Справа № 303/8267/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

27 лютого 2024 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Куштана Б.П., Джуги С.Д.

з участю секретаря судового засідання: Сливки С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Глагола Галина Петрівна, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 квітня 2022 року, ухвалене головуючим суддею Куцкір Ю.Ю. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Садварі Маріанни Федорівни про визнання права власності в порядку спадкування

встановив:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Садварі М.Ф. про визнання права власності в порядку спадкування

Позов обґрунтовано тим, що після смерті її чоловіка ОСОБА_5 06.09.2019 спадкоємцями стали: вона ОСОБА_1 - дружина, ОСОБА_6 і ОСОБА_5 їх сини. Обидва сини спадкодавця написали заяву про відмову від права на спадщину за батьком на користь матері ОСОБА_1 .

Будинок АДРЕСА_1 в якому проживали ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 належав на праві спільної сумісної власності батькам спадкодавця ОСОБА_5 і ОСОБА_7 , які були його забудовником. Будинок було побудовано на земельній ділянці відведеній для забудови, площею 0,11 га. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до Інформаційної довідки ТОВ «Зодчий і К» від 06.02.2020 року за №12 право власності на домоволодіння в АДРЕСА_2 не зареєстровано.

Відповідно до відомостей, викладених у Технічному паспорті № б/н, виготовленого станом на 29.01.2020 року ФОП ОСОБА_8 , вищезазначений житловий будинок з прибудовою побудований у 1968-1978 роки, а отже будинковолодіння є спадковим майном позивача, яке у свою чергу набуто в порядку спадкування ОСОБА_5 за своїм батьком ОСОБА_5 .

Спадкова справа за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 не заведена, свідоцтво про право на спадщину не видавалось, відповідно до відомостей Спадкового реєстру заповіт відсутній. Отже, право на спадщину щодо будинковолодіння АДРЕСА_2 . Чинадійово власниками (забудовниками) спадкодавцями якого були їх батьки, мають два рідні брати ОСОБА_5 та ОСОБА_9 .

Брат спадкодавця ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , був зареєстрований на день смерті за адресою: АДРЕСА_2 , однак, проживав за іншою адресою: АДРЕСА_3 разом з дружиною ОСОБА_2 , сином ОСОБА_4 , сином ОСОБА_3 . Отже, спадкоємцями першої черги, які мають право на спадщину є дружина ОСОБА_2 , син ОСОБА_4 , син ОСОБА_3 , який на час відкриття спадщини був малолітній і вважається таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька незалежно від місця проживання та подання заяви про прийняття спадщини.

Однак, позивач вважає, що до спадкової маси (спадщини) за спадкодавцем ОСОБА_9 не увійшов будинок АДРЕСА_2 , оскільки, ОСОБА_9 не прийняв спадщину, а отже, відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 права на частку у вищезазначеному будинку не мають.

10.08.2021 позивач ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Садварі М.Ф. з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом за померлим ІНФОРМАЦІЯ_4 чоловіком ОСОБА_5 на житловий будинок АДРЕСА_2 . Проте, приватним нотаріусом видано відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки, ОСОБА_1 не подано документ, що підтверджує право власності спадкодавця на зазначений житловий будинок та не доведено, що спадкоємець першої черги ОСОБА_9 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , який був зареєстрований з померлим батьком ОСОБА_5 на день відкриття спадщини, не прийняв спадщину, тому що фактично не проживав разом з ним, та цим самим не підтверджено спадкові права ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 на все спадкове майно після смерті його батька ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Оскільки, батько спадкодавця ОСОБА_5 , за життя не отримував правовстановлюючих документів на будинок, факт прийняття (не прийняття) спадщини ОСОБА_9 підлягає встановленню в суді, то право ОСОБА_1 на отримання спадкового майна за законом після смерті чоловіка підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності.

З огляду на наведене, ОСОБА_1 просила суд:

- встановити факт не прийняття ОСОБА_9 , 1973 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 спадщини, яка відкрилася за батьком ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , право власності на житловий будинок з прибудовою, позначений в плані літерою «А-А/», побудований з саману, рік побудови 1968-1978, загальна площа якого в цілому становить 98,7 кв.м., житлова площа 38,3 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що позначені в плані літерами: літ.Б-сарай (цегла), рік будівництва 1968, літ.Г-вбиральня (дошки), 1968 рік побудови, №1-5 споруди, 1978 рік будівництва, І-мощення, 1978 рік побудови за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 квітня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Глагола Г.П., подала апеляційну скаргу на вказане рішення, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В обґрунтування скарги вказує на те, що будинок за адресою АДРЕСА_2 (до зміни нумерації буд. №65 відповідно до довідки Чинадіївської селищної ради №1824 від 16.11.20 р.) є спадковим майном за померлим чоловіком позивачки ОСОБА_5 .

Згідно довідки Чинадіївської селищної ради Мукачівського району Закарпатської області № 1628 від 07.10.2020 на день смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ним були зареєстровані спадкоємці першої черги за законом, його сини - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 (помер ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

Спадкова справа за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 не заведена, свідоцтво про право на спадщину не видавалось; відповідно до відомостей Спадкового реєстру заповіт відсутній. Отже, право на спадщину щодо будинковолодіння АДРЕСА_2 власниками (забудовниками) спадкодавцями якого були їх батьки, мають два рідні брати ОСОБА_5 та ОСОБА_9 . Однак, ОСОБА_9 хоч і був зареєстрованим на день смерті за адресою: АДРЕСА_2 , однак не проживав у цьому будинку.

Апелянт вважає, що до спадкової маси (спадщини) за спадкодавцем ОСОБА_9 не увійшов будинок АДРЕСА_2 , оскільки такий не прийняв спадщину у розумінні та умов, визначених ст. 1868 ЦК України, а отже відповідачі права на частку у спірному будинку не мають.

Оскільки, на час відкриття спадщини 2004 рік за спадкодавцем ОСОБА_5 , син ОСОБА_9 проживав в с. Косино, Мукачівського району, а не за місцем реєстрації в смт. Чинадієво, то відповідно він не прийняв спадщину в розумінні ст. 1868 ЦК України. Отже, все спадкове майно, яке належало спадкодавцю ОСОБА_5 , його батьку (житловий будинок АДРЕСА_2 з надвірними будівлями і спорудами) належить ОСОБА_5 , як єдиному спадкоємцю по закону, який прийняв спадщину. Оскільки, не тільки мав зареєстроване місце проживання, а і фактично постійно з народження і аж до дня своєї смерті проживав у вищезазначеному будинку, вів господарство та доглядав за будинком як за власним майном.

Вказане не заперечувалося відповідачами під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не з`явились, але подали заяви від 26.01.2024 року в яких просять розглянути справу за їх відсутності.

За даної обставини, розгляд справи у відповідності до ч.2 ст.372 ЦПК України слід провести за відсутності відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню, за наступних мотивів.

Відповідно до вимог частини 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

А ч. 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Так з приписів ст. 76, ч.ч. 1, 2 ст. 77, ст.ст. 78, 79 і 80, ч.ч. 1, 4 ст. 81 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відхиляючи пред`явлений позов суд першої інстанції виходив з того, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_5 , 1938 р.н., спадщину за таким за законом прийняли його сини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , оскільки на день смерті батька були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 , тому в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняли таку спадщину. Місцем постійного проживання фізичної особи є зареєстроване у встановленому законом порядку місце її проживання.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції в частині ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , колегія суддів не погоджується за наступних мотивів.

У ході апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що відповідно до змісту Свідоцтв про смерть серії НОМЕР_2 від 30.05.1997 року та серії НОМЕР_3 від 01.06.2004 року, ОСОБА_7 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а.с. 18, 19.

З повторного Свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 від 22.01.2001 року вбачається, що шлюб між ОСОБА_5 і ОСОБА_10 було зареєстровано 28.01.1959 року, після чого остання змінила прізвище на ОСОБА_11 , а.с. а.с. 20.

Згідно листа Мукачівської районної державної нотаріальної контори №138/02-14 від 28.05.2021 року за померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 в Мукачівській районній державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа за №60/2001 від 30.01.2001 року та видано свідоцтво про право на спадщину. За померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 спадкова справа в Мукачівській РДНК не заведена, а.с. 94.

Як вбачається із Свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах УРСР, забудовником буд. АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 , земельна ділянка під забудову площею 0,07 га виділена рішенням Чинадієвської селищної Ради від 22.08.1967 р., а.с. 68.

З інформаційної довідки №12 від 06.02.2020 року виданої Мукачівським РБТІ та ЕО слідує, що згідно матеріалів інвентарної справи, право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 не зареєстровано, а.с. 73.

Довідкою виконкому Чинадіївської селищної ради №1627 від 07.10.2020 року стверджується, що забудовником житлового будинку в АДРЕСА_2 (бувша АДРЕСА_1 ) є ОСОБА_5 . Будинок побудовано у 1968 року, за ним рахувалась земельна ділянка площею 0,11 га, а.с. 14.

Згідно Довідки виданої виконкомом Чинадіївської селищної ради №219 від 30.01.2020 року забудовником житлового будинку в АДРЕСА_2 був ОСОБА_5 , будинок побудований у період із 1968-1978 років. Погосподарський облік не вівся, а.с. 65, 66.

Із Довідки виданої виконкомом Чинадіївської селищної ради №1824 від 16.11.2020 року слідує, що житловий будинок АДРЕСА_2 раніше мав адресу АДРЕСА_1 , а.с. 13.

Відповідно до Технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , замовником технічної інвентаризації є ОСОБА_1 , а.с. 15-17.

Довідкою виконкому Чинадіївської селищної ради №1825 від 16.11.2020 року стверджено, що на день смерті ОСОБА_7 , останнє місце мешкання якої було АДРЕСА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , були зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 чоловік; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 син; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 син; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 невістка; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 онук та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_12 онук, а.с. 31.

Також довідкою виконкому Чинадіївської селищної ради №1028 від 07.10.2020 року підтверджено, що на день смерті ОСОБА_5 , останнє місце мешкання якого було АДРЕСА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , були зареєстровані: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 син; ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 син; ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 невістка; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 онук та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_12 онук, а.с. 33.

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 09.09.2019 року стверджено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_13 , а.с. 12.

Із Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №59490081 від 19.02.2020 року слідує що було зареєстровано спадкову справу за спадкодавцем ОСОБА_5 , а.с. 22.

Із Заяви ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_12 від 19.02.2020 року слідує, що останній відмовився від прийняття спадщини та від належної йому частини спадкового майна після смерті батька ОСОБА_5 на користь дружини померлого ОСОБА_1 , як спадкоємця за законом першої черги, а.с. 50.

Із Заяви ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 від 20.02.2020 року вбачається, що останній відмовляється від прийняття спадщини та від належної йому частини спадкового майна після смерті батька ОСОБА_5 на користь дружини померлого ОСОБА_1 , як спадкоємця за законом першої черги, а.с. 60.

Постановою приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області від 12.08.2021 року за №42-02-31, ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно та наявність суперечностей щодо кола спадкоємців, а.с. 33-35.

Відповідно до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 від 13.12.2017 року ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_14 , а.с. 85.

Із Довідки виданої виконкомом Обавської сільської ради Мукачівського району за №02-23/597 від 17.11.2020 року вбачається, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , не був зареєстрований, але проживав з 1997 року до дня смерті зі своєю сім`єю, а саме: дружиною ОСОБА_2 , сином ОСОБА_4 , сином ОСОБА_3 в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_3 , а.с. 29.

Згідно Довідки виданої виконкомом Чинадіївської селищної ради №1826 від 16.11.2020 року на день смерті ОСОБА_9 , останнє місце реєстрації було АДРЕСА_2 , а помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Разом з ним були зареєстровані: ОСОБА_5 брат, ОСОБА_1 невістка та ОСОБА_5 племінник, а.с. 30.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Згідно з частиною третьою статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації.

А згідно частини четвертої статті 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом (03.08.2004р.), визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Абзацом другим пункту 6 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року передбачено, що не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.

Отже, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року не є перешкодою для оформлення спадкових прав. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

За змістом пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР ( затвердженої наказом МЮ УРСР від 31.10.1975 року № 45/5 ) підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Із цього слідує, що до компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами в погосподарські книги місцевих Рад.

Як вище колегією суддів уже зазначалось, згідно Свідоцтва № НОМЕР_7 на забудову садиби в сільських населених пунктах УРСР, забудовником буд. АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 , якому земельна ділянка під забудову площею 0,07 га виділена рішенням Чинадієвської селищної Ради від 22.08.1967 р., а здійснювати забудову дозволено рішенням виконкому Мукачівської районної Ради депутатів трудящих від 23.04.1968 р. № 138 з встановленням строку початку та закінчення будівництва з травня 1968 р. по травень 1971 р., а.с. 68.

