кокшетау Акмолінської області, Республіка Казахстан, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 22 липня 2011 року зроблено запис №50-119-11-000081, що не зареєстровано в Єдиному державному демографічному реєстрі, а тому в разі вчинення відповідачем дій щодо відчуження спірної квартири, нотаріусу не зможе з`ясувати за даними вказаного Реєстру та Державного реєстру актів цивільного стану громадян наявність шлюбу та те, що ця квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Позивач має обґрунтовані побоювання, що спірна квартира, без її згоди може бути відчужена на користь третіх осіб, чим убачається ризик можливості утруднення надалі чи неможливості взагалі виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Дослідивши вказану заяву, матеріали справи, вважаю, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних права бо інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року, роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема забороною вчиняти певні дії.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. [...] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. [...] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Як слідує з матеріалів справи, з 22 липня 2011 року позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, який виданий 22 липня 2011 року Відділом ЗАЦС м. Кокшетау Акмолінської області, Республіка Казахстан.

Як слідує з інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 06 жовтня 2017 року за відповідачем зареєстрована квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 89,9 кв.м., житлова площа 36,4 кв.м.

Між сторонами виник спір щодо поділу цієї квартири, яка, як вказує позивач, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Суд звертає увагу, що матеріали справи не містять правовстановлюючого документа та відомостей, що спірна квартира є особистою приватною власність відповідача, однак питання щодо належності чи неналежності спірного нерухомого майна до спільної сумісної власності подружжя підлягає дослідженню судом під час розгляду справи по суті, а не при розгляді заяви про забезпечення позову.

Матеріали справи не містять доказів на підтвердження наміру сторони відчужити спірне майно, однак вказане, а також відсутність законної можливості на таке відчуження без згоди ОСОБА_1 не є підставою для відмови у забезпеченні позову.

Суд звертає увагу на те, що позивач при вказаному предметі спору в заяві про забезпечення позову просить заборонити суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснювати будь-які реєстраційні дії з відчуження спірної квартири на підставі п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, яка передбачає забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно.

Частиною 1 ст. 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема як накладення арешту на майно, так і заборона вчиняти певні дії.

Арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном. Враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна, що є складовою арешту майна, без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним.

Зазначене узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 19 лютого 2021 року в справі №643/12369/19.

Враховуючи предмет позову та наведені у заяві доводи по обставинам справи, попри те, що заява обґрунтована положеннями щодо арешту майна, суд вважає, що запропонований в кінцевому варіанті заявником вид забезпечення як заборона вчиняти суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно дії, пов`язані з державною реєстрацією прав щодо квартири АДРЕСА_2 , є співмірним. Такий вид не порушує право володіння відповідачем цим майном та наслідки його застосування мають менший негативний характер щодо можливих негативних наслідків в разі його незастосування, зважаючи ці тимчасові заходи направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання значної шкоди позивачу, а тому суд вважає за можливе задовольнити заяву в цій частині.

Суд зазначає, що забезпечення позову має тимчасовий запобіжний характер і спрямоване на забезпечення можливості виконання ймовірного рішення суду та на недопущення порушень прав осіб, інтересів яких стосується спір.

Тобто метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. Тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "Кюблер проти Німеччини").

Відповідно до частини першої та другої ст.157 ЦПК України ухвала суду про забезпечення позову має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом. Така ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження. Примірник ухвали про забезпечення позову залежно від виду вжитих заходів одночасно з направленням заявнику направляється судом для негайного виконання всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову і яких суд може ідентифікувати, а також відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

На підставі викладеного та керуючись ст. 149, 150, 153, 157 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити частково.

Заборонити суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії, пов`язані з відчуження об`єкта нерухомості, а саме квартири АДРЕСА_1 , належну на праві власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню з дня її постановлення незалежно від її оскарження і відкриття виконавчого провадження.

Строк пред`явлення ухвали до виконання становить три роки.

Копію ухвали надіслати сторонам по справі.

Ухвала набрала законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвалу про забезпечення позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Стягувач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ,

Боржник: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя: