ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання при виконанні трудових обов`язків,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Меркулова Т.П. звернулася до суду з позовом до ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання при виконанні трудових обов`язків.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача ОСОБА_1 адвокат Меркулова Т.П. посилалася на те, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з шахтою Павлоградська ВО Павлоградвугілля з 03 грудня 1991 року по 08 вересня 1993 року та працював учнем, гірником дільниці з видобутку вугілля, з 11 листопада 1996 року по 07 квітня 1998 року з шахтою Благодатна ВО Павлоградвугілля та працював гірником дільниці монтажно - демонтажних робіт, з 14 вересня 1998 року по 07 травня 2015 року з ВСП Шахтоуправління ім. Героїв Космосу ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля та працював гірником на дільниці з видобутку вугілля та монтажно- демонтажних робіт. 07 травня 2015 року позивача ОСОБА_1 було звільнений за станом здоров`я, відповідно до п. 2 ст. 40 КЗпП України. Позивачем надано довідку МСЕК, згідно якої позивачу 21 грудня 2018 року повторно безстроково встановлено третю групу інвалідності з 01 січня 2019 року та повторно сукупний ступінь втрати професійної працездатності у розмірі 65%, з яких: 30% - радикулопатія, 15% - ДФВ, 10% - ХОЗЛ, 5% - туговухість, 5 %- виробнича травма від 26 березня 2003 році. Позивач вважає, що з вини підприємства, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я та йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що його турбує фізичний біль, погане самопочуття, порушення душевної рівноваги. На підставі викладеного ОСОБА_1 просив суд стягнути з ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля на користь ОСОБА_1 120000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання при виконанні трудових обов`язків.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2023 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Стягнуто з ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди 120000 грн. без відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів. Сума моральної шкоди не підлягає оподаткуванню. Стягнуто з ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля на користь держави судовий збір у розмірі 1200 грн.

В апеляційній скарзі ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля просить рішення суду від 24 жовтня 2023 року змінити зменшив розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача у зв`язку з ушкодженням здоров`я до 60000 грн., посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 адвокат Меркулова Т.П. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду від 24 жовтня 2023 року залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з частини 1 статті 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Згідно ст. 4 Закону України Про охорону праці, державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно зі ст. 6 Закону України Про охорону праці умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Відповідно до ст.13 Закону України Про охорону праці роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Враховуючи зазначені положення, відповідач мав створити позивачу, як і іншим працівникам належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров 'я чи настання смерті були б неможливими.

Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08 жовтня 2008 року № 20-рп/2008, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця).

За таких обставин, з огляду на вищезазначені норми Законів, судом встановлено що позивачу спричинено моральну шкоду, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача хронічного професійного захворювання.

Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15).

У справі встановлено, позивач ОСОБА_1 у періоди з 03 грудня 1991 року по 08 вересня 1993 року, з 11 листопада 1996 року по 07 квітня 1998 року, 14 вересня 1998 року по 07 травня 2015 року перебував у трудових відносинах на підприємствах ПрАТ ДТЕК Павлоградвугілля. 07 травня 2015 року ОСОБА_1 був звільнений у зв`язку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає продовженню даної роботи п.2 ст.40 КЗпП України (а.с.9-12).

11 грудня 2015 року начальником Павлоградського міськрайонного Управління Головного управління Держсанепідслужби у Дніпропетровській області, головний державний санітарний лікар м. Павлограда, Павлоградського та Юр`ївського районів затверджено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П-4 (а.с.15).

Відповідно до п. 7 акту форми П-4 від 11 грудня 2015 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання позивачу ОСОБА_1 встановлено діагноз: 1) Двосторонній плечолопатковий періартроз (ПФС другого ст.), остеоартроз, в поєднанні з періартрозами, ліктьових (ПФ першого-другого ст.) та колінних (ПФС першого - другого ст.) суглобів; 2) радикулопатія попереково - крижова L4, L5 та шийна С6-С8 переважно справа, з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м`язово-тонічним та периферичним нейросудинним синдромами; 3) хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), група А, ЛН першого ст.; 4) нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху).

Згідно п.16 акту форми П-4 від 11 грудня 2015 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання професійне захворювання виникло за таких обставин: тривала дія шкідливих факторів виробничого середовища на організм робочого, недосконалість технологічного процесів.

Відповідно п.17 акту форми П-4 від 11 грудня 2015 року розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання причина виникнення професійного захворювання.Фізичне перевантаження: робоча поза вимушена, «на колінах» та «навпочіпки» впродовж 90,2% змінного часу; маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну становить 50 кг; фізичне динамічне навантаження: при загальному навантаженні за участю м?язів рук, корпусу, ніг 45369 кг/м; при регіональному навантаженні з переважною участю м?язів рук та плечового суглобу 13404 кг/м; переходи пішки становлять до 4 км за зміну. Умови праці за показником важкості, клас 3.3. Пил гірничої маси: природний, мінеральний, утворюється при роботі гірничошахтного обладнання з вмістом вільного діоксид кремнію до 10% в концентрації 135,85 мг.куб.м., при ГДК 4,0 мг.куб.м, пил діяв впродовж 90,2% змінного часу; умови праці за фактором "пил" шкідливі, клас 3.4. Еквівалентний рівень шуму від роботи механізмів на дільниці становив 94 дБ при ГДР 80дБ, умови праці за фактором "шум" шкідливі, клас 3.2.

Відповідно до довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серія 12ААА № 074968 від 21 грудня 2018 року ОСОБА_1 встановлено повторно 65% втрати професійної працездатності, з яких: 30% - радикулопатія, 15% - ДФВ, 10% - ХОЗЛ, 5% - туговухість, 5 %- виробнича травма від 26 березня 2003 році (а.с.16).

Таким чином, внаслідок тривалої дії шкідливих факторів на робочому місці ОСОБА_1 втратив професійну працездатність, є особою з інвалідністю третьої групи, втратив всього 65% за профзахворюваннями професійної працездатності, що порушило його звичайний спосіб життя, позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання. Тривалий процес лікування, позбавляє можливості позивача вести повноцінний спосіб життя. З моменту отримання хронічного професійного захворювання, позивач постійно відчуває фізичні страждання та біль. Позивач ОСОБА_1 постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на душевному та фізичному станах. Позивач ОСОБА_1 позбавлений можливості реалізації своїх здібностей, змушений проходити курс лікування, постійно відчуває наслідки минулої роботи в неналежних умовах, що свідчить про заподіяння позивачу моральної шкоди.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

23 травня 2020 року набрали чинності зміни до Податкового кодексу України щодо оподаткування доходів податком на доходи фізичних осіб, внесені Законом України від 16 січня 2020 року 466-ІХ Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо вдосконалення адміністрування податків, усунення технічних та логічних неузгодженостей у податковому законодавстві.

Згідно підпункту «а» підпункту 164.2.14 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід у вигляді відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

Право позивача на відшкодування моральної шкоди відповідачем виникло з дня встановлення йому висновком МСЕК стійкої втрати працездатності 21 грудня 2018 року.

Отже, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку щодо того, що ОСОБА_1 завдано моральну шкоду, встановлено трудове каліцтво у період перебування у трудових відносинах з відповідачем. 21 грудня 2018 року - дата встановлення непрацездатності позивачу, тобто до набрання чинності нової редакції ст.164.2.14 Податкового кодексу України.

Таким чином, враховуючи глибину фізичних та моральних страждань позивача, неможливість відновлення попереднього фізичного стану, тяжкість і незворотність змін у буденному житті, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 120000 грн. без відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для зменшення розміру відшкодування моральної шкоди до 60000 грн. є необґрунтованими належними доказами у справі.

Доводи апеляційної скарги стосовно неповного з`ясування судом обставин у справі незаконності та необґрунтованості рішення суду є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства ДТЕК Павлоградвугілля залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2023 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 14 лютого 2024 року.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова