Справа № 127/9970/20
Провадження № 22-ц/801/1794/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Жмудь О. О.
Доповідач:Медвецький С. К.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 рокуСправа № 127/9970/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Медвецького С. К. (суддя-доповідач),

суддів: Голоти Л. О., Оніщука В. В.,

за участю секретаря судового засідання Литвина С. С.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом, відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу № 127/9970/20 за апеляційною скаргою адвоката Мишковської Т. М. в інтересах ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2024 року, ухвалене у складі судді Жмудя О. О. у залі суду, повний текст якого складено 21 червня 2024 року,

встановив:

Короткий зміст вимог

У травні 2020 року адвокат Якименко О. О. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Позов мотивований тим, що сторони з 25 травня 1991 року по 12 грудня 2019 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

За час перебування у шлюбі сторони набули таке майно:

житловий будинок, загальною площею 101,6 м2, житловою площею 50,1 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 356 000 грн;

нежитлове приміщення гараж № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 , площею 40,9 м2, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , вартістю 40 000 грн;

майно домашньої обстановки та вжитку, яке знаходиться в будинку АДРЕСА_1 , а саме: телевізор (великий у залі) вартістю 15 000 грн; телевізор (у спальні) вартістю 10 000 грн; телевізор (кухня на першому поверсі) вартістю 8 000 грн; телевізор (кухня на другому поверсі) вартістю 7 000 грн; комп`ютер (принтер) вартістю 20 000 грн; пральна машина вартістю 15 000 грн; електроплита вартістю 10 000 грн; посудомийна машина вартістю 15 000 грн; хлібопічка вартістю 3 000 грн; швейна машина вартістю 5 000 грн; холодильник вартістю 15 000 грн; набір кухонних меблів (шафи, тумбочки, стіл, м`який куток (перший поверх)) вартістю 40 000 грн; набір кухонних меблів (шафи, тумбочки, стіл, м`який куток (другий поверх)) вартістю 30 000 грн; набір спальних меблів (ліжко, шафа, тумбочки) вартістю 30 000 грн; м`який куток (зал) вартістю 30 000 грн; м`який куток (дитяча кімната) вартістю 20 000 грн; диван (дитяча кімната) вартістю 10 000 грн; диван (робочий кабінет) вартістю 5 000 грн; стіл комп`ютерний (дитяча кімната) вартістю 5 000 грн; стіл обідній (горище) вартістю 10 000 грн;

квартиру АДРЕСА_3 , вартістю 880 000 грн;

автомобіль марки «MITSUBISHI COLT», 2008 року випуску, вартістю 140 725 грн;

автомобіль марки «FIAT SEICENTO», 2002 року випуску, вартістю 66 600 грн.

Зазначає, що після припинення подружніх відносин відповідач без згоди позивача відчужив транспортні засоби, тому вартість транспортних засобів має враховуватися при поділі майна.

Указує, що після припинення подружніх відносин та розірвання шлюбу, сторони фактично поділили нерухоме майно: відповідач зареєстрований та проживає у будинку АДРЕСА_1 , а позивач у квартирі АДРЕСА_4 .

Вважає, що вказана обставина має бути урахована при вирішенні цієї справи.

Посилаючись на ці обставини, адвокат Якименко О. О. в інтересах ОСОБА_1 , з урахуванням заяви про зміну предмету позову, просив суд:

визнати за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на автомобіль марки «HYUNDAI I20», 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 ;

поділити спільне сумісне майно, виділивши у власність ОСОБА_3 :

квартиру АДРЕСА_4 , вартістю 1 566 479 грн;

нежитлове приміщення, комору в 4 під`їзді на VІІ поверсі багатоповерхового будинку АДРЕСА_5 , вартістю 13 500,00 грн;

нежитлове приміщення-гаража № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 , розташованого по АДРЕСА_2 , вартістю 127 742 грн;

у власність ОСОБА_2 :

житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 , вартістю 1 777 263 грн;

майно домашньої обстановки та вжитку, яке знаходиться в будинку АДРЕСА_1 , а саме: телевізор марки «Samsung», моделі «CW29MO26P7XXEC» з ПДК (вартістю 1 440 грн); телевізор марки «Samsung», моделі «СК-5085ZR» з ПДК (вартістю 600 грн); телевізор марки «Mystery», моделі «MTV-1911LW» з ПДК (вартістю 1 724,75 грн); телевізор марки «Toshiba», моделі «14S2М» з ПДК (вартістю 550 грн); комп`ютер, до складу якого входить: монітор марки «PHILIPS», моделі «226v3LSB/01» (вартістю 1 630,40 грн), клавіатура марки «А4ТЕСН» (вартістю 150 грн), маніпулятор - «мишка», акустична система (колонки), марки «Gembird», моделі «SPK721U» (вартістю 83 грн); системний блок з написом на корпусі «GRAND», принтер марки «Canon», моделі «і-SENSYS MF3228» (вартістю 2 420 грн); пральна машина марки «ВЕКО», моделі «WMB 50821» (вартістю 4 168,20 грн); електроплита «Ariston», моделі «CISFB 51.2», яка складається з робочої поверхні та духової шафи (вартістю 6 100 грн); посудомийна машина марки «Веко», моделі «DFS 1511» (вартістю 5 404,80 грн); хлібопічка марки «Bifinet», моделі «КП 1170» (вартістю 720 грн); швейна машина «Чайка» з ножним приводом та тумбою (вартістю 740 грн); холодильник марки «SUMSUNG», моделі «RВЗОЗЈЗОООЅА» (вартістю 10 281,28 грн); набір кухонних меблів, до складу якого входить: меблі кухонні (вартістю 1 916,25 грн), стіл розкладний (вартістю 504 грн), диван типу «Малютка» (вартістю 803,20 грн), крісло (вартістю 390 грн); набір кухонних меблів, до складу якого входить: кухонна стінка зеленого кольору (вартістю 1 6562 грн), набір - м`який куточок, стіл та чотири табуретки (вартістю 4 743 грн); спальний гарнітур (ліжко, шафа, тумбочки) (вартістю 1 8069,74 грн); диван кутовий (вартістю 9 710,50 грн); диван кутовий (вартістю 4 929,26 грн); диван (вартістю 4 756,08 грн); диван (вартістю 820 грн); стіл комп`ютерний (вартістю 2 344,55 грн); стіл обідній (вартістю 1 361,90 грн);

