РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 609/741/24

2/609/312/2024

09 липня 2024 року Шумський районний суд Тернопільської області

в складі головуючого судді Ковтуновича О.В.

за участі:

секретаря судового засідання Сандулович О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Шумськ під час заочного розгляду цивільну справу за позовом: ОСОБА_1

до

відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

вимоги позивача: про визнання права власності на спадкове майно

учасники справи - не з`явилися

В С Т А Н О В И В :

І. Стислий виклад позиції позивача.

1. 28 травня 2024 року представник позивача ОСОБА_1 -адвокат Керея Юлія Борисівна звернулася до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно.

2. Позов обгрунтований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача ОСОБА_5 . Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: право на земельну частку (пай) розміром 1,97 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебувала у колективній власності КСП «Вільне життя», на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ТР №0069366 виданим на підставі рішення Шумської райдержадміністрації №341 від 15.11.1996 року та зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №286 від 15.11.1996 року.

Вказане право на земельну частку (пай) баба позивача набула, оскільки була включена в списки пайовиків КСП «Вільне життя» за №286 та отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ТР №0069366 виданим на підставі рішення Шумської райдержадміністрації №341 від 15.11.1996 року та зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №286 від 15.11.1996 року.

Після смерті померлої, фактично в управління спадковим майном, а саме земельною часткою (паєм), вступила мати позивача ОСОБА_6 , шляхом володінням оригіналом документу на право власності на земельну частку (пай) та отримання орендної плати від орендаря ФГ «Беріжок», однак юридично його не оформила. Також ФГ «Беріжок» повідомило, що після смерті ОСОБА_6 оригіналом документу на право власності на земельну частку (пай) ОСОБА_5 володіла її внучка ОСОБА_1 , яка і отримує орендну плату за вказану земельну частку по даний час.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача - ОСОБА_6 . Після її смерті залишилось спадкове майно, що складається із: права на земельну частку (пай) розміром 1,97 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебувала у колективній власності КСП «Вільне життя», на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ТР №0069366 виданим на підставі рішення Шумської райдержадміністрації №341 від 15.11.1996 року та зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №286 від 15.11.1996 року.

Спадщину після смерті померлої позивач прийняла у відповідності до ст.1268 ЦК України, оскільки на день його смерті проживала із нею в одному господарстві, як стверджує остання.

Позивач зверталася у нотаріальну контору по питанню успадкування зазначеного майна, однак їй було відмовлено, оскільки позивачем не подано нотаріусу документи, які підтверджують родинні відносини із спадкодавцем, а також те, що спадкова справа після смерті померлої ОСОБА_6 не заведена.

На підставі викладеного, позивач просить позов задоволити та визнати за нею, як спадкоємцем першої черги спадкування за законом, право на спадкове майно, що залишилося після смерті матері ОСОБА_6 .

ІІ. Процесуальні дії у справі.

3. Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 30 травня 2024 року було прийнято до розгляду позовну заяву в порядку спрощеного позовного провадження та призначено до судового розгляду по суті на 13 червня 2024 року.

4. Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 13 червня 2024 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 09 липня 2024 року.

5. У судове засідання представник позивача не з`явився, однак представила письмову заяву про слухання справи у її відсутності із повним підтриманням позовних вимог.

6. Відповідачі в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, відзиву на позовну заяву не надали суду.

Суд вважає, що відповідачі про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому відповідно до ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), справу слід вирішити на підставі наявних доказів та постановити заочне рішення.

За вказаних обставин, з підстав, визначених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

7. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Постановою Верховної Ради України № 807-ІХ від 17.07.2020 року Про утворення та ліквідацію районів, що набрала чинності 19.07.2020 року, змінений адміністративно-територіальний устрій нашої Держави.

Зокрема, відповідно до підпункту 19 пункту 3 та абзацу 1 підпункту 19 пункту 1 цієї Постанови ліквідований Шумський район Тернопільської області та утворений Кременецький район Тернопільської області (з адміністративним центром у місті Кременець) у складі територій Борсуківської сільської, Великодедеркальської сільської, Вишнівецької селищної, Кременецької міської, Лановецької міської, Лопушненської сільської, Почаївської міської, Шумської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

8. Із свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 12.02.1997 року, виданого Бриківською сільською радою народних депутатів стверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача - ОСОБА_5 .

