Провадження №2-о/359/267/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2024 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Семенюти О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Макоди Ю.Ф.,

за участю заявника ОСОБА_1 ,

за участю представника заявника ОСОБА_2 ,

за участю заінтересованої особи ОСОБА_1 ,

за участю представника заінтересованої особи ОСОБА_3 ,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_1 , про продовження обмежувального припису,

встановив:

В листопаді 2024 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаною заявою та посилається на те, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 8 травня 2024 року був виданий обмежувальний припис відносно її брата ОСОБА_1 строком на шість місяців та вжиті такі заходи тимчасового обмеження прав: заборонено йому перебувати у житловому будинку по АДРЕСА_1 ; наближатись на відстань 100 метрів до вказаного об`єкта нерухомого майна та місць, які часто відвідує заявник; особисто та через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею; вести з заявником листування, телефонні переговори та контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб. Строк обмежувального припису закінчується, тоді як ризики продовження вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства не зменшились та продовжують існувати. Зокрема, вироком Бориспільського міськрайонного суду від 27 червня 2024 року ОСОБА_1 був визнаний винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ст.3901 КК України, йому призначено покарання у виді пробаційного нагляду строком на 2 роки. Зі змісту вироку суду вбачається, що ОСОБА_1 був притягнутий до кримінальної відповідальності за невиконання обмежувального припису, виданого на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду від 8 травня 2024 року. Тому ОСОБА_1 просить суд продовжити обмежувальний припис строком на 6 місяців та вжити до його брата такі заходи тимчасового обмеження прав: заборонити йому перебувати у житловому будинку по АДРЕСА_1 ; наближатись на відстань 100 метрів до вказаного об`єкта нерухомого майна та місць, які часто відвідує заявник; особисто та через третіх осіб розшукувати ОСОБА_1 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею; вести з заявником листування, телефонні переговори та контактувати через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб.

Зі змісту автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 5 листопада 2024 року (а.с.15) вбачається, що цивільна справа за заявою, поданою ОСОБА_1 , була розподілена судді Бориспільського міськрайонного суду Семенюті О.Ю.

Ухвалою судді Бориспільського міськрайонного суду від 6 листопада 2024 року (а.с.16) було відкрито провадження у цивільній справі та призначено заяву, подану ОСОБА_1 , до судового розгляду.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримують заяву та наполягають на її задоволенні.

ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 не визнають заяву та заперечують проти її задоволення. В обґрунтування своїх заперечень вони посилаються на те, що заінтересована особа припинила вчиняти відносно ОСОБА_1 домашнє насильство. Потреба у продовженні обмежувального припису припинилась. Тому ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 просять суд відмовити у задоволенні заяви.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, а також дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 8 травня 2024 року (а.с.7-9) був виданий обмежувальний припис відносно ОСОБА_1 строком на шість місяців та вжиті такі заходи тимчасового обмеження прав: заборонено йому перебувати у житловому будинку по АДРЕСА_1 ; наближатись на відстань 100 метрів до вказаного об`єкта нерухомого майна та місць, які часто відвідує його сестра ОСОБА_1 ; особисто та через третіх осіб розшукувати та переслідувати її, в будь-який спосіб спілкуватись з нею; вести з заявником листування, телефонні переговори та контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто та через третіх осіб.

Правовідносини, що є предметом судового розгляду, регулюються Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до ч.4 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

Згідно з ч.5 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» за заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з ч.4 цієї статті.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків полягає в оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п.3 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.2 ст.76 ЦПК України будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч.1-ч.2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Встановлено, що на підтвердження ризиків повторного вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства заявник та його представник ОСОБА_2 подали лише два письмові докази: а саме, копію вироку Бориспільського міськрайонного суду від 27 червня 2024 року (а.с.10-11), яким ОСОБА_1 був притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ст.3901 КК України, та копію витягу з ЄРДР від 30 жовтня 2024 року (а.с.12), зі змісту якого вбачається, що 25 вересня 2024 року було розпочато досудове розслідування за фактом вчинення ОСОБА_1 ще одного кримінального проступку, передбаченого ст.3901 КК України.

Однак з мотивувальної частини вироку суду вбачається, що 16 травня 2024 року ОСОБА_1 прийшов до подвір`я жилого будинку по АДРЕСА_1 та займався побутовими справами. Виключно у такий спосіб він порушив обмежувальний припис, виданий на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду від 8 травня 2024 року. При цьому в змісті вироку суду, як і в змісті витягу з ЄРДР від 30 жовтня 2024 року, відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 продовжив вчиняти відносно його сестри ОСОБА_1 домашнє насильство психологічного, фізичного чи економічного характеру. Тому вказані письмові докази не містять відомостей, що стосуються предмета доказування, та не є належними доказами в розумінні ст.77 ЦПК України.

Всупереч ч.1 ст.88 ЦПК України ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 не подала інших письмових, електронних чи речових доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства в період часу з 8 травня 2024 року. В такому випадку продовження обмежувального припису призведе до невиправданого втручання держави у право ОСОБА_1 на повагу до його житла. Адже з мотивувальної частини рішення Бориспільського міськрайонного суду від 8 травня 2024 року (а.с.8 зворот) вбачається, що житловий будинок по АДРЕСА_1 є єдиним місцем проживання заінтересованої особи.

З огляду на це суд висновує про відсутність підстав для продовження обмежувального припису. Тому у задоволенні заяви, поданої ОСОБА_1 , належить відмовити.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.258, ст.259, ст.ст.263-265, ст.268 ЦПК України, суд

вирішив:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_1 , про продовження обмежувального припису відмовити.

Роз`яснити, що у разі нових випадків домашнього насильства ОСОБА_1 має право звернутись до суду з новою заявою про видачу обмежувального припису.

Рішення суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня оголошення судового рішення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду О.Ю. Семенюта