Довідкою виконкому Чинадіївської селищної ради за №1824 від 16.11.2020 року стверджено, що житловий будинок АДРЕСА_2 раніше мав адресу АДРЕСА_1 , а.с. 13.

Згідно Довідки виданої виконкомом Чинадіївської селищної ради №219 від 30.01.2020 року забудовником житлового будинку в АДРЕСА_2 був ОСОБА_5 , будинок побудований у період із 1968-1978 роки. Погосподарський облік у селищі не вівся, а.с. 65, 66.

Також довідкою виконкому Чинадіївської селищної ради №1627 від 07.10.2020 року стверджується, що забудовником житлового будинку в АДРЕСА_2 (бувша АДРЕСА_1 ) є ОСОБА_5 . Будинок побудовано у 1968 року, за ним рахувалась земельна ділянка площею 0,11 га, а.с. 14.

Інформаційною довідкою №12 від 06.02.2020 року, яка видана Мукачівським РБТІ та ЕО підтверджено, що згідно матеріалів інвентарної справи, право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 не зареєстровано, а.с. 73. Зазначена довідка доводить ту обставину, що інвентарна справа на житловий будинок АДРЕСА_2 була заведена за забудовником не дивлячись на те, право власності за таким не було оформлено.

На житловий будинок АДРЕСА_2 виготовлено Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, у якому зазначено характеристики будівель і споруд, де замовником технічної інвентаризації є ОСОБА_1 , а.с. 15-17.

А звідси, вирішуючи питання щодо визнання права власності на житловий будинок, споруди в порядку спадкування, колегія суддів, зважуючи на нормативні акти які регулювали набуття права власності на нерухоме майно на час його побудови, дійшла до думки, що спадкодавець ОСОБА_5 за життя набув право власності на житловий будинок, не дивлячись на те, що не отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок і не зареєстрував це право в БТІ.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу права на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки.

Як убачається із матеріалів справи, спадкоємцями ОСОБА_5 були його сини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно зі статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Апеляційним судом встановлено, що станом на 30.05.2004 р. день смерті ОСОБА_5 , разом з ним постійно проживав син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , а тому, останній згідно вимог частини третьої статті 1268 ЦК України прийняв спадщину за своїм батьком від якої не відмовлявся. Тобто, будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України є необхідним встановлення місця проживання спадкодавця і спадкоємця.

Так, частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи у санаторії, тощо).

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Зазначена норма відображає загальний принцип недискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання чи місця перебування особи.

У довідці виконкому Чинадіївської селищної ради за №1826 від 16.11.2020 року зазначено, що на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , останнім місцем реєстрації було АДРЕСА_2 . Разом з ним були зареєстровані: ОСОБА_5 брат, ОСОБА_1 невістка та ОСОБА_5 племінник, а.с. 30.

Та разом з цим, довідкою виконкому Обавської сільської ради Мукачівського району за №02-23/597 від 17.11.2020 року стверджується, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , не був зареєстрований, але проживав з 1997 року до дня смерті зі своєю сім`єю, а саме: дружиною ОСОБА_2 , сином ОСОБА_4 , сином ОСОБА_3 в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_3 , а.с. 29.

Зазначене доводить той факт, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , хоч і мав реєстрацію за адресою АДРЕСА_2 , проте постійно без реєстрації проживав з 1997 року по день смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 разом зі своєю сім`єю в будинку АДРЕСА_3 .

Відтак, постійним місцем проживання ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , являвся будинку АДРЕСА_3 .

А звідси, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 свого батька ОСОБА_5 не проживав постійно разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не подавав заяви у строк передбачений частиною першою статті 1270 ЦК України про прийняття спадщини за батьком.

Зазначена обставина доводиться також поданою спільною заявою відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , які підтвердили ту обставину, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 не прийняв спадщину, яка відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті батька ОСОБА_5 , так-як проживав зі своєю сім`єю за адресою: АДРЕСА_3 , а.с. 198.

Як убачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_1 звернулась у суд із даним позовом у зв`язку з тим, що при зверненні із заявою до приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області Садварі М.Ф. про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом за покійним ОСОБА_5 їй було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок та наявність суперечностей щодо кола спадкоємців.

