Справа №345/6492/23
Провадження № 2/345/171/2024
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.02.2024 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі судді Кулаєць Б.О., розглянувши в залі суду в м. Калуш в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позицій сторін:

ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» звернулось в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 867203110 від 28.04.2021 у розмірі 25480,54 грн. з яких: 12733,96 грн. сума заборгованості за основною сумою боргу, 12746,58 грн. сума заборгованості за відсотками, а також судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.04.2021 між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 867203110.

28.11.2018 року між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ТАЛІОН ПЛЮС» (далі - ТОВ «ТАЛІН ПЛЮС») було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимоги, зазначені у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах, визначених цим Договором.

31.12.2020 Додатковою угодою № 26 до Договору факторингу № 28/1118-01 сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції.

Відповідно до Реєстру боржників № 149 від 31.08.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, укладеного між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 867203110.

20.10.2022 між ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТОВ «ФІНАНСОВ КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» укладено Договір факторингу № 20102022, у відповідності до умов якого ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» передає (відступає) ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «ФК «ЄАПБ» приймає належні ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» права вимоги до боржників, вказаними у реєстрах прав вимоги.

Відповідно до реєстру прав вимоги № 1 від 21.10.2022 до Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 ТОВ «ФК «ЄАПБ» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 25480,54 грн., з яких: 12733,96 грн. заборгованість за основною сумою боргу; 12746,58 грн. заборгованість за відсотками. Таким чином, відповідач має непогашену заборгованість перед позивачем за кредитним договором № 867203110 від 28.04.2021 у розмірі 25480,54 грн.

Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову.

Свій відзив мотивує тим, що позивачем не надано Договір факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, укладений між ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», згідно з яким до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 867203110. Так само позивачем не надано реєстр боржників № 149 від 31.08.2021 до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, як і доказів здійснення фактором оплати за відступлені ним права вимоги. З доданих до позовної заяви документів вбачається, що кредитний договір укладений пізніше (28.04.2021) ніж договір факторингу (28.11.2018), на який посилається позивач. За відсутності договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 неможливо встановити предмет такого договору та чи було у ньому передбачено відступлення право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). З огляду на викладене, матеріали справи не містять доказів переходу права грошової вимоги за кредитним договором № 867203110, від ТОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС».

В наданому витягу з прав вимог № 1 до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022 за кредитним договором № 867203110 вказано, що заборгованість за відсотками становить 12746,58 грн., проте в наданому позивачем додатку № 1 до договору (графік розрахунків) та паспорті споживчого кредиту продукту «КОМФОРТ» до договору № 867203110 від 28.04.2021 визначено проценти за користуванням кредитом у розмірі 8624,00 грн. Таким чином, ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступив позивачу заборгованість за відсотками, в розмірі, який перевищує визначений умовами наданого договору.

Окрему увагу суду звертає на те, що в матеріалах справи взагалі відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за кожним договором відступлення на час або після їх укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання позивачем своїх зобов`язань за договором. Отже, позивачем не доведено факт відступлення права грошової вимоги до нього за кредитним договором № 867203110 від 28.04.2021 від первісного кредитора до ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», та відповідно від ТОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕНННЯ БОРГІВ».

Окрім цього, на підтвердження наявної заборгованості за кредитним договором № 867203110 від 28.04.2021 позивач долучає до матеріалів розрахунок заборгованості за період з 21.10.2022 по 30.11.2023, тобто за період, який наступав після закінчення строку кредитування згідно спірного кредитного договору. З огляду на викладене, наданий позивачем розрахунок заборгованості, що є предметом дослідження у даній справі, сам по собі не є безспірним доказом наявності заборгованості, оскільки такий документ складається одноособово стороною позивача, та не є первинними документами, які б підтверджували умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зміст зазначеного доказу повністю залежить від волевиявлення кредитора або його правонаступника.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 20.12.2023 відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, запропоновано відповідачці у п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії ухвали подати відзив на позов з доказами на підтвердження обставин, що підтверджують заперечення проти позову.

12.01.2024 відповідач подав до суду клопотання про надання додаткового строку для подання відзиву на позову заяву.

22.01.2024 відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

24.04.2021 між ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 867203110, відповідно до умов якого відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 17000,00 грн., строком на 126 днів (п. 1.1, 1.2) (а.с. 6-7).

Згідно з п. 1.4. нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в розмірі 237,25 % річних, що становить 0,65 % в день від суми кредиту (далі - «Дисконтна процентна ставка».

Відповідно до графіку платежів (Додаток № 1 до кредитного договору) останній платіж повернення кредиту та сплати процентів мав бути внесений відповідачем до 01.09.2021. Загальна вартість кредиту становить 25624,00 та включає в себе витрати за кредитом у вигляді процентів за користування ним в розмірі 8624,00 грн. та суму (тіло) кредиту в розмірі 17000,00 грн. (а.с. 8).

ОСОБА_1 було перераховано кошти згідно договору № 867203110 від 24.04.2021 в розмірі 17000,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 28.04.2021 (а.с. 9).

31.12.2020 між ТзОВ "Таліон Плюс" (надалі - фактор) та ТзОВ «Манівео швидка фінансова допомога» (надалі - клієнт) укладено додаткову угоду до Договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, згідно з умовами якої клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах визначених цим договором (а.с. 10-12).

20.10.2022 між ТОВ "Таліон Плюс" та ТзОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено Договір факторингу № 20102022, відповідно до якого ТОВ "Таліон Плюс" відступило позивачу право вимоги до відповідача за кредитним договором № 867203110 та згідно з витягом з реєстру прав вимоги № 1 до договору факторингу № 20102022 від 20 жовтня 2022 року ТОВ "ФК "ЄАПБ" набуло права грошової вимоги до відповідача за вказаним кредитним договором в сумі 25480,58 грн., з яких: заборгованість по основному боргу 12733,96 грн.; заборгованість за відсотками 12746,58 грн. (а.с. 13-14, 15).

Згідно з розрахунком заборгованості, наданим представником ТОВ «ФК «ЄАПБ», за кредитним договором № 867203110 від 24.04.2021 за період з 21.10.2022 по 30.11.2023 заборгованості станом на 30.11.2023 становить 25480,58 грн., з яких: заборгованість по основному боргу 12733,96 грн.; заборгованість за відсотками 12746,58 грн. (а.с. 16).

Оцінка суду:

вивчивши зміст позовної заяви, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить наступних висновків.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

У відповідності до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина 2 статті 639 ЦК України).

Абзац другий частини 2 статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію» (далі - Закон).

Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).

Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом (частини 5, 7 статті 81 ЦПК України).

Звертаючись з позовом, ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» посилалось на те, що через невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором № 867203110 від 24.04.2021 утворилась заборгованість, яку позивач просив стягнути як правонаступник кредитора у спірних правовідносинах.

На підтвердження позовних вимог позивачем було долучено копію кредитного договору з додатками, копію Паспорту споживчого кредиту продукту «Комфорт» до договору № 867203110 від 24.04.2021, копію Додаткової угоди № 26 від 31.12.2020 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, копію Договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022, витяг з Реєстру прав вимоги № 1 до договору факторингу № 20102022 від 20.10.2022, розрахунок суми заборгованості за період з 21.10.2022 по 30.11.2023.

Отже надані позивачем докази підтверджують укладення кредитного договору № 867203110 від 24.04.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 .

Відповідно до положень статей 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, у тому числі внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). При цьому, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (частина перша статті 1077 ЦК України).

Згідно статті 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Чинне законодавство не забороняє відступлення майбутніх вимог, однак це стосується майбутніх вимог тільки за умови їх визначеності, тоді як передача за правочином невизначених, позбавлених конкретного змісту вимог, у тому числі й на майбутнє, тягне за собою наслідки у вигляді неукладеності відповідного правочину, оскільки його сторонами не досягнуто згоди щодо предмета правочину або такий предмет не індивідуалізовано належним чином. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24 квітня 2018 року у справі № 914/868/17, від 18 жовтня 2018 року у справі № 910/11965/16.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 02 листопада 2021 року у справі № 905/306/17 зробив висновок про те, що для підтвердження факту відступлення права вимоги фінансова компанія як заінтересована сторона повинна надати до суду докази переходу права вимоги від первісного до нового кредитора на кожному етапі такої передачі. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором.

З огляду на характер спірних правовідносин, зміст та підстави заявлених позовних вимог позивач має довести, а суд перевірити на підставі наданих сторонами доказів факт переходу до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитним договором № 867203110 від 24.04.2021, а також наявність та розмір заборгованості відповідача за вказаним договором.

Як встановлено з позовної заяви, 28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено договір факторингу 28/1118-01, проте в матеріалах справи відсутній примірник вказаного договору.

31 грудня 2020 року між ТОВ «Таліон Плюс» і ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» була укладена Додаткова Угода № 26 до договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, згідно умов якої, сторони дійшли згоди викласти текст Договору у новій редакції.

Пунктом 4.1 Додаткової Угоди № 26 сторони визначили порядок відступлення права вимоги, зокрема, наявне право вимоги переходить від Клієнта до Фактора з моменту підписання ними відповідного Реєстру права вимоги, по формі, встановленій у відповідному додатку. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням Реєстру прав вимоги Сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі за відповідним Реєстром права вимоги.

На час укладення договору факторингу № 28/1118-01 (28 листопада 2018 року) кредитного договору між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 (укладеного 28.04.2021) ще не існувало.

Водночас, суд звертає увагу, що майбутня вимога на момент укладення договору мала би бути визначеною, тоді, як жодної визначеної вимоги у Товариства з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» щодо ОСОБА_1 на момент укладення договору факторингу від 28 листопада 2018 року не було, та сторони не могли передбачити, що 28.04.2021 Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео швидка фінансова допомога» буде укладено кредитний договір з ОСОБА_1 .

Також позивачем не надано суду Реєстру прав вимоги як невід`ємної частини договору факторингу від 28.11.2018, хоча в позовній заяві позивач посилається на витяг з реєстру боржників № 149 від 31.08.2021 до договору факторингу № 28/1118-01, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс».

З наведеного слідує, що у ТОВ «Таліон Плюс» не виникло право вимоги до відповідача.

20 жовтня 2022 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» (Фактор) та ТОВ «Таліон Плюс» (Клієнт) укладено договір факторингу № 20102022, відповідно умов якого Клієнт зобов`язується відступити Фактору права вимог, зазначених у відповідних Реєстрах прав вимоги, а Фактор зобов`язується їх прийнятита передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату на умовах , визначених цим договором (п. 2.1).

Договір містить перелік додатків: Додаток № 1 форма реєстру прав вимоги; Додаток № 2 форма повідомлення боржника; Додаток № 3 форма акту повернення права вимоги; Додаток № 4 форма надання інформації згідно Реєстру боржників в електронному виді; Додаток № 5 форма Акту приймання передачі інформації згідно Реєстру боржників в електронному виді.

З наданого позивачем до позовної заяви переліку доданих до позовної заяви на підтвердження переходу права грошової вимоги документів було долучено лише Витяг з Реєстру права вимоги № 2 до договору факторингу № 20.10.2022, датований 06.12.2023.

Інших додатків, вказаних у договорі факторингу, матеріали справи не містять.

Суд враховує, що сам по собі Витяг з Реєстру прав вимоги № 2 договору факторингу 20102022 від 20.10.2022 не засвідчує перехід права вимоги до відповідача за договором № 867203110 від 24.04.2021 від ТОВ «Таліон Плюс» до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Отже, з умов договору вбачається, що сторони погодили умови переходу права вимоги від Клієнта до Фактора, проте, позивачем не надано доказів щодо набуття права грошової вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_1 за договором № 867203110 від 24.04.2021 у зв`язку з укладенням договору факторингу №28/1118-01 від 28.12.2018 між ТОВ «Таліон плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Окрім цього, позивач також не надав судудоказів підтвердження оплати за договорами факторингу, що не дає суду встановити факт підтвердження відступлення права вимоги.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком, на підтвердження права грошової вимоги позивача до відповідача за договором № 867203110 від 24.04.2021

Водночас, в оцінці поведінки та способу ведення справ банком чи фінансовою установою суд враховує те, що вони є професійними учасниками ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до них висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними в цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком чи фінансовою установою є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною в цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Аналогічна позиція викладена і Верховим Судом у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20.

Щодо розміру заборгованості, яку позивач просить стягнути з ОСОБА_1 , суд виходить з наступного.

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 ЦК України).

На підтвердження розміру заборгованості, яку позивач просив стягнути з відповідача, ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» надало лише розрахунок заборгованості за кредитним договором № 867203110 від 24.04.2021 за період з 21.10.2022 по 30.11.2023 станом на 30.11.2023 у розмірі 25480,58 грн., з яких: заборгованість по основному боргу 12733,96 грн.; заборгованість за відсотками 12746,58 грн.

Між тим, належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно зі зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 передбачено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками є належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором і ці докази мають знаходитися у кредитора, в тому числі нового, до якого перейшли права та обов`язки попередника.

В той же час, розрахунок заборгованості не є документом первинного бухгалтерського обліку, а є одностороннім арифметичним розрахунком стягуваних сум, який відповідно повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку).

Такий висновок щодо оцінки односторонніх документів банку кореспондує висновку Великої Палати Верховного Суду в постанові від 03.07.2019 у справі №342/180/17 та Верховного Суду України в постанові від 11.03.2015 № 6-16цс15.

Матеріали справи не містять виписки за картковим рахунком відповідача ОСОБА_1 .

З огляду на викладене, наданий позивачем розрахунок заборгованості, що є предметом дослідження у даній справі, сам по собі не є безспірним доказом наявності заборгованості, оскільки такий документ складається одноособово стороною позивача, та не є первинними документами, які б підтверджували умови кредитування та суму заборгованості за кредитом, оскільки зміст зазначеного доказу повністю залежить від волевиявлення позивача.

Окрім цього, такий розрахунок заборгованості не є належним доказом суми заборгованості, оскільки з нього не можливо встановити формування заборгованості та її складові, оскільки в ньому містяться лише відомості щодо загального розміру несплаченого кредиту та відсотків без зазначення детального розрахунку, який включав би суми погашеного позичальником тіла кредиту та відсотків по кожному платіжному періоду.

А також він не містить відомостей, що дозволили б перевірити правильність нарахування відсотків позивачем, з урахуванням правових висновків, що містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12-ц (14-10цс18), відповідно до яких, після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

З врахуванням встановлених обставин справи та досліджених доказів суд дійшов висновку, що відсутні правові підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості за кредитним договором № 867203110 від 24.04.2021, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного, ст.ст. 6, 204, 207, 512, 517, 526, 536, 614, 625-628, 638, 639, 1048-1050, 1054, 1055, 1056-1, 1078, 1079 ЦК України, ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», керуючись ст.ст. 12, 81, 82, 259, 264-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», адреса для листування: м. Бровари вул. Лісова, 2 поверх № 4 Київська область, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Суддя: