УХВАЛА

07 листопада 2024 року

м. Київ

справа № 143/649/23

провадження № 61-14190 ск24

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 17 липня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_1 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_1 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 17 липня 2024 року, яке залишено без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року, позов задоволено. Визначено ОСОБА_2 додатковий строк тривалістю 2 місяці з моменту набрання рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Задовольняючі позовні вимоги суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач навів поважні причини пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини.

23 жовтня 2024 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направив до Верховного Суду касаційну скаргу на вказані судові рішення, у якій просив їх скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Як підставу для касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених в постановах Верховного Суду від 25 січня 2023 року у справі № 676/47/21, від 20 березня 2024 року у справі № 545/1231/23, від 08 квітня 2024 року у справі № 334/2358/23 та ін. (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд визнає її необґрунтованою, з огляду на таке.

Суди попередніх інстанцій встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилася спадщина у виді житлового будинку, садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, а також земельної ділянки площею 0,25 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та земельної ділянки площею 0,2502 га, цільове призначення якої для ведення особистого селянського господарства, що розташовані на АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_2 є рідним сином ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , яке видане 13 березня 1971 року Бабинецькою сільською радою Погребищенського району.

Заповітом від 03 листопада 2016 року, який посвідчений секретарем Бабинецької сільської ради Погребищенського району, зареєстрований в реєстрі за № 93 ОСОБА_4 належні йому житловий будинок та присадибні земельні ділянки на АДРЕСА_1 заповів позивачу.

Після смерті ОСОБА_4 , за заявою відповідача ОСОБА_3 про прийняття спадщини від 26 липня 2022 року, приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Сердюком О. П. заведена спадкова справа № 14/2022 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Листом від 26 липня 2022 року № 42/01-14 приватний нотаріус Бучанського районного нотаріального округу Київської області Сердюк О. П. позивача ОСОБА_2 повідомив про заведення спадкової справи після смерті батька та запропонував подати заяву про прийняття спадщини у встановлений статтею 1270 ЦПК України строк (тобто, по 01 грудня 2022 року), з урахуванням положень постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану».

Таким чином, відповідальною за оформлення спадкових прав особою - приватним нотаріусом Бучанського районного нотаріального округу Київської області Сердюком О. П. позивачу ОСОБА_2 доведено строк, у який він мав би подати заяву про прийняття спадщини і цей строк був поза встановленими законом межами у 6 місяців.

05 жовтня 2022 року позивач ОСОБА_2 подав до приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Сердюка О. П. заяву про прийняття спадщини.

Постановою приватного нотаріуса Бучанського районного нотаріального округу Київської області Сердюка О. П. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02 червня 2023 року № 67/02-31 ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовлено через пропуск шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини.

За загальним правилом право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (частина перша статті 1272 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними (постанова Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, постанова Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц).

Отже, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд оцінює поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для вчинення цих дій.

Вказане узгоджується із висновками Верховного Суду України у постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1215цс16, та Верховного Суду у постановах від 18 січня 2018 року у справі № 198/476/16-ц, від 12 лютого 2018 року у справі № 712/656/15-ц, від 06 червня 2018 року у справі № 592/9058/17-ц, від 11 липня 2018 року у справі № 381/4482/16-ц.

Закон не встановлює конкретний перелік поважних причин пропуску строку на подання заяви про прийняття спадщини і такі причини оцінюються судом на власний розсуд, в кожному конкретному випадку та з урахуванням усіх обставин справи.

Тобто суд, розглядаючи такі позови встановлює наявність причин, що унеможливили своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини, та оцінює їх з точки зору поважності.

Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 05 вересня 2024 року справі № 522/13557/23 (провадження № 61-5532св24).

Крім того, визначення поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, входить до предмета доказування у справі, тобто стосується оцінки доказів на предмет їх належності, допустимості та достатності.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі № 373/2054/16-ц).

Незгода із судовими рішеннями, висновками щодо встановлених обставин та оцінкою доказів не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.

Суди першої та апеляційної інстанції забезпечили відкритий та змагальний розгляд справи, в межах якого ОСОБА_1 мав можливість в повній мірі реалізувати свої права на заперечення проти позову та надання відповідних доказів.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про доведення позивачем наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, що перешкоджали поданню ним заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк, оскільки причиною пропуску цього строку були активні бойові дії на території України в тому числі Київської області у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України і пропущений ОСОБА_2 строк для подання заяви про прийняття спадщини є незначним, тому обгрунтовано задовольнив позов.

Касаційний суд відхиляє доводи касаційної скарги щодо ухвалення оскаржуваних судових рішень без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у зазначених заявником постановах Верховного Суду, оскільки встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними; у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. Висновки судів попередніх інстанцій у цій справі, не суперечать правовим позиціям, викладеним у наведених вище постановах Верховного Суду, підстав для відступлення від яких Верховний Суд не вбачає.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки у цілому зводяться до незгоди заявника з ухваленими судовими рішеннями, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що відповідно до вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.

Аналіз змісту касаційної скарги, оскаржених судових рішень свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Касаційна скарга не містить посилання на інші підстави касаційного оскарження, передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

На підставі викладеного Верховний Суд дійшов висновку про наявність передбачених пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України підстав для визнання касаційної скарги ОСОБА_1 необґрунтованою та відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїх постановах висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою Верховного Суду від 21 жовтня 2024 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 17 липня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року у цій справі, з підстав необгрунтованості касаційної скарги.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ :

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 17 липня 2024 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 10 жовтня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа - ОСОБА_1 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара