ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

27 лютого 2024 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/11526/21

Головуючий у першій інстанції Логвіна Т. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/220/24

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого-судді: Онищенко О.І.

суддів: Висоцької Н.В.,Євстафіїва О.К.,

секретар: Шкарупа Ю.В.,

Позивач: ОСОБА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

Треті особи, які не заявляють вимог щодо предмету спору: ОСОБА_4 . Приватний нотаріус Костюк Юлія Володимирівна

Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1

Розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності (суддя Логвіна Т.В.), ухвалене у м. Чернігів , повний текст рішення складено 13.10.2023 року

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у період з січня 2011 року по день смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , вони проживали у фактичних шлюбних відносинах та посвідченому церковному шлюбі в якому народився спільний син ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 . ОСОБА_5 та позивачка вели спільне господарство, мали спільний бюджет та побут, піклувались один про одного, а також спільною працею та за спільні кошти за час спільного проживання разом придбали будинок та земельну ділянку, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 та транспортні засоби. Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_5 є його діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які прийняли спадщину після смерті батька. Факт спільного проживання та права власності на частину майна що придбане ОСОБА_5 та позивачем не визнається ОСОБА_2 , а тому позивачка вимушена звернутись з даним позовом до суду.

Ухвалою суду першої інстанції прийнято відмову ОСОБА_1 від частини позовних вимог до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частину у праві власності на транспортні засоби та закрито провадження у цій частині позовних вимог.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 жовтня 2023 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні належними та допустимими доказами не підтверджено факту проживання однією сім`єю ОСОБА_5 та позивачки як чоловіка та жінки без шлюбу в період, який зазначається у позові та у період, протягом якого було придбано спірне майно, також не доведено, що майно, яке є предметом спору, дійсно було придбане в результаті спільної праці, тобто за рахунок спільних трудових зусиль позивачки та ОСОБА_5 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що судом першої інстанції не взято до уваги докази, які були надані позивачкою як письмові так і свідчення свідків, які судом відображені або не в повній мірі або витлумачені на користь сторони відповідача. Крім того, позивачка вказує на те, що судом не взято до уваги докази які були надані на підтвердження джерела походження коштів як на придбання спірного будинку та земельної ділянки в АДРЕСА_1 , так і квартири АДРЕСА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги та залишити оскаржуване рішення без змін. ОСОБА_2 у відзиві зазначає, що твердження позивачки про її проживання разом з батьком з січня 2011 року до дня його смерті, тобто більше 10 років, не відповідають дійсності. Відповідачка ОСОБА_2 визнає факт спільного проживання свого батька та ОСОБА_1 лише в період з липня 2023 року по липень 2017 року. Крім того, відповідачка звертає увагу суду на той факт, що за життя батька ОСОБА_5 позивачка жодних претенцій не пред`являла до нього стосовно поділу будинку чи іншого майна. Народження спільного сина не може доводити факт ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав та обов`язків притаманних подружжю. ОСОБА_9 щомісяця давав ОСОБА_1 добровільно кошти на утримання ОСОБА_6 . Надані позивачко товарні чеки на придбання різних матеріальних цінностей не свідчать про те, що ці матеріали були використані в процесі проведення ремонтних робіт у спірному будинку, оскільки вони надані за період часу, коли батько та позивачка спільно не проживали. Також ОСОБА_2 звертає увагу суду на пропуск строку позовної давності з даним позовом, оскільки позивачу було достеменно відомо про порушення її прав. Покази свідків самі по собі не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справ.

Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною 1 ст.368 ЦПК України встановлено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

За нормами ст. 268 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону частково не відповідає судове рішення суду першої інстанції.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами однієї сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, наявність інших обставин, які підтверджують реальність сімейних відносин.( рішення Конституційного суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99)

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя є шлюб (частина перша статті 36 СК України).

З огляду на зазначені норми законодавства проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом) підставою для виникнення у них певних прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Суд першої інстанції не установив факт спільного проживання позивачки з ОСОБА_5 у період з січня 2011 року до 15 квітня 2021 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу та ведення ними спільного господарства і спільного бюджету, а тому відмовив у визнанні права на ? частину будинку та земельної ділянки спільного сумісного майна набутого за час проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

У апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення суду першої інстанції в тому числі і у частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2011 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України).

Суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити такі факти: спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року № 554/8023/15-ц).

Сторонами не заперечується та визнається народження у ОСОБА_5 та ОСОБА_1 спільного сина ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 , їх спільне проживання та ведення спільного господарства у період часу з січня 2013 року по липень 2017 року за адресою АДРЕСА_1 , здійснення обряду вінчання 3 березня 2013 року.

Позичачка відмовилась від частини позовних вимог щодо визнання за нею права власності на 1/2 частину транспортних засобів, отримавши грошову компенсацію за частку у спадковому майні.

На підтвердження своїх доводів позивач надала до суду першої інстанції письмові докази, зокрема: фотокартки; касові чеки на придбання будівельних матеріалів на своє ім`я, свідоцтво про народження дитини, копію паспорту з реєстрацією позивачки в спірному будинку та відповідні довідки на підтверження зазначеного, свідоцтво про укладення церковного шлюбу, договори купівлі продажу будинку та квартир, акти про проживання, кредитні договори, накладні щодо отримання ритуальних атрибутів та послуг, роздруківку телефонної переписки, відомості з сайту Судової влади про розгляд справ про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності, розписки про отримання коштів у борг, покази свідків, довідки про перетин кордону, довідки з громадських організацій та медичних структур щодо стану здоров`я дитини, акти про проживання, довідки.

На спростування доводів позовної заяви відповідачкою ОСОБА_2 надано суду: договори купівлі продажу квартир, розписки про отримання коштів у борг, свідчення свідків, акти про проживання, наказ про призначення на посаду, установчий договір про подальшу діяльність товариства з обмеженою відповідальністю « ОЗЗІ», банківські виписки, фотокартки, акти про проживання, розписки про отримання коштів у борг, про сплату комунальних послуг; постанову про закриття кримінального провадження від 31 жовтня 2017 року; виписку із історії хвороби № 1087; виписку із медичної картки № 4316 стаціонарного хворого; виписку із історії хвороби № 20882; довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23 січня 2024 року у справі № 523/14489/15-ц , зазначила «що особа, яка вважає себе власником майна (або його частини), може здійснити захист свого цивільного права, обґрунтувавши в позові підставу позовних вимог про поділ майна тим, що воно набуте за час спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю. Позовні вимоги про поділ майна, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності є ефективним способом захисту прав, здатним справедливо та без занадто обтяжливих для сторін судових процедур вирішити цивільну справу. Заявлення у таких справах позовного провадження окремої вимоги про встановлення факту спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу не здатне забезпечити захист прав власника.

У справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК).

Велика Палата Верховного Суду також зазначає, що вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу може бути вирішена в порядку окремого судового непозовного цивільного судочинства, що передбачено розділом IV ЦПК України, у випадку, якщо між сторонами не існує спору. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справі позовного провадження про поділ майна подружжя є помилковими, у задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Обґрунтування позиції суду щодо підтвердження чи спростування факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у справах позовного провадження має бути наведено у мотивувальній частині рішення. У ній, зокрема, мають бути зазначені фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

В резолютивній частині рішення у справах позовного провадження суд має зробити висновок про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог. Вимоги про встановлення юридичного факту не є вимогами, які забезпечують ефективний захист прав у справах про поділ майна подружжя, а лише підставою для вирішення такої справи.»

Таким чином позовна вимога позивачки ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не є належним способом захисту прав подружжя у спорі між нею та спадкоємцями ОСОБА_5 щодо поділу спільного сумісного майна.

Звертаючись до суду із цим позовом, позивачка, зокрема, стверджувала, що у період з січня 2011 року до 15 квітня 2021 року вони з колишнім чоловіком набули на праві спільної сумісної власності будинок та земельну ділянку в АДРЕСА_1 . Водночас спадкоємці померлого колишнього чоловіка : донька ОСОБА_11 та його батько, що є третьою особою у справі, як у суді першої інстанції , так і в суді апеляційної інстанції заперечують обставину набуття вказаних об`єктів нерухомості за кошти спільного бюджету та стверджують, що будинок та земельна ділянка набуті ОСОБА_5 за його особисті кошти.

Позовних вимог щодо поділу іншого майна позивачем не заявлялось. Крім того ОСОБА_1 наполягає, що квартиру АДРЕСА_2 придбана за кошти її матері та кошти її колишнього чоловіка ОСОБА_12 .