9. Як вбачається із повторного свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 11.06.2009 року, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Шумського районного управління юстиції Тернопільської області, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача - ОСОБА_6 .

10. Померлій належало майно, що складається із: права на земельну частку (пай) розміром 1,97 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебувала у колективній власності КСП «Вільне життя», на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ТР №0069366 виданим на підставі рішення Шумської райдержадміністрації №341 від 15.11.1996 року та зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №286 від 15.11.1996 року.

11. Згідно інформації наданої Державним кадастровим реєстратором Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області слідує, що ОСОБА_5 була включена в списки на паювання землі по КСП «Вільне життя» за №286 від 15.11.1996 року та отримала сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ТР №0069366, який перебуває в колективній власності КСП «Вільне життя», розміром 1,97 в умовних кадастрових гектарах, вартість якого з врахування коефіцієнта індексації 4,847.

12. Як вбачається із інформації ФГ «Беріжок» №278 від 09.05.2024 року, земельна ділянка право власності на яку посвідчується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ТР №0069366 у розмірі 1,97 умовних кадастрових одиниць, виданий на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 смерті, знаходиться в обробітку ФГ «Беріжок» з 1996 року. Після смерті ОСОБА_5 оригіналом вказаного сертифіката володіла її дочка ОСОБА_6 , яка і отримувала орендну плату за вказану земельну ділянку починаючи з 1997 року до дня своєї смерті. Після смерті ОСОБА_6 оригіналом вказаного сертифіката володіла ОСОБА_1 , яка являється внучкою ОСОБА_5 та дочкою ОСОБА_6 .

13. Із Архівного витягу із по господарської книги №1 Бриківської сільської ради Шумського району Тернопільської області за 1996-2000 роки, станом на 11.02.1997 року, с.Бриків, №319/01-25 від 19.02.2020 року виданого Архівним відділом Шумської районної державної адміністрації слідує, що за особовим рахунком № НОМЕР_3 , головою сім`ї була ОСОБА_5 , проживала одиноко.

14. Згідно досліджених судом матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_6 являється матір`ю позивача та дочкою померлої ОСОБА_5 , що стверджується: свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 17.02.1976 року; повторним свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 28.07.2023 року; свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_6 від 03.06.1984 року. Також вищевказане вбачається із інформації наданою Шумським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кременецькому районі Тернопільської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції №26/35.3.1-07.3., інформації наданою Ізяславським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області № 162/31.17-40 від 27.03.2024 року, інформації наданою Управлінням Державної міграційної служби України в Тернопільській області від 19.03.2024 року (із додатками: копії заяв про видачу паспортів).

15. Судом було встановлено, що ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 07.05.2004 року виданою приватним нотаріусом Кременецькою районного нотаріального округу Тернопільської області Хаблюк Т.В.

16. Як вбачається із довідки № 77 від 19.02.2024 року виданої Шумською міською радою Тернопільської області, ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживала та була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , разом із дочкою ОСОБА_1 , 1964 р.н., що дає підстави вважати позивача такою, що прийняла спадщину в силу ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини проживала із спадкодавцем.

V. Оцінка Суду.

17. Згідно зі ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

18. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

19. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

20. Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

21. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

22. Як передбачено ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

23. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

24. Відповідно до п.1 та п. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

25. Суд звертає увагу, що спадкодавець ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 і спадщина відкрилась під час дії Цивільного кодексу УРСР 1963 року, відповідно до статті 549 якого, передбачалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном, що мало місце в даних правовідносинах.

26. Відповідно до роз`яснень, даних в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

27. Відповідно до ст. ст. 524, 529 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

28. За змістом статті 524 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, статтей 1216, 1217, 1218 Цивільного кодексу України (далі ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).

29. Відповідно до статті 525 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

30. Відповідно до ст. 527 ЦК УРСР 1963 року спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

31. Згідно ст. 548 Цивільного кодексу Української РСР (надалі - ЦК УРСР), чинної на час виникнення спірних правовідносин, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

32. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, чинної на час виникнення спірних правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

33. Таким чином, за ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Доказом цього може бути наявність у спадкоємця ощадної книжки на ім`я померлого, іменних цінних паперів, квитанцій про оплату комунальних та інших послуг, обов`язкового страхування майна та інших документів, виданих на ім`я померлого, на майно, користування, управління і розпорядження яким можливе тільки після оформлення прав на нього.

Відтак, ОСОБА_6 , в силу положень ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_5 , оскільки після її смерті вступила в управління та володіння спадковим майном, шляхом володіння оригіналом документа на право власності на земельну частку (пай) та отримання орендної плати від орендаря ФГ «Беріжок».

Отже, об`єктами спадщини за ЦК України є права та обов`язки, які належали особі на час смерті, крім тих, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця.

34. 26. Відповідно до п.п. 16,17 Перехідних положень Земельного кодексу України громадянам власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

35. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

36. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

37. Відповідно до абз. 3 ч. 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність», паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

38. Згідно зі ст. ст. 1, 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають громадяни спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є зокрема, рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

39. Згідно із ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 № 666/94, право на земельну частку (пай) може бути об`єктом спадщини.

40. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04 2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», роз`яснено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку(пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

41. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05. 2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом (п.10). При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону (п. 11).

42. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

43. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

44. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

45. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

46. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

47. Відповідно до абз.3 п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні прав на спадщину особа може звертатися до суду за правилами позовного провадження.

48. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

49. Згідно з ч. 1 ст.81 ЦПК, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

50. Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

51. Згідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

52. Згідно з ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

53. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

54. Таким чином, право на спадщину є самостійним майновим правом, яке виникає на підставі факту її прийняття та підлягає захисту в передбачений законом спосіб, і через відмову нотаріуса у видачі спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину, не може бути захищене в інший спосіб.

55. У зв`язку із чим, враховуючи, що позивач прийняла спадщину в установленому законом порядку, але отримати свідоцтво про право на спадщину в порядку спадкування на земельну частку (пай) в нотаріальній конторі не може, її право підлягає захисту, а позовні вимоги задоволенню.

56. Даний спір підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачем права на земельну частку (пай) не порушує права, свободи та інтереси інших осіб.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

57. Позивачем при подачі позову було сплачено 1211 грн. 20 коп. судового збору. Позивач просить не застосовувати до відповідачів вимоги статті 141 ЦПК України.

З цих підстав,

Керуючись статтями 15, 16, 328, 392, 1216, 1218, 1219, 1220, 1222, 1233, 1235, 1261, 1268, 1270 Цивільного кодексу України, статтями 2, 4, 5, 10-13, 76, 77, 81, 82, 89, 141, 200, 206 Цивільного процесуального кодексу, ст.ст. 112, 120-126, 524, 525, 529, 548, 549, 563 ЦК Української РСР (1963 року), суд

У Х В А Л И В :

1. Винести заочне рішення.

2. Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_7 , РНОКПП НОМЕР_8 ) до ОСОБА_2 (житель АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 (житель АДРЕСА_1 ), ОСОБА_4 (житель АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_9 ) про визнання права власності на спадкове майно - задоволити повністю.

2. Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_7 , РНОКПП НОМЕР_8 ) в порядку спадкування за законом, після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , право на земельну частку (пай) яка перебувала у колективній власності КСП «Вільне життя», у розмірі 1,97 в умовних кадастрових гектарах згідно сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ТР №0069366 виданий на підставі рішення Шумської райдержадміністрації №341 від 15.11.1996 року та зареєстрований у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №286 від 15.11.1996 року, на ім`я ОСОБА_5 .

3. Не застосовувати до відповідачів вимоги статті 141 ЦПК України.

Відповідачам направити копію заочного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуто Шумським районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починається відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду відповідачем подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення до Тернопільського апеляційного суду.

Апеляційна скарга на рішення суду учасниками справи подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення суду складено 09 липня 2024 року.

Суддя: Олег КОВТУНОВИЧ