Зазначене підтверджується Постановою приватного нотаріуса Мукачівського районного нотаріального округу Закарпатської області від 12.08.2021 року за №42-02-31, якою ОСОБА_1 було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно та наявність суперечностей щодо кола спадкоємців, а.с. 33-35.

Визнання права власності па спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення в нотаріальному порядку.

Виходячи з роз`яснень, які містяться в абзаці 3 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 Про судову практику у справах про спадкування у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до змісту свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 09.09.2019 року, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_13 , а.с. 12.

Із Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі за №59490081 від 19.02.2020 року слідує що було зареєстровано спадкову справу за спадкодавцем ОСОБА_5 , а.с. 22.

Із Заяви ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_12 від 19.02.2020 року слідує, що останній відмовився від прийняття спадщини та від належної йому частини спадкового майна після смерті батька ОСОБА_5 на користь дружини померлого ОСОБА_1 , як спадкоємця за законом першої черги, а.с. 50.

Також й із Заяви ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 від 20.02.2020 року вбачається, що останній відмовляється від прийняття спадщини та від належної йому частини спадкового майна після смерті батька ОСОБА_5 на користь дружини померлого ОСОБА_1 , як спадкоємця за законом першої черги, а.с. 60.

Зазначене доводить ту обставину, що спадщину за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_13 , прийняла тільки позивачка ОСОБА_12 як дружина спадкодавця.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

При вирішенні спору позивачка довела, що її покійний чоловік ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_13 набув право власності на спірний житловий будинок АДРЕСА_2 , який успадкував за своїм батьком ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та даний житловий будинок увійшов до спадкової маси.

Із урахуванням зазначеного, слід погодитися із тим, що права позивачки підлягають захисту шляхом визнання за нею права власності в порядку спадкування після смерті її чоловіка на спірний житловий будинок як такі, що знайшли своє підтвердження за обставинами справи.

У той же час, заявлена вимога про встановлення факту неприйняття ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , спадщини, яка відкрилась після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_5 не може бути задоволеною з тих підстав, що не відповідає способу захисту порушеного права. За цієї обставини, рішення суду першої інстанції в цій частині заявленої вимоги, слід залишити без змін.

Зважуючи на встановлене у контексті вимоги пунктів 1 - 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, колегія суддів належним чином дослідивши усі надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшла обґрунтованого висновку про те, що право позивача у частині визнання права власності в порядку спадкування є порушеним, тому така позовна вимога підлягає задоволенню за вищенаведених доводів. Та у зв`язку із цим доводи апеляційної скарги є частково підставними.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відхиленої вимоги щодо визнання права власності в порядку спадкування на нерухоме майно ухвалено за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду обставинам справи, тому воно в цій частині позовної вимоги підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення такої позовної вимоги.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно пункту 2 частини 2 статті 141 ЦПК України, у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача.

При зверненні до суду із позовом, сплачено суму 1 993,20 грн, судового збору, а.с. 11. За подання апеляційної скарги, сплачено суму 2 989,80 грн, судового збору, а.с. 162. А всього ОСОБА_1 сплачено судового збору у розмірі 4 983,00 (1 993,20+2 989,80) гривень, який підлягає стягненню із відповідачів у сумі по 1 661,00 гривню із кожного на користь позивачки.

Виходячи з наведеного та керуючись нормами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Глагола Галина Петрівна, задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 квітня 2022 року скасувати в частині заявленої позовної вимоги про визнання права власності в порядку спадкування та постановити у цій справі з даної вимоги постанову про задоволення позову.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , право власності в порядку спадкування на житловий будинок з прибудовою, позначений в плані літерою «А-А/», побудований з саману, рік побудови 1968-1978, загальна площа якого в цілому становить 98,7 кв.м., житлова площа 38,3 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що позначені в плані літерами: літ. Б-сарай (цегла), рік будівництва 1968, літ. Г-вбиральня (дошки), 1968 рік побудови, №1-5 споруди, 1978 рік будівництва, І-мощення, 1978 рік побудови за адресою: АДРЕСА_2 .

У решті заявленої позовної вимоги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_1 , судові витрати у сумі по 1.661,00 гривень з кожного, сплаченого судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 12 березня 2024 року.

Суддя-доповідач:

Судді :