справа № 278/3970/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області в складі головуючого судді Євгена Татуйка, за участю секретаря Дарії Кравчук, розглянув цивільну справу за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В :

Направленим позовом заявниця просить суд ухвалити рішення про визнання за нею права власності на квартиру за набувальною давністю. У обґрунтування заявленого суду повідомила наступне. Відповідачка є власницею квартири у якій проживає позивачка. Одночасно, відповідачка є матір`ю колишнього чоловіка позивачки. За час перебування у шлюбі позивачка оселилась у спірній квартирі і з того часу постійно у ній проживає, здійснює усі ремонтні та обслуговуючи роботи, а також сплачує усі комунальні послуги. Відповідачка, у свою чергу та за більш як двадцять років не з`являлась у квартирі і не цікавилась її долею. Наведені позивачкою обставини вважає достатніми для задоволення вимог.

Розгляд справи здійснювався за правилами загального позовного провадження.

Відповідачка заперечувала задоволення позову. Вважає вимоги безпідставними, оскільки скерований позов свідчить про повне нерозуміння позивачкою правової природи набуття власності за набувальною давністю.

Сторони обопільно направили суду заяви, якими просили розгляд справи здійснювати у їх відсутність на підставі наявних матеріалів. У зв`язку із цим, судом вирішено розгляд справи здійснювати у відсутність учасників і без фіксації його перебігу технічними засобами, що регламентовано процесуальним законом.

Дослідив надані сторонами матеріали, судом установлено наступні фактичні обставини справи і відповідно ним правовідносини.

Сторони у справі є громадянками України, отримували код платників податків і позивачка при зверненні до суду сплатила судовий збір.

У період часу з 20 березня 1999 року по травень 2012 року позивачка перебувала у шлюбі із ОСОБА_3 , який є сином відповідачки.

20 квітня 2001 року відповідачка за договором купівлі продажу набула у власність квартиру АДРЕСА_1 . Відомостей про права користування позивачкою у даному житлі або інші з даного приводу відмітки правочин не містить.

9 серпня 2023 року складено акт про фактичне проживання у зазначеній квартирі з 2001 року позивачки, її сина ОСОБА_4 2001 року народження і колишнього чоловіка ОСОБА_5 . Даний акт підтверджують і сусіди нотаріально засвідченими заявами.

Позивачка здійснювала оплату житлово-комунальних послуг і поточний ремонт згадуваної квартири. Також позивачка мала зареєстроване місце проживання у спірній квартири з 5 травня 2001 року по 31 жовтня 2006 року.

Правовідносини між сторонами врегульовані наступними положеннями законодавства України.

Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ст. 344 ЦК України).

Проаналізувавши фактичні обставини справи, вимоги законодавства й усталену судову практику у даних правовідносинах (рішення ВС від 14 травня 2019 року у справі 910/17274/17), суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Суд не вважає позивачку такою, яка виконала усі вимоги матеріального закону зазначеного раніше у даному рішенні. Так, та щонайменше, позивачка не заволодівала спірним майном, а є його лише користувачем як член родини власника майна станом на момент заселення. Наразі позивачка є колишнім членом такої родини. Виходячи лише з таких обставин, підстав для задоволення позову вже не має. Інші обов`язкові складові для набуття права власності за набувальною давністю судом не досліджуються, оскільки повідомлені позивачкою обставини не свідчать про наявність ознак набувальності щодо даного майна.

Судом установлено, що позивачка фактично проживає у квартирі відповідачки. Остання має зареєстровані права щодо такого об`єкту нерухомого майна. Наявності між сторонами більших відносин, ніж користувача і власника суду не наведено і не підтверджено будь-якими доказами.

Результати вирішення спору не дають підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім та документально підтверджених судових витрат. Витрати відповідача перед судом не декларувались. Зазначення представницею відповідачки витрати на правничу допомогу у розмірі 10 тисяч гривень без додавання відомостей, які б розкривали такі обсяги, судом до уваги не приймаються і задоволеними бути не можуть. Дані правовідносини врегульовані положеннями ст. 141 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Відмовити у задоволенні позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення виготовлене 28 лютого 2024 року.

Суддя Євген Татуйко