Справа № 302/1126/24
Провадження № 2-о/302/87/24
Номер рядка звіту 12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в повному обсязі)

27 серпня 2024 року селище Міжгір`я

Міжгірський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Повідайчика О.І.,

за участі:

секретаря судових засідань Митряк І.П.,

представника заявниці адвоката Рішка С.І.,

заінтересованої особи ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань в селищі Міжгір`я цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересовані особи ОСОБА_1 , Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини

ВСТАНОВИВ:

13 серпня 2024 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаною заявою.

В обґрунтування заяви посилалась на те, що після одруження з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке відбулось 24 листопада 2007 року заявниця переїхала до останнього на постійне проживання за адресою: АДРЕСА_1 , хоча місце її реєстрації (прописки) від народження було за адресою: АДРЕСА_2 . ОСОБА_3 був зареєстрований і постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 , де він і помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв`язку з смертю ОСОБА_3 за ним відкрилась спадщина. 09 серпня 2024 року заявниця звернулась до приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєва Ю.М. із заявою про відкриття спадкової справи за майном померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , проте отримала від останнього повідомлення, з якого слідує, що спадкова справа була заведена та, позаяк її місце постійного проживання не було зареєстровано за місцем проживання спадкодавця, вона уважається такою що не прийняла спадщину. Оскільки ОСОБА_2 фактично постійно проживала спільно з ОСОБА_3 з 2007 року за однією адресою та через відсутність інших способів установлення зазначеного факту та відсутність спору з цього приводу звернулась з цією заявою до суду в порядку окремого провадження.

14 серпня 2024 року ухвалою судді було відкрито провадження в справі та призначено її до розгляду на 27 серпня 2024 року.

В судовому засіданні представник заявниці адвокат Рішко С.І. підтримав заяву про встановлення факту та просив її задоволити, з викладених у ній підстав, які підтверджуються доданими доказами.

Заінтересована особа Міжгірська селищна рада Хустського району Закарпатської області подала суду заяву від 19 серпня 2024 року в якій повідомила, що заперечень щодо заяви не має, додаткових доказів та клопотань не має, просила розглянути справу без участі представника селищної ради.

Заінтересована особа ОСОБА_1 в судовому засіданні повідомила, що не погоджується з окремими обставинами, викладеними в заяві, зокрема щодо осіб, які проживали за вказаною адресою в різні періоди часу. Зокрема зауважила, що вона також проживала в зазначеному будинку разом з ОСОБА_4 до 2011 року, змінили реєстрацію місця проживання в 2019 році. Також в зазначеному будинку проживав її колишній чоловік ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Водночас факт постійного спільного проживання заявниці ОСОБА_2 з ОСОБА_3 з 2007 року за адресою: АДРЕСА_1 на час смерті останнього визнала та не заперечила проти встановлення цього факту судом.

Суд встановив такі фактичні обставини справи.

24 листопада 2007 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 уклали шлюб після чого остання змінила прізвище на ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с. 12). В шлюбі подружжя народило двох дітей: ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження: серії НОМЕР_2 (а.с. 13) та серії НОМЕР_3 (а.с. 14).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що доводиться свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 (а.с. 15). Довідками виданими Вучківським старостинським округом Міжгірської селищної ради 10.10.2023, 11.10.2023, 01.02.2024 та 26.07.2024 (а.с. 16-19) підтверджується, що останнім місцем проживання ОСОБА_3 був будинок за адресою: АДРЕСА_3 , де він проживав спільно з заявницею, з якою вів спільне господарство та яка його поховала власним коштом, й неповнолітніми дітьми: ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Відповідно до довідки, виданої Вучківським старостинським округом Міжгірської селищної ради 26.07.2024 (а.с. 26) будинок в якому проживав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 мав номер 176 проте був змінений на діючий номер 187.

З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 76241100 від 18.03.2024 (а.с. 20) вбачається. що станом на час її видачі спадкові справи за ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 заведені не були та свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Відповідно до листа приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Закарпатської області Дунаєва Ю.М. від 09.08.2024 (а.с. 22), у зв`язку з відмінністю зареєстрованого місця проживання заявниці та спадкодавця, та через неподання нею заяви про прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1279 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) останній дійшов висновку про неприйняття ОСОБА_2 спадщини за ОСОБА_3 та рекомендував їй звернутись до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини або ж встановлення факту спільного проживання з померлим на час смерті такого.

Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру № 76241350 від 18.03.2024 (а.с. 21), державний акт на право приватної власності на землю серії ЗК № 006-00163 (а.с. 23), свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 10.03.2010 (а.с. 24), витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.03.2010 (а.с. 25) та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 (а.с. 27) судом до уваги не беруться так як не відповідають критеріям належності, встановленим ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) оскільки не містять відомостей, які входять у предмет доказування в справі.

Пояснення від 05 серпня 2024 року (а.с. 28 і 29) судом не беруться до уваги через невідповідність критеріям допустимості, встановленим ст. 78 ЦПК України, з врахуванням положень ст. 90 та 230 ЦПК України.

З наведених вище доказів, які відповідають критеріям належності, допустимості та достовірності, суд доходить висновку про їх достатність для установлення фактичних обставин справи, які мають значення для її правильного вирішення. Суд враховує визнання фактичних обставин справи всіма учасниками та не встановив обставин, які давали б підстави для сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання й констатує узгодження таких із відомостями, які відображені в описаних джерелах доказів.

Суд доходить висновку, що факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 разом із померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_3 підтверджується наявними в матеріалах справи доказами

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з положеннями ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1217 ЦК України регламентовано, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з приписами ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України регламентовано, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з положеннями ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Пунктами 2, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», які враховуються судом як стала й передбачувана практика правозастосування відповідних положень про спадкування цивільного законодавства, справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно з положеннями ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце перебування особи це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Відтак особа, яка проживала разом із спадкодавцем на час його смерті без місця реєстрації має право у судовому порядку встановити факт постійного проживання із спадкодавцем на момент його смерті.

Суд враховує при застосуванні зазначених норм законодавства, правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду від 21.02.2018 у справі №317/2329/15-ц та від 28.02.2018 у справі №633/344/16-ц.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд враховує правові позиції, викладені в постанові Верховного Суду 14.04.2021 у справі № 205/2102/19, відповідно до якої за наслідками аналізу приписів ст. 1268, 1296, 1297 ЦК України Верховний Суд визнав помилковою відмову у відкритті провадження у справі за заявою особи про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини через вбачання спору про право

За наслідками аналізу приписів ст. 1268, 1296, 1297 ЦК України, Верховний Суд у постанові від 14.04.2021 у справі № 205/2102/19 дійшов висновку про те, що спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку. Скасовуючи рішення судів першої та апеляційної інстанції, Верховний Суд визнав помилковою відмову у відкритті провадження у справі за заявою особи про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини через вбачання спору про право, оскільки суди не зазначили, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (норми ЦК України), який би оспорював право заявника на прийняття спадщини, тобто не встановили між ким існує спір, оскільки існування спору про право повинно реальним, а не гіпотетичним.

Під час розгляду даної заяви спору про право виявлено не було.

Суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, доходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви в повному обсязі.

Згідно з частиною сьомою статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Керуючись ст. 258, 259, 263-265, 314 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини задоволити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_6 , разом із померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст судового рішення складено 27.08.2024.

Головуючий суддя О.І. Повідайчик