вартість автомобілів марки «MITSUBISHI COLT», 2008 року виготовлення та марки «FIAT SEICENTO», 2002 року виготовлення, у сумі 207 325 грн;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 103 662,50 грн;

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати на оплату судового збору у розмірі 10 510 грн, проведення експертизи у розмірі 26 500 грн та 15 000 грн витрат на правову допомогу.

17 червня 2020 року адвокат Мишковська Т. М. в інтересах ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

Зустрічний позов мотивований тим, що з 24 травня 1991 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Барського районного суду Вінницької області від 12 грудня 2019 року.

Як подружжя сторони проживали однією сім`єю до квітня 2019 року.

За час шлюбу і спільного проживання, подружжям набуто у власність таке майно:

21 червня 2012 року квартиру АДРЕСА_4 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 ;

24 грудня 2012 року нежиле приміщення - гараж № НОМЕР_1 , АДРЕСА_6 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 ;

02 січня 2019 року автомобіль марки «HYUNDAI I20», 2011 року випуску, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 .

Вартість указаного спільного сумісного майна становить 1 063 730,70 грн

ОСОБА_2 вважає, що житловий будинок АДРЕСА_1 , не може входити до складу загального майна подружжя, оскільки був зведений до шлюбу сторін за його особисті кошти та на приватизованій земельній ділянці.

Вважає, що реєстрація права власності на спірний будинок у 1992 році не свідчить про набуття такого майна за час шлюбу.

Посилаючись на ці обставини, адвокат Мишковська Т. М. в інтересах ОСОБА_2 просила суд:

визнати за ОСОБА_2 право особистої власності на будинок АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2:

квартири АДРЕСА_4 ;

нежилого приміщення-гаража № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 , розташованого в буд. АДРЕСА_2 ;

нежитлового приміщення - комори в 4 під`їзді на VІІ поверсі багатоповерхового будинку АДРЕСА_5 ;

автомобіля марки «HYUNDAI I20», 2011 року випуску;

стягнути з ОСОБА_1 судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2024 року первісний позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право особистої власності на автомобіль марки «HYUNDAI I20», 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_4 .

Поділено спільне сумісне майно, виділено:

у власність ОСОБА_1 :

квартиру АДРЕСА_4 (вартістю 1 566 479,00 грн);

нежитлове приміщення - комору в 4 під`їзді на VІІ поверсі багатоповерхового будинку у АДРЕСА_5 (вартістю 13 500,00 грн);

нежитлове приміщення - гараж № НОМЕР_1 , АДРЕСА_6 (вартістю 127 742,00 грн).

у власність ОСОБА_2 :

житловий будинок АДРЕСА_1 (вартістю 1 777 263 грн);

майно домашньої обстановки та вжитку, яке знаходиться у АДРЕСА_1 , а саме: телевізор марки «Samsung», моделі «CW29MO26P7XXEC» з ПДК (вартістю 1 440 грн); телевізор марки «Samsung», моделі «СК-5085ZR» з ПДК (вартістю 600 грн); телевізор марки «Mystery», моделі «MTV-1911LW» з ПДК (вартістю 1 724,75 грн); телевізор марки «Toshiba», моделі «14S2М» з ПДК (вартістю 550 грн); комп`ютер, до складу якого входить: монітор торгової марки «PHILIPS», моделі «226v3LSB/01» (вартістю 1 630,40 грн), клавіатура марки «А4ТЕСН» (вартістю 150 грн). маніпулятор - «мишка» (- грн), акустична система (колонки) марки «Gembird» моделі «SPK721U» (вартістю 83 грн), системний блок з написом на корпусі «GRAND» (- грн), принтер марки «Canon», моделі «і-SENSYS MF3228» (вартістю 2 420 грн); пральну машину марки «ВЕКО», моделі «WMB 50821» (вартістю 4 168,20 грн); електроплиту «Ariston», моделі «CISFB 51.2», яка складається з робочої поверхні та духової шафи (вартістю 6 100 грн); посудомийну машину марки «Веко», моделі «DFS 1511» (вартістю 5 404,80 грн); хлібопічку марки «Bifinet», моделі «КП 1170» (вартістю 720 грн); швейну машину «Чайка» з ножним приводом та тумбою (вартістю 740 грн); холодильник торгової марки «SUMSUNG», моделі «RВЗОЗЈЗОООЅА» (вартістю 10 281,28 грн); набір кухонних меблів, до складу якого входить: меблі кухонні (вартістю 1 916,25 грн), стіл розкладний (вартістю 504 грн), диван типу «Малютка» (вартістю 803,20 грн), крісло (вартістю 390 грн); набір кухонних меблів, до складу якого входить: кухонна стінка зеленого кольору (вартістю 16 562 грн), набір - м`який куточок, стіл та чотири табуретки (вартістю 4 743 грн); спальний гарнітур (ліжко, шафа, тумбочки) (вартістю 18 069,74 грн); диван кутовий (вартістю 9 710,50 грн); диван кутовий (вартістю 4 929,26 грн); диван (вартістю 4 756,08 грн); диван (вартістю 820 грн); стіл комп`ютерний (вартістю 2 344,55 грн); стіл обідній (вартістю 1 361,90 грн).

вартість автомобілів марки «MITSUBISHI COLT», 2008 року виготовлення та марки «FIAT SEICENTO», 2002 року виготовлення, у сумі 207 325 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 103 662, 50 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 10 510 грн, проведення експертизи у розмірі 26 500 грн та 15 000 грн витрат на правову допомогу.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що:

сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя;

суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин;

ОСОБА_2 не доведено презумпції спільності права власності подружжя на автомобіль марки «HYUNDAI I20», 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , відтак суд дійшов висновку про належність указаного транспортного засобу до особистого права власності ОСОБА_3 ;

спірні автомобілі марки «MITSUBISHI COLT», 2008 року виготовлення та марки «FIAT SEICENTO», 2002 року виготовлення, придбані у період шлюбу і є спільною сумісною власністю сторін;

ОСОБА_1 заперечує погодження з нею угоди купівлі-продажу транспортних засобів, отримання та використання в інтересах сім`ї грошової суми одержаної від продажу автомобілів, а ОСОБА_2 . протилежного не довів, відтак з останнього на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню грошова компенсація частини ринкової вартості спірних транспортних засобів;

житловий будинок АДРЕСА_1 введено в експлуатацію під час перебування сторін у шлюбі, тому він вважається об`єктом спільної сумісної власності подружжя;

ураховуючи місце реєстрації та фактичне проживання сторін, доцільно виділити у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_4 , а ОСОБА_2 житловий будинок АДРЕСА_1 ;

поділ майна в натурі має не заподіяти шкоди його господарському чи іншому призначенню, відтак майно домашньої обстановки та вжитку, яке знаходиться в будинку АДРЕСА_1 , має залишитись там;

визначений судом варіант розподілу спільного майна сторін відповідатиме законодавчо закріпленому законом способу та порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя з урахуванням рівності часток дружини та чоловіка у спільному майні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У липні 2024 року адвокат Мишковська Т. М. в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове судове рішення про задоволення позову ОСОБА_2 та відмову у задоволенні первісного позову.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 19 липня 2024 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя - Медвецький С. К., судді: Голота Л. О., Оніщук В. В.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 22 липня 2024 року витребувано матеріали справи з місцевого суду.

23 липня 2024 року до апеляційного суду надійшли матеріали цивільної справи.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 липня 2024 року апеляційну скаргу залишено без руху з підстав неповної сплати судового збору відсутності доказів надсилання ОСОБА_3 копії апеляційної скарги та доданих до неї документів.

29 липня 2024 року на виконання вимог ухвали представник ОСОБА_2 адвокат Мишковська Т. М. надала квитанцію про доплату судового збору та докази направлення апеляційної скарги з додатками ОСОБА_4 .

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 30 липня 2024 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано позивачу за первісним позовом, відповідачу за зустрічним позовом строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 14 серпня 2024 року справу призначено до розгляду на 22 серпня 2024 року о 09:20 год з повідомленням учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що:

суд першої інстанції не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам;

суд не звернув уваги на те, що реалізація спірних транспортних засобів відбулась під час шлюбу та за згодою ОСОБА_1 , відтак відсутні підстави щодо стягнення їх вартості;

ОСОБА_1 не доведено належними доказами придбання транспортного засобу марки «HYUNDAI I20», 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , за кошти матері, однак обов`язок спростування презумпції спільності майна подружжя належить саме стороні, яка проти такої презумпції заперечує;

матеріали справи не містять правовстановлюючого документу на житловий будинок АДРЕСА_1 та доказів наявності права власності у сторін на указаний об`єкт, відтак відсутні підстави для його поділу;

житловий будинок АДРЕСА_1 не може входити до складу спільного майна подружжя, оскільки побудований ОСОБА_2 самостійно за власні кошти на приватизованій ним земельній ділянці, а ОСОБА_1 не приймала спільну участь коштами у будівництві указаного об`єкту нерухомості;

суд першої інстанції невірно визначив загальний обсяг спільного майна подружжя, здійснив його поділ не урахувавши обставини справи та наявні у ній докази.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Якименко О. О. в інтересах ОСОБА_1 указує, що:

рішення є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують;

договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку № 92 від 22 січня 1990 року не свідчить про те, що будинок збудований до шлюбу сторін;

наявні в матеріалах справи довідки, квитанції, накладні та договори на виконання робіт не підтверджують, що будинок збудовано за кошти ОСОБА_2 та до укладення шлюбу;

ОСОБА_2 не доведено, що відчуження спірних транспортних засобів здійснено за згодою ОСОБА_1 , а отримані від реалізації автомобілів кошти були витрачені в інтересах сім`ї;

ОСОБА_2 визнано факт припинення фактичних подружніх відносин з травня 2018 року, відтак придбаний ОСОБА_1 автомобіль марки «HYUNDAI I20», 2011 року випуску, зареєстрований 02 січня 2019 року, є особистою власністю останньої.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24 травня 1991 року.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 12 грудня 2019 року шлюб між сторонами розірвано.

Згідно довідки КП «Барського районного бюро технічної інвентаризації» № 7 від 17 січня 2020 року житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_1 зареєстровано 25 березня 1993 року за ОСОБА_2 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку, посвідченого 22 січня 1990 року Барською державною нотаріальною конторою за №92, та рішення Барської міської ради № 1089 від 23 грудня 1992 року «Про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального житлового будинку».

З інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21 січня 2020 року слідує, що нежиле приміщення «Гараж», розташоване за адресою: АДРЕСА_7 , належить ОСОБА_2 на праві приватної власності. Дата прийняття рішення про державну реєстрацію 24 грудня 2012 року.

Згідно свідоцтва про право власності від 21 червня 2012 року, виданого на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради № 1501 від 21 червня 2012 року, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_4 .

Згідно свідоцтва про право власності від 21 червня 2012 року, виданого на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради № 1501 від 21 червня 2012 року, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить нежиле приміщення, розташоване в АДРЕСА_5 , яке в цілому складається з: - літери «А» - 4 під`їзд VII поверх комора № VIIІ площею 3,8 м2.

З інформації ТСЦ № 0541 РСЦ МВС у Вінницькій області від 24 січня 2020 року слідує, що згідно відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів у період з 2015 по 2019 роки за ОСОБА_3 транспортні засоби не реєструвались, за ОСОБА_2 проводилась реєстрація таких транспортних засобів:

«FIAT SEICENTO», 2002 року випуску, дата реєстрації 19 січня 2008 року, дата перереєстрації на нового власника 07 вересня 2018 року;

«MITSUBISHI COLT», 2008 року випуску, дата реєстрації 13 грудня 2008 року, перереєстрації на нового власника 26 листопада 2019 року.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 від 02 січня 2019 року за ОСОБА_3 зареєстрований автомобіль марки «HYUNDAI I20», 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 .

Відповідно до висновку експерта № 02-03/20КЕ від 10 березня 2020 року середня ринкова вартість автомобіля марки «FIAT SEICENTO», 2002 року випуску, станом на 01 вересня 2018 року дорівнювала 66 600 грн.

Згідно висновку експерта № 02-03/20КЕ/2 від 05 березня 2020 року середня ринкова вартість автомобіля марки «MITSUBISHI COLT», 2008 року випуску, станом на 01 листопада 2019 дорівнювала 140 725 грн.

Вартість автомобіля марки «HYUNDAI I20», 2011 року випуску, сторонами визначена за середньою ринковою вартістю подібного автомобіля у розмірі 143 730,70 грн.

Відповідно до висновку експерта № 591 від 31 березня 2021 року за результатами судової оціночно-будівельної експертизи, проведеної ТОВ «Подільський центр судових експертиз» відповідно до ухвали суду, ринкова вартість житлового будинку літ. «А» з підвалом літ. «А1» загальною площею 212,45 м2 домоволодіння АДРЕСА_1 станом на час проведення дослідження визначена за порівняльним підходом, складає 1 777 263 грн.

Ринкова вартість нежилого приміщення - гаражу АДРЕСА_8 , загальною площею 40,9 м2, станом на час проведення дослідження визначена за порівняльним підходом, складає: 127 742 грн.

Ринкова вартість квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 58,7 м2, станом на час проведення дослідження визначена за порівняльним підходом, складає: 1 566 479 грн.

Відповідно до висновку експерта № 1-21 від 07 травня 2021 року за результатами товарознавчої експертизи, проведеної ТОВ «Подільський центр судових експертиз» відповідно до ухвали суду, ринкова вартість рухомих речей, що знаходяться в будинку АДРЕСА_1 , які були надані на огляд та ідентифіковані складає 102 922,91 грн, а саме: телевізор торгової марки «Samsung» моделі «CW29MO26P7XXEC» з ПДК -1440,00 грн; телевізор торгової марки «Samsung» моделі «СК-5085ZR» з ПДК - 600,00 грн; телевізор торгової марки «Mystery» моделі «MTV-1911LW» з ПДК - 1724,75 грн; телевізор торгової марки «Toshiba» моделі «14S2М» з ПДК - 550,00 грн; комп`ютер, до складу якого входить: монітор торгової марки «PHILIPS» моделі «226v3LSB/01» -1630,40 грн; клавіатура марки «А4ТЕСН» - 150,00 грн; маніпулятор - «мишка» - даних для ідентифікації об`єкта недостатньо, акустична система (колонки) торгової марки «Gembird» моделі «SPK721U» - 83,00 грн; системний блок з написом на корпусі «GRAND» даних для ідентифікації об`єкта недостатньо; принтер торгової марки «Canon» моделі «і-SENSYS MF3228» - 2420,00 грн; пральна машина торгової марки «ВЕКО» моделі «WMB 50821» - 4168,20 грн; електроплита «Ariston» модель «CISFB 51.2», яка складається з робочої поверхні та духової шафи - 6100,00 грн; посудомийна машина торгової марки «Веко» модель «DFS 1511» - 5404,80 грн; хлібопічка торгової марки «Bifinet» моделі «КП 1170» - 720,00 грн; швейна машина «Чайка» з ножним приводом та тумбою - 740,00 грн; холодильник торгової марки «SUMSUNG» моделі «RВ303Ј3000ЅА» - 10281,28 грн; набір кухонних меблів, до складу якого входить: меблі кухонні - 1916,25 грн, стіл розкладний - 504,00 грн, диван типу «малютка» - 803,20 грн, крісло - 390,00 грн; набір кухонних меблів, до складу якого входить: кухонна стінка зеленого кольору - 16562,00 грн, набір - м`який куточок, стіл та чотири табуретки - 4743,00 грн; спальний гарнітур (ліжко, шафа, тумбочки) - 18069,74 грн; диван кутовий - 9710,50 грн; диван кутовий - 4929,26 грн; диван - 4756,08 грн; диван 820,00 грн; стіл комп`ютерний - 2344,55 грн; стіл обідній 1361,90 грн.