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу щодо права спільної сумісної власності подружжя (стаття 74 СК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (частини третя та четверта статті 368 ЦК України).

Таким чином, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною підставою для виникнення у них майнових прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловіку, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

Факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в період з січня 2013 року по липень 2017 року не заперечується та не оспорюється відповідачами та підтверджений належними доказами наявними в матеріалах справи.

Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в період з січня 2013 року по липень 2017 року проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу.

Надані ОСОБА_13 докази на підтвердження факту проживання позивачки в період з січня 2011 року по грудень 2012 року та в період з липня 2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 однією сім`єю з ОСОБА_5 , не є беззаперечними та такими, що свідчать про проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків. Свідчення свідків, наявні в матеріалах справи фотокартки, довідки СТО та закладів харчування, здійснення поховання ОСОБА_5 в тому числі і за участю позивачки, піклування позивачки за ОСОБА_5 під час його хвороби не підтверджують даного факту. Подані в якості доказів акти про проживання складені неуповноваженими особами та спростовані стороною відповідача шляхом подачі актів про проживання.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про недоведення факту проживання однією сім`єю в період часу з січня 2011 року по грудень 2012 року та в період з липня 2017 року по 15 квітня 2021 року є вірним.

Сторони не заперечували що фактично будинок та земельна ділянка придбані за договорами купівлі-продажу від 27 червня 2013 року придбані за 200000 доларів США , а не за ту ціну яка зазначена в договорах.

Відповідно до ноторіально посвідчених договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки від 27 червня 2013 року будинок та земельна ділянка в АДРЕСА_1 були придбані ОСОБА_5 одноособово. Пунктами 4.12 та 5.11 договорів купівлі-продажу нерухомого майна передбачено, що покупець довів до відома продавця той факт, що він у шлюбі не перебуває та грошові кошти, що витрачаються на купівлю житлового будинку з надвірними будівлями та земельну ділянку є його особистою власністю, шляхом подачі заяв від 27 червня 2013 року, які приєднуються до примірників цих договорів, що зберігаються у приватного нотаріуса. ( а.с.31-36 т.1)

Суд першої та апеляційної інстанції встановили, що з квітня 2014 року ОСОБА_5 по день смерті працював на посаді директора ТОВ « ОЗЗІ», основним напрямком діяльності якого відповідно до Статуту товариства було виробництво продукції виробничо-технічного призначення промислових продовольчих товарів, виробництво виробів з металу, виготовлення та продаж металоконструкцій ( а.с.154-171 т.1) Товариство « ОЗЗІ» було створено у квітні 2003 року та його учасниками були: ОСОБА_5 50% Статутного фонду та ОСОБА_14 50% Статутного фону.

Пояснюючи джерело походження коштів для придбання будинку та земельної ділянки, відповідачка вказувала, що ОСОБА_5 та його батьками було продано квартиру АДРЕСА_3 відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 21.06.2013 року та належну на праві власності батькам ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.04.2013 року. (а.с. т.3)

Розписками від 24.04.2013 року, 26.05.2013 року,30.05.2013 року,11.06.2013 року.23.06.2013 року, 27.06.2013 року ОСОБА_5 отримав від свого батька ОСОБА_4 кошти на придбання будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 . В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_4 не заперечував факту написання тексту розписок ним, але наполягав, що підпис та печатка на них поставлені його сином. Позивачка ж заперечувала факт волевиявлення на написання зазначених розписок з боку ОСОБА_5 .Ю та пояснювала, що для зручності в роботі ОСОБА_5 використовував чисті бланки з його підписом та печаткою, які були в будинку і при необхідності могли бути використані.

Також відповідачка ОСОБА_2 зазначала, що в її батька ОСОБА_5 були особисті кошти отриимані в якості прибутку від зайняття підприємницькою діяльностю.

Водночас позивачка не надала жодних відомостей про її роботу та отримання постійних доходів за період з січня 2009 року по березень 2013 року, а з березня 2013 року вона була прийнята на посаду заступника директора ПП « Контактика» з якої звільнена в серпні 2015 року. ( а.с.210-214 т.1) Довідок про розмір отриманих доходів матеріали справи не містять.

