П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2024 року м. Київ

Справа № 758/11643/21

Провадження № 22-ц/824/12018/2024

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Стрижеуса А. М.,

суддів: Поливач Л. Д., Шкоріної О. І.,

сторони: позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС»

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 квітня 2024 року, у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року позивач ПрАТ «СК «АРКС» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Позов мотивований тим, що 14.02.2020 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участі автомобілів під керуванням відповідача та третьої особи. Винною особою ДТП визнано відповідача.

Пошкоджені автомобілі були застраховані у страхових компанія. Розмір страхового відшкодування становить у сумі 375 000,00 грн.

В подальшому, позивач звернувся до страхової компанії відповідача про виплату виплаченого страхового відшкодування, однак таке було виплачено у розмірі 100 000,00 грн, що частково покриває витрати позивача.

Отже, для повного відшкодування шкоди, у відповідності до ст. 1192 ЦК України просить з відповідача стягнути різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у спірній сумі. У відповідності до ст. 141 ЦПК України вирішити питання судових витрат.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 06 вересня 2021 року відкрито провадження у справі, та призначено розгляд справи.

Рішенням Подільського районного суду м. Києвапозов позов ПрАТ «Страхова компанія «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «Страхова компанія «АРКС» відшкодування майнової шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 101869 (сто одну тисячу вісімсот шістдесят дев`ять) гривень 32 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Страхова компанія «Страхова компанія «АРКС» судовий збір у сумі 2270,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки дії відповідача потягли цивільно-правові наслідки, які були спричинені дорожньо-транспортною пригодою, а тому позивачем право вимоги до винної особи про виплату різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою обґрунтоване належними та допустимими доказами в справі, а відтак позов про відшкодування матеріальної шкоди підлягає задоволенню повністю шляхом стягнення із відповідача на користь позивача завданих збитків у розмірі 101 869,32 грн.

08 травня 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою на рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 квітня 2024 року, у справі за позовом ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не викликав ОСОБА_2 в судове засідання, для його допиту.

Також, апелянт зазначив, що об`єкт оціночної діяльності, який здійснив оцінку матеріального збитку (звіт №509) не відповідає кваліфікаційним вимогам законодавства. А саме: автотоварознавче дослідження може виконуватись тільки експертом, який має кваліфікацію судового е5ксперта з правом проведення автотоварознавчих експертиз, за фахом: «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу, а тому у справі необхідно призначити судову автотоварознавчу експертизу.

Згідно з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04 липня 2024 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу Стрижеус А.М.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 червня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 квітня 2024 року, у справі за позовом ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Ухвалою Київського апеляційного суд увід 01 серпня 2024 року закінчено підготовчі дії у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 квітня 2024 року, у справі за позовом ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Інші учасники справи відзив до Київського апеляційного суду не подавали.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, урахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Встановлено, що 14 лютого 2020 року о 16 год. 20 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Volkswagen Jetta» д.н.з. НОМЕР_1 на перехресті, де організовано круговий рух, поблизу будинку Ne102 по пр Правди в м. Києві, не врахував дорожню обстановку, не вибрав безпечну швидкість руху, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Fiat Qubo» д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався попереду. Внаслідок ДТП вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 2.3 (6), 12.1, 13.1 ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КпАП України.

Постановою Подільського районного суду м. Києва від 24.03.2020 (справа № 758/2886/20) ОСОБА_1 визнано винним, а відтак у відповідності до ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Ця дорожньо-транспортна пригода визнана позивачем страховою подією, що підтверджено страховим актом позивача від 29.04.2020 № ARX2560511.

03 травня 2019 року між АТ «Страхова компанія «АХА страхування» (правонаступник позивач) та ОСОБА_2 (страхувальник), Акціонерне товариство «Креді агріколь банк» (вигодонабуаач) укладено договір добровільного страхування наземного транспортну № 125973а9кп. Застрахований об`єкт - транспортний засіб марки «Fiat Qubo» д.н.з. НОМЕР_2 . Строк дії договору з 17 травня 2019 року по 16 травня 2020 року.

Відповідно до звіту про оцінку матеріального збитку від 07.02.2021 (дата оцінки 14.02.2020) № 509 вартість матеріального збитку завданого власнику КТЗ визначається такою, що дорівнює вартості КТЗ на момент пошкодження та становить 299 384,29 грн.

Страхове відшкодування виплачено вигодунабувачу АТ «Креді агріколь банк» у сумі 201869,32 грн, що підтверджено платіжним дорученням від 04.05.2020 № 665688.

В подальшому, позивач звернувся до Приватного акціонерного товариства «АСКО-Донбас Північний» із заявою про страхове відшкодування, адже цивільна відповідальність відповідача була застрахована цією страховою компанією.

У добровільному порядку Приватне акціонерне товариство «АСКО-Донбас Північний» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 100 000,00 грн, тобто у межах ліміту відповідальності за шкоду заподіяну майну

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.

Згідно з частиною першої статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальні збитки - це втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Частиною 1 ст. 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

У п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК України. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків).

В абзаці 3 пункту 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» судам роз`яснено, що при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Вищевказані правові висновки також було викладено Верховним Судом у постанові від 23 жовтня 2019 року у справі №337/1673/16-ц та постанові від 20 червня 2019 року у справі № 362/5422/15.

Отже, системний аналіз ст.ст. 22, 988, 1166, 1192, 1194 ЦК України та ст. ст.22, 28, 29, 36 Закону дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі обов`язок відшкодувати ту частину витрат, які необхідні для проведення ремонту автомобіля, які не увійшли до страхової виплати, покладається на особу, яка завдала шкоду, у загальному порядку.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 14 квітня 2022 року у справі №205/7747/18, принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, частка відповідальності особи, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, становить різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Також, як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961 IV).

Водночас в Законі наголошено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Тобто Закон як спрямований насамперед на захист прав осіб потерпілих внаслідок ДТП, при цьому також забезпечує майнові інтереси винної особи, які полягають у відшкодуванні спричиненої шкоди не нею, а страховиком (страховою компанією) за певні страхові внески (стаття 3 Закону № 1961-IV).

Тобто, положення цього Закону спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

У відповідності до положень ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як передбачено вимогами ст.ст. 77, 80 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц вказала на те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Щодо доводів апелянта про те, що суд не викликав ОСОБА_2 в судове засідання, для його допиту.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 15 листопада 2023 року ОСОБА_3 було залучено до справи як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

04 грудня 2023 року ОСОБА_2 було направлено судову повістку з датою та часом судового засідання.

03 лютого 2024 року суд першої інстанції повторно направив ОСОБА_2 судову повістку про дату та час судового засідання.

08 квітня 2024 року суд першої інстанції повторно направив ОСОБА_2 судову повістку про дату та час судового засідання.

Проте ОСОБА_2 в судове засідання в суд першої інстанції у вказаній справі не з`явився.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Як вбачається з матеріалів справи суд першої інстанції не визнав явку ОСОБА_2 обов`язковою.

Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою (частини перша - третя статті 223 ЦПК України).

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими, оскільки явка ОСОБА_2 не була обов`язковою, його відсутність у судовому засіданні не перешкоджала розгляду справи по суті.

Щодо доводів апелянта про те, що об`єкт оціночної діяльності, який здійснив оцінку матеріального збитку (звіт №509) не відповідає кваліфікаційним вимогам законодавства. А саме: автотоварознавче дослідження може виконуватись тільки експертом, який має кваліфікацію судового експерта з правом проведення автотоварознавчих експертиз, за фахом: «Визначення вартості колісних транспортних засобів та розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу, а тому у справі необхідно призначити судову автотоварознавчу експертизу.

Відповідно до розділу 4 Положення про порядок проведення судової автотоварознавчої експертизи транспортних засобів; Вимоги, які пред`являються до експерта-автотоварознавця 4.1. Виконання судових автотоварознавчих експертиз та досліджень (далі-досліджень) проводяться спеціалістами, які мають кваліфікацію судового експерта за спеціальністю 12.2 «Визначення вартості автомототранспортних засобів та розміру матеріального збитку, заподіяного їх власнику», згідно з Положенням про експертно-кваліфікаційні комісії та атестацію судових експертів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 15.07.97 N 285/7-А ( z0283-97 ). 4.2. Кваліфікація судового експерта присвоюється експертам спеціалізованих державних установ експертно-кваліфікаційною комісією цих установ. 4.3. Кваліфікація судового експерта суб`єктів підприємницької діяльності присвоюється Центральною експертно-кваліфікаційною комісією Міністерства юстиції України, яка складається з працівників Міністерства та спеціалістів НДІСЕ Мін`юсту. 4.4. Суб`єкти підприємницької діяльності, що здійснюють судово-експертну діяльність, згідно з ст.7 Закону України «Про судову експертизу» ( 4038-12 ) повинні мати ліцензію Міністерства юстиції України з відповідної спеціальності. 4.5. Експерт-автотоварознавець повинен - керуватися чинним законодавством, яке регламентує судово-експертну діяльність; - знати нормативно-технічну документацію, відповідно до якої здійснюється ремонт та експлуатація ТЗ - знати специфіку і технологічні можливості спеціалізованих станцій технічного обслуговування; - володіти знаннями будови, технології ремонту автомобілів та спеціальною технічною термінологією; - мати навики роботи з потрібним спеціальним обладнанням та улаштуванням, які потрібні для ремонту ТЗ - мати обізнаність у ремонтних і витратних матеріалах, які використовуються при ремонті та експлуатації транспортних засобів; - володіти методами перевірки якості ремонту; - мати навики роботи з персональними комп`ютерними програмами; - знати особливості експертного фотознімання об`єктів.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судово експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.

Виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.

Як вбачається з матеріалів справи експертиза була проведена, експертом Гавриловим В.В. Зазначає, що його повноваження підтверджуються: Свідоцтвом Фонду державного майна України про реєстрацію в Державному реєстрі оцінювачів від 19 липня 2010 року № 8312; Сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №730/19 від 26 вересня 2019 року, строк дії до 26 вересня 2022 року.

Судом було перевірено повноваження оцінювача ОСОБА_4 в державному реєстрі суб`єктів оціночної діяльності а саме: свідоцтво в Державному реєстрі оцінювачів; сертифікат суб`єкта оціночної діяльності, та було встановлено, що на час здійснення експертизи, експерт мав спеціалізацію 1.3 «Оцінка колісних транспортних засобів»; тому для проведення експертизи та виготовлення звіту №509, ОСОБА_4 мав законні підстави для проведення вказаної експертизи та виготовлення звіту.

Враховуючи викладене суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими, оскільки експертиза була виконана повноважним експертом.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 квітня 2024 року без змін, оскільки підстав для скасування судового рішення немає.

Оскільки Київський апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, розподіл судових витрат у зв`язку зі сплатою судового збору відповідно до статті 141 ЦПК України апеляційний суд не здійснює.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 11 квітня 2024 року - залишити без змін.

Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус

Судді: Л. Д. Поливач

О. І. Шкоріна