І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
м. Лозова Харківської області
Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі:
головуючого - Харабадзе К.Ш.,
за участю секретаря - Ляшенко Ю.С.,
Справа № 629/5072/24
Номер провадження 2-о/629/139/24
представник заявника ОСОБА_2
заінтересована особа ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу про видачу обмежувального припису
Заявник звернувся до суду з заявою про обмежувального припису. В обґрунтування заявлених вимог представник заявника посилається на те, що сторони знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 25.06.2011, від якого мають малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Наразі заявником готується позов про розірвання шлюбу та заява про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей. Сторони проживають в шлюбі з 2012 року, і фактично одразу після одруження зі сторони ОСОБА_3 почалося психологічне насилля. На третій рік шлюбу ОСОБА_3 почав здійснювати фізичне насилля щодо ОСОБА_1 та їх дітей. ОСОБА_3 зловживає спиртними напоями і неодноразово були ситуації, коли він брав кошти (соціальну допомогу при народженні дитини) та витрачавав на спиртні напої, дітям нічого було їсти. У зв`язку з постійними сварками, погрозами, побиттям, з кінця червня 2024 сторони проживають окремо. У день, коли ОСОБА_3 забирав речі із квартири, сталася сильна сварка, він схопив ОСОБА_1 за руку та почав погрожувати, що зламає їй руку. Після цього ОСОБА_1 почала голосно кликати на допомогу, внаслідок чого ОСОБА_3 відпустив ОСОБА_1 . Потім ОСОБА_3 почав хватати дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та погрожувати, що викине його з вікна. ОСОБА_3 неодноразово погрожував вбити ОСОБА_1 різними способами, погрожував позбавити дружину роботи, дітей життя. ОСОБА_1 зверталася до поліції та просила видати терміновий обмежувальний припис та скласти протокол щодо ОСОБА_3 за домашнє насилля. Однак ОСОБА_3 перебуває у дружніх відносинах з дільничним інспектором, тому останній відмовив у видачі термінового обмежувального припису та відмовився скласти протокол про вчинення адміністративного правопорушення щодо ОСОБА_3 . На підставі вищевикладеного, просить видати обмежувальний припис ОСОБА_3 на строк 6 місяців з заборонами щодо: перебування в місці проживання (перебування) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ; перебування в місці роботи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 ; особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_3 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; введення листування, телефонних переговорів з ОСОБА_1 або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились, в наданій суду телефонограмі заявниця просила розгляд справи проводити за її відсутності, на задоволенні заявлених вимог наполягає.
Заінтересована особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, в наданій суду телефонограмі просив розгляд справи проводити за його відсутності, вказав, що не бачив дружину два місяці.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, доходить до такого.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування /ч. 1 ст. 77 ЦПК України/. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення /ч. 2 ст. 77 ЦПК України/. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування /ч. 4 ст. 77 ЦПК України/.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи /ч. 1 ст. 79 ЦПК України/.
Судом встановлено, що 16.08.2024 ОСОБА_1 звернулася до Лозівського РВП ГУНП в Харківської області з заявою про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , який 14.08.2024 приблизно о 18:00 год. по АДРЕСА_3 вдарив її по обличчю та схопив за руку, чим спричинив фізичний біль.
Основним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини видачі обмежувального припису, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон), який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 1 Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника як встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Судове рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків /частина третя статті 26 Закону/.
Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи /пункт 9 частини першої статті 1 Закону/.
Оскільки справа за заявою про видачу обмежувального припису розглядається на підставі відповідних норм ЦПК України, обставини щодо домашнього насильства мають бути доведені належними та допустимими доказами, та, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні на підставі оцінки наданих суду належних та допустимих доказів. На таких же засадах суд дає оцінку ризикам.