Копії розписок від 21 червня 2013 року та від 25 червня 2013 року є неналежними доказами, що підтверджують купівлю ОСОБА_5 будинку та земельної ділянки в АДРЕСА_1 за спільні кошти з позивачкою. ОСОБА_15 не надала суду доказів, які б доводили, що позичена сума коштів у розмірі 102000 доларів США була витрачена саме на придбання будинку та земельної ділянки . Зазначення в змісті розписок про отримання в позику коштів саме по собі не свідчить про їх витрачання саме на придбання зазначеного вище нерухомого майна. При цьому одна із позичальниць, ОСОБА_16 відмовилась надавати свідчення в суді. Дані розписки також не містять згоди ОСОБА_5 на укладення договорів позики.

Приєднаний до матеріалів справи оригінал розписки від 5 липня 2017 року про начебто заборгованість ОСОБА_5 перед ОСОБА_15 не свідчить, що гроші які ОСОБА_5 був винен ОСОБА_15 були витрачені на придбання спірного майна. Крім того, суд враховує, що написана ОСОБА_5 розписка від 5.07.2017 року не містить підпису ОСОБА_5 та її написання співпадає з погіршенням стосунків між ОСОБА_15 та ОСОБА_5 , які були викликані поведінкою ОСОБА_5 по відношенню до доньки ОСОБА_15 ОСОБА_17 . ( а.с.27,28,152 т.1) Також в судовому засіданні суду апеляційної інстанції третьою особою, який є батьком померлого ОСОБА_5 , ОСОБА_4 надано суду аналогічного змісту розписку від 5.07.2017 року та три розписки про повернення зазначеної суми боргу .( а.с. 217-220 т.3)

Пояснюючи джерело походження коштів витрачених на придбання будинку та земельної ділянки позивачка крім позичених коштів зазначала про кошти, які вона отримала від своєї колишньої свекрухи ОСОБА_18 , виручених останньою від продажу квартири АДРЕСА_5 . Колегія суддів апеляційного суду критично відноситься до даної позиції ОСОБА_15 , оскільки матеріали справи не містять будь яких доказів передачі коштів виручених від продажу квартири ОСОБА_18 позивачці чи ОСОБА_5 та використання їх на придбання будинку та земельної ділянки. Покази свідка ОСОБА_18 не є беззаперечним доказом на підтвердження факту такої передачі коштів враховуючи, що ОСОБА_18 та ОСОБА_15 перебували в родинних відносинах і на час розгляду справи знаходяться в гарних стосунках; донька позивачки ОСОБА_17 ніколи не була зареєстрована у спірному будинку; квартира АДРЕСА_6 в якій проживала та була зареєстрована позивачка в подальшому була набута у власність шляхом приватизації ОСОБА_18 , ОСОБА_12 та ОСОБА_19 по 1/3 частці. Сам факт продажу квартири належної ОСОБА_18 напередодні придбання ОСОБА_5 спірного будинку та земельної ділянки не свідчить про передачу ОСОБА_18 коштів.

Також суд враховує, що після конфліктної ситуації, яка сталась між ОСОБА_5 та ОСОБА_20 , внаслідки якої вплинули на стан здоров`я ОСОБА_21 , на ім`я позивачки було придбано квартиру АДРЕСА_2 , яка в подальшому була продана на підставі договору купівлі-продажу від 30 грудня 2021 року.

Ураховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що колишня дружина не довела факту придбання будинку та земельної ділянки за спільні кошти її та ОСОБА_5 та не спростувала придбання цих об`єктів нерухомості за особисті кошти ОСОБА_5 , тому будинок та земельна ділянка по АДРЕСА_1 не є спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає поділу між ними.

Факт спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на момент придбання житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 не породжує тих юридичних наслідків, які дають підстави для визнання даних об`єктів нерухомості спільною сумісною власністю.

Ураховуючи, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову проте з помилкових мотивів, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для зміни мотивувальної частини судового рішення суду першої інстанції шляхом викладення її у редакції цієї постанови.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України у постанові суду апеляційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частини першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Ураховуючи, що результатами розгляду апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для зміни мотивувальної частини оскарженого судового рішення в редакції цієї постанови, понесені заявником судові витрати у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 258, 263, 374, 376 ч.4, 382, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 жовтня 2023 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 29 лютого 2024 року.

Головуючий: Судді: