КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 755/421/23 Головуючий у І інстанції Савлук Т.В.
Провадження №22-ц/824/6180/2024 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 лютого 2024 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Слюсар Т.А., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 жовтня 2023 року у справі за позовом Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2023 року Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування Дарницького району м. Києва» звернулось до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що позивач забезпечує надання відповідачу послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території з 01.05.2015.

Відповідно до розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації № 33 від 30.01.2015 «Про закріплення за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького районну м. Києва» об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва за керуючою компанією на праві господарського відання було закріплено об`єкти комунальної власності територіальної громади м. Києва, що перебувають у сфері управління Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, зокрема передано будинок АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості щодо власника квартири АДРЕСА_2 , відсутні. Квартира не приватизована.

Згідно електронних даних реєстру територіальної громади м. Києва в квартирі зареєстровані відповідачі. Особовий рахунок № НОМЕР_1 відкритий на відповідача ОСОБА_2 .

Відповідачі є споживачами послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території, які надаються позивачем.

Відповідачі належним чином не сплачували кошти за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, у зв`язку з чим, за період з 01.05.2015 по 31.07.2023 за ними утворилась заборгованість, яка складає 36 102 грн. 88 коп.

Посилаючись на викладені обставини просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій в розмірі 36 102,88 грн, суму інфляційних нарахувань в розмірі 6 909,32 грн, 3% річних в розмірі 2 137,30 грн, та судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору- 2 684 грн.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 02 жовтня 2023 рокупозов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» заборгованість по оплаті послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій в розмірі 36 102,88 грн, суму інфляційних нарахувань в розмірі 6 909,32 грн, 3% річних в розмірі 2 137,30 грн, а також судові витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 2 684 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи.

В обґрунтування апеляційної скарги наголошує, що судом не встановлено, що позивач є учасником правовідносин в сфері надання житлово - комунальних послуг. Судом не застосовані норми чинного матеріального права та відсутні докази акцептування відповідачем пропозиції позивача, як зазначено у ст. 642 ЦК України. Отже, опублікування пропозиції в газеті «Хрещатик» не призвело до встановлення правовідносин між сторонами.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази, що такий догорів був укладений або підготовлений і надсилався відповідачу.

Вважає, що факт існування договірних відносин між сторонами судом не встановлений.

Також вказує, що оскільки позивач звернувся з позовом до споживача послуг, то останній повинен був надати суду інформацію відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» № 2189 - VIII, а саме: про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості. В матеріалах справи така інформація та докази на її підтвердження відсутні.

Судом також не врахована обставина, чи визначена у законний спосіб прибудинкова територія будинку та хто її власник чи законний користувач.

Звертає увагу, що наданий розрахунок заборгованості є недостовірним, не належним і недопустимим доказом.

04 січня 2024 року ОСОБА_1 на адресу Київського апеляційного суду подав заяву про застосування строку позовної давності, в якій просив застосувати загальну позовну давність тривалістю у три роки та застосувати спеціальну позовну давність тривалістю в один рік.

У відзиві на апеляційну скаргу Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування Дарницького району м. Києва» просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін посилаючись на його законність та обґрунтованість. Зазначає, що посилання апелянта про те, що позивач не є учасником правовідносин у сфері надання житлово комунальних послуг не відповідає дійсності та спростовується документами, що містяться в матеріалах справи. Послуги утримання будинків надаються Керуючою компанією на підставі договору про надання послуг, який оприлюднено у газеті «Хрещатик» та є договором приєднання відповідно до норм ст. 634 ЦК України та вважається акцептованим усіма споживачами, які в установленому порядку не надали заперечення щодо умов. З моменту оприлюднення він став обов`язковим до виконання споживачами.

Також вказує, що діюча вартість послуг, які надаються Керуючою компанією встановлена на рівні нормативних витрат на їх надання, розрахованих станом на 01.07.2017 відповідно до порядку формування тарифів на послуги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2015 та залишається незмінною по сьогодні.

Доводи апеляційної скарги щодо прибудинкової території не можна визнати обґрунтованими, оскільки поняття «прибудинкова територія» міститься в Законі України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та у підзаконних актах - Наказі Державного комітету України з питань житлово - комунального господарства «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкової території» та на Наказі Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України «Про затвердження Методичних рекомендацій щодо визначення прибудинкової території багатоквартирних будинків».

Разом з тим, оскільки співвласниками житлового будинку не обрано управителя та не прийнято рішення про форму управління багатоквартирним будинком, то враховуючи положення пункту 3-1 розділу VI«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово комунальні - послуги», згідно якого договори про надання послуг з утримання будинків та споруд та прибудинкової території, укладені споживачами до введення в дію норм цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами до дати набрання чинності договорами про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, укладеними за правилами, визначеними цим Законом, Керуюча компанія продовжує надавати послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкової території.

Посилання апелянта на неналежний розрахунок заборгованості також вважає безпідставним, оскільки апелянт не аргументував свою позицію жодним доказом чи контррозрахунком.

Щодо нарахованих штрафних санкцій на суму боргу зазначає, що позивачем здійснено нарахування до початку дії воєнного стану, а тому посилання на постанову Кабінету Міністрів України від 05.05.2022 про заборону нарахування штрафів та пені на період воєнного стану не стосується періоду, за який позивачем нараховано штрафні санкції.

Згідно з ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що особовий рахунок № НОМЕР_1 відкрито на відповідача ОСОБА_2 та за відомостями, які містяться в електронному реєстрі територіальної громади м. Києва, відповідачі зареєстровані у вказаній квартирі, а відтак є споживачами житлово-комунальних послуг за даною адресою, які надаються позивачем.

Договір про надання КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій опубліковано в газеті «Хрещатик» від 14.07.2015 року № 99(4695).

Відповідно до розпорядження Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації «Про закріплення за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» об`єктів комунальної власності територіальної громади міста Києва від 30.01.2015, № 33, за КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» закріплено на праві господарського відання об`єкти комунальної власності територіальної громади м. Києва, що перебувають у сфері управління Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації, зокрема будинок АДРЕСА_1 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відомості щодо власника квартири АДРЕСА_2 , відсутні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив обґрунтованість та доведеність позовних вимог.

Суд першої інстанції керувався нормами ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якої, відносини у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються на договірних засадах; ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», яка зобов`язує споживача своєчасно оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги та витрати на утримання будинку і прибудинкової території пропорційно до загальної площі займаної квартири.

Колегія суддів не може в повній мірі погодитись із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відносини, що виникають у процесі надання та споживання житлово-комунальних послуг регламентуються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору. Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належить житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком, яка включає утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку.

Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що споживач має право: одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів (п. 1); без додаткової оплати одержувати від виконавця житлово-комунальних послуг інформацію про ціни/тарифи, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання та порядок надання відповідної послуги, а також про її споживчі властивості (п. 2); на усунення протягом строку, встановленого договорами про надання житлово-комунальних послуг або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг (п. 4); на зменшення у встановленому законодавством порядку розміру плати за житлово-комунальні послуги у разі їх ненадання, надання не в повному обсязі або зниження їхньої якості (п. 5); складати та підписувати акти-претензії у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їхніх споживчих властивостей та перевищенням строків проведення аварійно-відновних робіт (п. 9).

Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором (ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Частиною першою статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

У частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений у пункті 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

У відповідності до змісту частини третьої статті 6, частини першої статті 630 ЦК України, статей 19-21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», умови типового договору, що набули юридично обов`язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов`язковими для сторін договору.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77 ЦПК), допустимими (стаття 78 ЦПК), достовірними (стаття 79 ЦПК), а у своїй сукупності - достатніми (стаття 80 ЦПК ).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Вирішуючи питання щодо прийняття заяви про встановлення строку позовної давності відповідача на стадії апеляційного перегляду справи, колегія суддів виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 вересня 2023 року відкрито провадження в справі та розгляд справи призначено за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Матеріали справи не містять доказів отримання відповідачами копії позовної заяви, а конверти разом з письмовими матеріалами повернуті на адресу суду із зазначенням причин повернення «адресат відсутній за вказаною адресою» та «закінченням терміну зберігання».

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи заяви про застосування строку позовної давності про те, що відповідач не зміг заявити про сплив позовної давності у суді першої інстанції з об`єктивних причин, що є підставою для вирішення заяви про застосування строків позовної давності судом апеляційної інстанції.

У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки і не залежить від суб`єктного складу правовідносин (стаття 257 ЦК України).

Загальні строки позовної давності є абстрактними, поширюються на всі цивільні правовідносини, за винятком тих, щодо яких законом встановлений інший строк або які взагалі виведені з-під дії строків позовної давності.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався і діяв на час пред`явлення даного позову.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

У позовній заяві позивач просить стягнути заборгованість за період з 01 травня 2015 року по 31 липня 2023 року.

Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.

З даним позовом позивач звернувся до суду 31 серпня 2021 року, однак враховуючи, що пунктом 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України перебіг строку позовної давності продовжено на строк дії карантину, внесені до прикінцевих та перехідних положень ЦК України зміни набули чинності з 02.04.2020, відповідно не є пропущеним строк позовної давності щодо платежів, строк сплати яких станом на 02.04.2017 не завершився.

З урахуванням п. 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та часу введення в Україні карантину у межах позовної давності знаходиться період з березня 2017 року.

Розмір нарахувань, який вказано у розрахунках заборгованості відповідачами не спростовано, як і не спростовано надання послуг за період з 01.05.2015 по 31.07.2023. Відповідачі також не надали будь - яких доказів оплати послуг за вказані періоди.

Оскільки судом першої інстанції неправильно визначено період стягнення заборгованості та суму заборгованості, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині періоду та суми стягнення заборгованості, а саме за період з березня 2017 по 31 липня 2023 року у сумі 32 680,92 грн.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки відповідачі прострочили сплату за житлово - комунальні послуги позовні вимоги про стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних також підлягають частковому задоволенню.

Три проценти річних від суми 23 910, 73 грн за період з 01.03.2017 по 31.01.2022 (до початку періоду воєнного стану) складає 2 047,26 грн, інфляційні втрати за вказаний період складають 6 457,48 грн.

Посилання в заяві про встановлення строку позовної давності із застосуванням спеціальної позовної давності тривалістю в один рік колегія судді не приймає до уваги з огляду.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Поняття неустойки викладено у параграфі 2 глави 49 книги 5 ЦК України.

Разом з тим, стягнення трьох процентів річних від простроченої суми (ст. 625 ЦК України) не є неустойкою.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки судовий збір стягнуто у мінімальному розмірі, незважаючи на зміну суми заборгованості, розмір судового збору перегляду не підлягає.

Разом з тим, звертаючись з апеляційною скаргою на рішення суду відповідач ОСОБА_1 надав документи про те, що він звільнений від сплати судового збору.

Отже в даному випадку стягнення судового збору підлягає лише з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 02 жовтня 2023 року змінити, виклавши резолютивну частину рішення у наступній редакції:

Позов Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» заборгованість по оплаті послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій в розмірі 32 680,92грн, суму інфляційних нарахувань в розмірі 6 457,48 грн, 3% річних в розмірі 2 047,26 грн, а всього 41 185 (сорок одну тисячу сто вісімдесят п`ять) гривень 66 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» понесених судових витрат по сплаті судового збору в сумі 2 684 (дві тисячі шістсот вісімдесят чотири) гривень 00 коп.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, зазначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України..

Повний текст постанови складений 12 лютого 2024 року.

Судді: Д.О. Таргоній

С.А. Голуб

Т.А. Слюсар