Відповідно до висновку експерта № 651 від 30 листопада 2021 року за результатами судової оціночно-будівельної експертизи, проведеної ТОВ «Подільський центр судових експертиз» відповідно до ухвали суду, ринкова вартість нежилого приміщення, комори № VIII площею 3,8 м2, яка розташована в 4 під`їзді на VII поверсі багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_5 станом на час проведення дослідження визначена за порівняльним підходом, складає: 63 315 грн.

З довідки Виконавчого комітету Барської міської Ради народних депутатів № 348 від 11 липня 1989 року слідує, що ОСОБА_2 є забудовником індивідуального житлового будинку на присадибній земельній ділянці під номером АДРЕСА_1 , в розмірі 600 м2 (рішення міськвиконкому від 07 квітня 1989 року), у зв`язку з чим має потребу у будівельних матеріалах.

Судом досліджені довідки, квитанції, накладні та договори на виконання робіт, додані до зустрічного позову щодо здійснення оплати за будівельні послуги та матеріали у період з 1989 року по 1991 рік та оглянуті матеріали трудової книжки ОСОБА_2 серії НОМЕР_6 , рахунки № НОМЕР_7 , № 08775 ощадних книжок.

03 квітня 2020 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 , та змінила прізвище на « ОСОБА_7 ».

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції у повній мірі не відповідає.

У справі, що переглядається спір стосується поділу спільного майна подружжя.

Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом з тим, зазначена презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц (провадження № 14-325цс18).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду зауважувала, що найбільш ефективне вирішення спору про поділ спільної сумісної власності подружжя досягається тоді, коли вимоги позивача охоплюють усе спільно набуте у шлюбі майно, зокрема й неподільне. Це відповідатиме принципу процесуальної економії, згідно з яким штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим, бо вирішення справи у суді має усунути необхідність у новому зверненні до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20), від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20).

Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19).

Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення містяться у частині другій статті 372 ЦК України.

Як роз`яснено судам у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно з законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно з законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Частиною першою статті 71 СК України встановлено, що майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки управі спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

З системного аналізу норм статей 57, 60, 61, 63, 65, 70 СК України слідує, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю незалежно від участі кожного з подружжя у її виникненні, і право визначати порядок здійснення права спільної сумісної власності та частки кожного з подружжя при поділі майна є рівними.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_1 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що все указане у позовних заявах сторін майно, крім автомобілю марки «HYUNDAI І20», 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , є спільною сумісною власністю сторін та підлягає поділу між ними.

Проте повністю з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Спростовує презумпцію спільності майна подружжя, на підставі належних та допустимих доказів, той з подружжя, який заперечує, що майно, набуте у період шлюбу, є спільним сумісним майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс1); постанови Верховного Суду від 23 травня 2024 року у справі № 441/1811/20 (провадження № 61-2633св24); від 24 липня 2024 року у справі № 758/4324/21 (провадження 61-2201св24)).

Матеріалами справи встановлено, що з 24 травня 1991 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

У період шлюбу сторонами придбано автомобіль марки «HYUNDAI І20», 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , який 02 січня 2019 року зареєстровано на ім`я ОСОБА_3 .

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 12 грудня 2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

Обґрунтовуючи позовні вимоги сторона позивача за первісним позовом, серед іншого указувала, що спірний автомобіль набуто сторонами за час їхнього окремого проживання, у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин та за особисті кошти ОСОБА_1 .

Разом з тим, належних та допустимих доказів на підтвердження придбання спірного автомобіля, у тому числі, за особисті кошти ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Самі по собі пояснення сторони у спорі не є доказами у розумінні статті 76 ЦПК України.

Позивачем за первісним позовом презумпції права спільної сумісної власності подружжя на указаний автомобіль не спростовано та не доведено придбання автомобіля за її особисті кошти, що є її процесуальним обов`язком.

Відтак автомобіль марки «HYUNDAI І20», 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , є спільним сумісним майном сторін і підлягає поділу між колишнім подружжям.

Крім того, задовольняючи позовні вимоги за первісним позовом місцевий суд посилався на те, що автомобілі марки «MITSUBISHI COLT», 2008 року випуску, та марки «FIAT SEINCENTO», 2002 року випуску, які перебували у спільній сумісній власності сторін, були продані без згоди ОСОБА_1 , тому на користь останньої підлягає стягненню грошова компенсація частини ринкової вартості спірних транспортних засобів.

Відповідно до статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.

Установлено, що під час перебування сторін у шлюбі у період з 2015 року по 2019 рік було придбано автомобілі марки «MITSUBISHI COLT», 2008 року випуску, та марки «FIAT SEINCENTO», 2002 року випуску, та зареєстровано їх за ОСОБА_2 .

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру транспортних засобів № 31/2/0541-2Аз від 31 січня 2020 року зареєстровані за ОСОБА_2 транспортні засоби:

марки «FIAT SEINCENTO», 2002 року випуску, перереєстровано на нового власника 07 вересня 2018 року;

марки «MITSUBISHI COLT», 2008 року випуску, перереєстровано на нового власника 26 листопада 2019 року.

Матеріалами справи встановлено, що у липні 2019 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

З Єдиного реєстру судових рішень, який є у відкритому доступі, слідує, що ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 25 липня 2019 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Рішенням цього ж суду від 12 грудня 2019 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано.

З тексту указаного рішення слідує, що сторони з серпня місяця разом не проживають, повністю припинили стосунки.