Верховний Суд у постанові від 09.06.2022 у справі № 216/4309/21 сформував такі висновки:
- у разі, коли особа, звертаючись до суду з відповідною заявою, вважає, що батько стосовно дітей є кривдником, то вона повинна довести такі обставини, оскільки необґрунтоване обмеження одного з батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків не може бути визнане як законним, так і справедливим;
- обставини, які визначають статус дитини як постраждалої особи, в тому числі і те, що особа стала свідком (очевидцем) таких подій, мають бути доведені належними та допустимими доказами;
- докази, що додають до заяви, мають стосуватись місця вчинення домашнього насильства, ризиків безпеки постраждалої особи, вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи, тобто докази мають стосуватись обґрунтованих побоювань з приводу того, що особа (кривдник) здатний вдатися до небезпечних проявів домашнього насильства у будь-якому його вигляді - психологічному, фізичному, економічному, тощо. Це можуть бути докази застосування психологічного насильства, приниження гідності, жорстокого поводження з боку заінтересованої особи до заявника, катування, нелюдського поводження, що передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, тривалість та системність протиправної поведінки кривдника та докази того, що останній не усвідомлює серйозності негативних наслідків своїх дій, продовжує агресивні дії по відношенню до заявника, не бажає змінювати свою поведінку, а тому існує ризик продовження кривдником таких дій, а отже і необхідність застосування обмежувального припису є обґрунтованими;
- в якості доказів до заяви можуть додаватись, зокрема, протокол про адміністративне правопорушення, складений уповноваженою особою органів Національної поліції; терміновий заборонювальний припис стосовно кривдника, винесений працівником уповноваженого підрозділу поліції; обмежувальний припис, винесений судом у кримінальному провадженні; інші документи, які засвідчують факт насильства; витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань;
- саме по собі звернення заявника до органів поліції, служби у справах дітей та внесення відомостей про кримінальні провадження до ЄРДР не є належними доказами на підтвердження факту вчинення домашнього насильства при розгляді заяви у порядку цивільного судочинства.
У справі, що розглядається, заявниця на підтвердження своїх доводів щодо наявності підстав для застосування обмежувального припису надала копію заяви про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , копію письмового пояснення, копію фото пальців руки.
Застосування судом обмежувального припису є втручанням у права та свободи людини, тому суд не може застосувати такий захід без достатніх підстав, зокрема ураховуючи ті самі докази, які вже були підставою для застосування обмежувального припису в іншому провадженні і які мали місце більше десяти місяців тому без надання інших підтверджень домашнього насилля протягом дії попереднього обмежувального припису.
Заявницею не надано суду належних, достатніх, достовірних та достатніх доказів в розумінні статей 76, 80 ЦПК України на підтвердження фактів домашнього насилля (заяв свідків, скріншотів листування з погрозами, у тому числі фізичною розправою, вживанням щодо неї ненормативної лексики, образ та приниження, фото, відео фіксації, тощо), а тому, у суду відсутні докази дійсних обставин вчинення домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_1 .
Суд наголошує, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і за загальним правилом кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень /ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України/.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
У разі неможливості надати докази, визначені пунктом 3 частини першої цієї статті, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування /частина третя статті 350-4 ЦПК України/.
Водночас заявниця не надала доказів, що підтверджують обставини необхідності видачі обмежувального припису і не заявила клопотання про їх витребування.
У постанові Верховного Суду від 24.02.2021 у справі № 570/2528/20 сформовано висновок, що оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.
У постанові від 25.04.2024 у справі № 711/6788/23 Верховний Суд погодився з висновком суду апеляційної інстанції, що притягнення заінтересованої особи до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, не є безумовною підставою для застосування судом до нього спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відомостей про будь-які конфлікти між заявником та заінтересованою особою та продовження вчинення домашнього насильства після 12.04.2023 (дата ухвалення рішення про притягнення до адміністративної відповідальності) немає; що суд першої інстанції безпідставно виходив із наявності ризиків продовження у майбутньому домашнього насильства, зважаючи на те, що такі факти мали місце у вересні 2022 року та у квітні 2023 року, а заявниця звернулася до суду із заявою у цій справі лише у вересні 2023 року, тобто майже через п`ять місяців.
За таких обставин, враховуючи конкретні обставини цієї справи та висновки Верховного Суду у подібних правовідносинах, суд вважає, що заявниця не довела належними та допустими доказами наявність підстав для вжиття обмежувального припису у порядку, визначеному Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а тому її заява не підлягає задоволенню.
При цьому суд зазначає, що заявниця не обмежена в праві звернутися з іншою заявою з наданням доказів на підтвердження відповідних обставин щодо вчинення домашнього насилля (або із заявою про їх витребування).
З огляду на вищевикладене, заява ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису визнається необґрунтованою, оскільки заявницею не доведено наявності підстав, з яким Закон пов`язує можливість застосування обмежувального припису. Тому заява не підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 2, 263 265, 350-1 350-8 Цивільного процесуального кодексу України, суд
У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду . Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
заявник ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1
заінтересована особа ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_4
Суддя Карина ХАРАБАДЗЕ