Доказів протилежного, а саме припинення фактичних подружніх відносин, ведення спільного господарства та окремого проживання сторін, станом на час відчуження автомобіля марки «FIAT SEINCENTO», 2002 року випуску та до моменту звернення ОСОБА_3 до суду з позовом про розірвання шлюбу, а також того, що отриманні від реалізації указаного транспортного засобу кошти ОСОБА_2 витратив не в інтересах сім`ї, матеріали справи не містять.

Ураховуючи, що автомобіль марки «FIAT SEINCENTO», 2002 року випуску, є спільною власністю подружжя, але його було відчужено за час шлюбу сторін і ОСОБА_1 не доведено, що кошти з його продажу витрачені не в інтересах сім`ї, підстави для компенсації ОСОБА_1 частини його вартості з ОСОБА_2 відсутні.

На указане суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку у цій частині.

Разом з тим, автомобіль марки «MITSUBISHI COLT», 2008 року випуску, що є спільною сумісною власністю сторін, перереєстровано на нового власника 26 листопада 2019 року, тобто після звернення ОСОБА_3 до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та відкриття провадження у цій справі (25 липня 2019 року).

Доказів здійснення відчуження указаного транспортного засобу зі згоди ОСОБА_1 і використання отриманих від його реалізації грошових коштів в інтересах сім`ї матеріали справи не містять та ОСОБА_2 суду не надано.

У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а вразі недосягнення згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Тобто у разі відчуження відповідачем спірного автомобіля на користь третьої особи позивач вправі вимагати стягнення з відповідача частини його вартості, визначеної на час розгляду справи, а не визнання права власності на його частини, оскільки поділу підлягає майно, яке набуте подружжям за час шлюбу, або ж кошти, які були отримані в результаті відчуження майна без згоди іншого співвласника.

Наведене узгоджується з правовою позицією викладеній у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 127/7029/15-ц (провадження № 61-9018сво18).

У випадку відчуження майна одним з подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливістю встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає саме ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 29 травня 2024 року у справі № 711/3988/21 (провадження № 61-11094св23).

Згідно висновку експерта № 02-03/20КЕ/2 від 05 березня 2020 року середня вартість автомобіля марки «MITSUBISHI COLT», 2008 року випуску, станом на 01 листопада 2019 року становила 140 725 грн.

ОСОБА_2 не надав належних доказів на спростування указаного висновку експерта, з клопотанням про призначення у справі відповідної експертизи як в суді першої, так і суді апеляційної інстанції не заявляв.

Відтак висновок суду першої інстанції про те, що при поділі майна з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 належить стягнути грошову компенсацію вартості автомобіля марки «MITSUBISHI COLT», 2008 року випуску, згідно наданим позивачем за первісним позовом висновком експерта щодо ринкової вартості автомобіля у розмірі 70 362,50 грн (140 725 / 2) є правильним.

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_1 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач довів належність спірного житлового будинку АДРЕСА_1 , до спільної сумісної власності подружжя, оскільки указаний житловий будинок введено в експлуатацію під час перебування сторін у шлюбі.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано визнав безпідставними доводи ОСОБА_2 про належність спірного житлового будинку до його особистої приватної власності, оскільки це не підтверджено належними доказами.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується та вважає безпідставними доводи апеляційної скарги у цій частині з огляду на таке.

Установлено, що шлюб між сторонами укладено 25 травня 1991 року.

Рішення виконавчого комітету народних депутатів Барської міської ради № 1089 від 23 грудня 1992 року затверджено акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального житлового будинку АДРЕСА_9 .

Отже введення спірного житлового будинку в експлуатацію відбулося в період перебування сторін у шлюбі, відтак на указане майно розповсюджується презумпція спільності майна подружжя.

Разом з тим, з висновку експерта № 591 від 31 березня 2021 року за результатами судової оціночно-будівельної експертизи, проведеної ТОВ «Подільський центр судових експертиз» слідує, що при проведенні розрахунку загальної площі житлового будинку АДРЕСА_1 , використовуючи матеріали інвентаризаційної справи № 484, установлено, що загальна площа приміщень складає 212,45 м2, і ця площа приймалась для розрахунку ринкової вартості указаного житлового будинку.

План забудови та проєкту будівництва матеріали справи не містять. Також відсутні правовстановлюючі документи на спірний будинок, який ОСОБА_8 просить визнати його особистою власністю.

Отже, як слідує з акту про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального житлового будинку АДРЕСА_9 , та висновку експерта № 591 від 31 березня 2021 року площа спірного будинку значно збільшилась (загальна площа приміщень складає 212,45 м2).

Апеляційний суд звертає увагу на те, що надані ОСОБА_2 квитанції, накладні та договори на виконання робіт, є неналежними та невідповідними доказами у цій справі, оскільки у деяких з них указані прізвища інших замовників та осіб, що здійснювали оплату.

Судом не установлено, що указані у наданих квитанціях будівельні матеріали та виконані роботи були використані для будівництва саме спірного житлового будинку.

Разом з тим, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16 лютого 2023 року призначено у цій справі судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експертам ТОВ «Подільський центр судових експертиз» на вирішення яких поставлено таке питання: «Який ступінь будівельної готовності будинку АДРЕСА_1 станом на дату укладення шлюбу?».

Постановою Вінницького апеляційного суду від 29 березня 2023 року указану ухвалу скасовано у задоволенні клопотання адвоката Мишковської Т. М. в інтересах ОСОБА_2 про призначення судової будівельно-технічної експертизи відмовлено.

Відтак, за умови підтвердження використання зазначених у квитанціях матеріалів та виконаних робіт саме для будівництва спірного житлового будинку, вартість витрачених на їх придбання коштів може бути врахована у вартість спірного майна, площею 101,6 м2, з урахуванням обставин справи, до моменту укладення сторонами шлюбу.

Ба більше, ОСОБА_8 не доведено вартість будівельних робіт та будівельних матеріалів, інших витрат здійснених для спорудження спірного житлового будинку, а також те, що ці витрати сплачені останнім у повній мірі за рахунок коштів, набутих ним у власність до шлюбу, тобто до 25 травня 1991 року.

Відсутність у ОСОБА_1 квитанцій про участь у фінансуванні будівництва коштів подружжя не спростовує презумпцію спільності майна подружжя.

Також ця обставина не свідчить про те, що ОСОБА_1 перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_8 , не брала участі у будівництві спірного житлового будинку.

Указана обставина не є безумовною підставою для позбавлення позивача за первісним позовом її права власності у спільному майні подружжя.

Отже установивши, що предмет спору у цій справі, житловий будинок АДРЕСА_1 , введено в експлуатацію під час шлюбу сторін та ОСОБА_2 не доведено здійснення витрат для спорудження спірного житлового будинку за рахунок його особистих коштів, набутих у власність до шлюбу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що він становить об`єкт права спільної сумісної власності в силу вимог статей 60, 61, 62 СК України та підлягає поділу з урахуванням висновку експерта № 591 від 31 березня 2021 року, за результатами судової оціночно-будівельної експертизи ринкова вартість якого на час проведення дослідження складає 1 777 263 грн.

Право спільної сумісної власності подружжя щодо інших об`єктів заявлених сторонами до поділу не оспорюється.

Отже спільне сумісне майно сторін заявлене до поділу становить:

квартира АДРЕСА_4 (вартістю 1 566 479 грн);

нежитлове приміщення комора, розташована в 4 під`їзді на VІІ поверсі будинку АДРЕСА_5 (вартістю 63 315 грн);

житловий будинок АДРЕСА_1 (вартістю 1 777 263 грн);

майно домашньої обстановки та вжитку, яке знаходиться в будинку АДРЕСА_1 (вартістю 102 922, 91 грн);

нежитлове приміщення - гараж № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 , розташований по АДРЕСА_2 (вартістю 127 742 грн);

вартість автомобіля марки «MITSUBISHI COLT», 2008 року випуску, у сумі 140 725 грн;

автомобіль марки «HYUNDAI 120», 2011 року випуску (вартістю 143 730,70 грн).

Вартість майна, яке заявлене до поділу, в цілому становить 3 922 177,61 грн та визначена виходячи з дійсної (ринкової) його вартості.

Відповідно вартість частки кожного, виходячи з рівності часток, становить 1 961 088,80 грн.

Апеляційний суд ураховує, що поділ майна подружжя здійснюється таким чином: по-перше, визначається розмір часток дружини та чоловіка в праві спільної власності на майно (стаття 70 СК України); по-друге, здійснюється поділ майна в натурі відповідно до визначених часток (стаття 71СК України).

У випадку множинності об`єктів нерухомого майна, що перебуває у спільній власності сторін, суду належить розглянути можливість здійснити поділ майна таким чином, щоб не зобов`язувати сторону сплачувати компенсацію.

До подібних правових висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 15 квітня 2020 року у справі № 565/495/18 (провадження № 61-1539св19), від 09 червня 2021 року у справі № 537/5528/16 (провадження № 61-11253св20), від 07 червня 2023 року у справі № 344/7436/19 (провадження № 61-387св23).

Тобто, вирішуючи спір про поділ майна подружжя, суд повинен розглянути можливість здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя у спосіб без визначення грошової компенсації, або з визначенням такої у мінімальному розмірі.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року у справі № 209/3085/20 (провадження № 14-182цс21) зроблено висновок, що:

«суд має вирішити переданий на його розгляд спір про поділ спільної сумісної власності саме тоді, коли подружжя не домовилося про порядок такого поділу. Вирішення цього спору, зокрема щодо неподільної речі, не має зумовлювати у співвласників потребу після судового рішення домовлятися про порядок поділу цього ж майна, а саме про виплату одному із них компенсації іншим співвласником і про гарантії її отримання. Якщо одна зі сторін спору довірила його вирішення суду, відповідний конфлікт треба вичерпати внаслідок ухвалення судового рішення та подальшого його виконання.

Судове рішення не має породжувати стан невизначеності у відносинах позивача з відповідачем і вимагати від них подальшого вчинення узгоджених дій для вичерпання конфлікту».

Крім того, спосіб захисту права або інтересу має бути таким, щоб у позивача не виникала необхідність повторного звернення до суду (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (провадження № 14-67цс20)).

Апеляційний суд вважає, що з урахуванням наведеного, конкретних обставин справи, порядку користування сторонами об`єктами спільного майна, суд першої інстанції дійшов вірного висновку в частині розподілу спільного майна сторін, а саме: квартира АДРЕСА_4 (вартістю 1 566 479 грн); нежитлового приміщення комори, розташованої в 4 під`їзді на VІІ поверсі будинку АДРЕСА_5 (вартістю 63 315 грн); житлового будинок АДРЕСА_1 (вартістю 1 777 263 грн); майна домашньої обстановки та вжитку, яке знаходиться в будинку АДРЕСА_1 (вартістю 102 922, 91 грн); нежитлового приміщення - гаража № НОМЕР_1 , ряд НОМЕР_2 , розташованого по АДРЕСА_2 (вартістю 127 742 грн); вартості автомобіля марки «MITSUBISHI COLT», 2008 року випуску, у сумі 140 725 грн.

Разом з тим, місцевий суд дійшов помилкового висновку щодо визнання права особистої власності ОСОБА_1 на автомобіль марки «HYUNDAI І20», 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсації частини вартості автомобіля марки «FIAT SEINCENTO», 2002 року випуску.

Отже рішення місцевого суду у цій частині підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні указаних вимог.

За указаних обставин апеляційний суд здійснює поділ об`єкта спільної сумісної власності сторін, а саме автомобіля марки «HYUNDAI І20», 2011 року виготовлення (вартістю 143 730,70 грн).

Автомобіль є неподільною річчю та не може бути поділений в натурі.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Ураховуючи, що судом першої інстанції в порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_2 виділено у власність вартість відчуженого автомобіля марки «MITSUBISHI COLT», 2008 року випуску, у сумі 140 725 грн, колегія суддів вважає за доцільне, компенсувати ОСОБА_1 вартості указаного майна та в порядку поділу спільного майна подружжя виділити у її власність автомобіль марки «HYUNDAI 120», 2011 року випуску (вартістю 143 730,70 грн).

Отже вартість виділеного майна в порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_1 в цілому становить 1 901 266,70 грн, а ОСОБА_2 2 020 910,91 грн.

Різниця у вартості поділеного майна на користь позивача за первісним позовом становить 119 644,21 грн.

Разом з тим, у своїй заяві про зміну предмету позову ОСОБА_1 указала, що не ставить вимог про її стягнення.

Відтак колегія суддів не вбачає підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації у розмірі 119 644,21 грн.

На переконання колегії суддів указаний варіант поділу спільного майна подружжя в остаточному підсумку цілком відповідатиме законодавчо закріпленому законом способу та порядку поділу майна сторін, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя з урахуванням рівності розміру часток дружини та чоловіка у спільному майні.

Апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги в частині помилковості висновків суду першої інстанції щодо визнання за ОСОБА_1 права особистої власності на автомобіль марки «HYUNDAI І20», 2011 року випуску, та стягнення грошової компенсації за частини вартості автомобіля марки «FIAT SEINCENTO», 2002 року випуску, обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

В іншій частині суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, унаслідок чого доводи апеляційної скарги слід визнати необґрунтованими.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції у частині:

визнання за ОСОБА_1 права особистої власності на автомобіль марки «HYUNDAI І20», 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 ,

визнання за ОСОБА_2 вартості автомобіля марки «FIAT SEINCENTO», 2002 року випуску, у сумі 66 600 грн,

стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частини вартості автомобіля марки «FIAT SEINCENTO», 2002 року випуску, підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні первісного позову у цій частині.

Крім того, оскаржуване рішення в частині поділу спільного сумісного майна підлягає зміні, шляхом:

доповнення резолютивної частини рішення абзацами такого змісту:

«Виділити у власність ОСОБА_1 автомобіль марки «HYUNDAI І20», 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 »;

«Виділити у власність ОСОБА_2 вартість автомобіля марки «MITSUBISHI COLT», 2008 року випуску, у сумі 140 725 грн».

виключення з резолютивної частини рішення абзаців такого змісту:

«Виділити у власність ОСОБА_2 вартість автомобілів марки «MITSUBISHI COLT», 2008 року випуску, та марки «FIAT SEINCENTO», 2002 року випуску, у сумі 207 325 грн.»

«Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 103 662,50 грн».

В іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2024 слід залишити без змін.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню та зміні, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставами для його часткового скасування з прийняттям у цій частині нового рішення про часткову відмову у задоволені первісних позовних вимог та частковій зміні рішення місцевого суду.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

З огляду на те, що в результаті часткового скасування та зміни апеляційним судом ухваленого судом першої інстанції рішення в частині позовних вимог за первісним позовом не відбулося суттєвого збільшення чи зменшення розміру задоволених позовних вимог, та зустрічний позов залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Мишковської Т. М. в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2024 року у частині визнання за ОСОБА_1 права особистої власності на автомобіль марки «HYUNDAI І20», 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , визнання за ОСОБА_2 вартості автомобіля марки «FIAT SEINCENTO», 2002 року випуску, у сумі 66 600 грн, та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частини вартості автомобіля марки «FIAT SEINCENTO», 2002 року випуску, скасувати та ухвалити у цій частині нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 в частині визнання за ОСОБА_1 права особистої власності на автомобіль марки «HYUNDAI І20», 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 , визнання за ОСОБА_2 вартості автомобіля марки «FIAT SEINCENTO», 2002 року випуску, у сумі 66 600 грн, та стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частини вартості автомобіля марки «FIAT SEINCENTO», 2002 року випуску, відмовити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2024 року змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення абзацами такого змісту:

«Виділити у власність ОСОБА_1 автомобіль марки «HYUNDAI І20», 2011 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 ».

«Виділити у власність ОСОБА_2 вартість автомобіля марки «MITSUBISHI COLT», 2008 року випуску, у сумі 140 725 грн».

Виключити з резолютивної частини рішення абзац такого змісту:

«Виділити у власність ОСОБА_2 вартість автомобілів марки «MITSUBISHI COLT», 2008 року випуску, та марки «FIAT SEINCENTO», 2002 року випуску, у сумі 207 325 грн».

Виключити з резолютивної частини рішення абзац такого змісту:

«Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 103 662,50 грн».

В іншій частині рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 червня 2024 залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити за ОСОБА_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий Сергій МЕДВЕЦЬКИЙ

судді: Людмила ГОЛОТА

Віталій ОНІЩУК