Справа № 302/656/24
13 листопада 2024 року м.Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Гордійчук І.О.
секретар судового засідання Баланович М.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Пилипецької сільської ради до ОСОБА_1 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-
Орган опіки та піклування Пилипецької сільської ради звернулося до суду з позовом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав по відношенню до дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та стягнення з ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей у розмірі частки від її заробітку (доходу), щомісячно і до досягнення дітьми повноліття.
Обґрунтовано позов тим, що на території Пилипецької територіальної громади у приватній організації «Соціально-реабілітаційний центр (дитяче містечко) «Затишок», відповідно до договору про надання допомоги , на безоплатній основі, проживала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка виховує малолітніх дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
За час перебування у дитячому містечку «Затишок» мати дітей часто зловживала алкогольними напоями, були випадки коли приходила в нетверезому стані. Часто відлучалася по роботі, залишала дітей без нагляду, хоча офіційно ніде не працює. Забирала дітей на кілька днів із закладу, за цей час діти не відвідували школу без поважних причин. Мати безвідповідально ставилася до виконання своїх батьківських обов`язків, не здійснювала відповідного догляду. Службою у справах дітей Пилипецької сільської ради та дирекцією ДМ «Затишок» неодноразово проводилися з матір`ю дітей бесіди профілактичного характеру щодо неналежного виконання батьківських обов`язків, проте її поведінка не змінилася. 04.02.2024 ОСОБА_1 залишила дітей у ДМ «Затишок» та поїхала у невідомому напрямку, на зв`язок не виходила. У цей час хворів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через декілька днів захворіла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час обстеження сімейним лікарем було вирішено направити її до Міжгірської лікарні, на стаціонарне лікування. 13.02.2024 складено акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку.
Дітей за направленням служби у справах дітей Пилипецької сільської ради №01-03/21.1 від 13.02.2024 влаштовано до Приватної організації (установа-заклад) «Соціально-реабілітаційний центр (дитяче містечко) «Затишок». За час перебування дітей у закладі мати жодного разу не цікавилася станом здоров`я діте, їх потребами та умовами проживання. Діти перебувають на обліку, як такі які залишилися без батьківського піклування.
15.02.2024 ОСОБА_1 вийшла на зв`язок. 16.02.2024 з відповідачем було проведено розмову, з її слів, вона залишила дітей на сусідку з 4 кімнати Олену, сама поїхала в Хуст, щоб вирішити питання реєстрації, потрапила в ДТП. На наступний день повернулася до співмешканця в смт.Міжгір`я, де і проживає на даний час. Достовірної відповіді, чому вона залишила дітей, так і не було, через декілька днів на зв`язок не виходила.
Ухвалою суду від 28.06.2024 відкрито загальне позовне провадження по справі.
Ухвалою суду від 03.09.2024 закрито підготовче провадження по справі та призначено до розгляду по суті.
У судове засідання представник позивача не з`явився, у заяві від 13.11.2024 просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час, місце та дату судового засідання повідомлялася належним чином. Про причини неявки відповідач суд не повідомила, відзив не подала, пояснень чи заперечень на позов не подала, таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів.
Згідно з ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.
Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Відповідно до свідоцтва про народження виданого повторно, серія НОМЕР_1 , 05.04.2024 батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначено ОСОБА_5 та ОСОБА_1 ,
Відповідно до свідоцтва про народження виданого повторно, серія НОМЕР_2 , 05.04.2024, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зазначено ОСОБА_5 , та ОСОБА_1 .
Відповідно до свідоцтва про народження виданого повторно, серія НОМЕР_3 , 05.04.2024, батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначено ОСОБА_6 та ОСОБА_1 .
Згідно листа Міжгірського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Хустському район Закарпатської області №30/31.11-25 від 27.02.2024 реєстрація народження дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проведена відповідно до ст.133 СК України. Державна реєстрація народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 проведена відповідно до ч.1 ст.135 СК України.
Наказами служби у справах дітей Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області №01, №02, №03 від 13.02.2024 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , поставлено на первинний облік дітей, які залишилися без батьківського піклування.
13.02.2024 складено акти органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку (а.с.12,13,14).
Відповідно до листа служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради №01-15/190-24/вих.-32-24 від 15.03.2024, службою у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради проведено бесіду з ОСОБА_7 , матір`ю ОСОБА_5 . Під час бесіди остання повідомила, що її син не являється біологічним батьком ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , оскільки він з ОСОБА_1 не проживав однією сім`єю з 2015 року. Місце перебування колишньої невістки їй не відоме, син з невісткою розлучені з 2017 року. ОСОБА_5 знаходиться на примусовому лікуванні.
Як вбачається із висновків лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я про наявність у батька, матері дитини тривалої хвороби, яка перешкоджає виконанню батьківських обов`язків №133 ОСОБА_5 має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну недієздатність до самообслуговування та залежність від інших осіб і перешкоджає виконанню батьківських обов`язків.
Судом досліджено повідомлення ДМ «Затишок» адресоване начальнику Служби у справах дітей Пилипецької сільської ради, на підтвердження нехтування ОСОБА_1 виконання батьківських обов`язків. (а.с.16)
З даного повідомлення вбачається, що за час перебування у дитячому містечку «Затишок» мати дітей часто зловживала алкогольними напоями, були випадки коли приходила в нетверезому стані. Часто відлучалася по роботі, залишала дітей без нагляду, хоча офіційно ніде не працює. Забирала дітей на кілька днів із закладу, за цей час діти не відвідували школу без поважних причин. Мати безвідповідально ставилася до виконання своїх батьківських обов`язків, не здійснювала відповідного догляду. Службою у справах дітей Пилипецької сільської ради та дирекцією ДМ «Затишок» неодноразово проводилися з матір`ю дітей бесіди профілактичного характеру щодо неналежного виконання батьківських обов`язків, проте її поведінка не змінилася.
04.02.2024 ОСОБА_1 залишила дітей у ДМ «Затишок» та поїхала у невідомому напрямку, на зв`язок не виходила. У цей час хворів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через декілька днів захворіла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Під час обстеження сімейним лікарем було вирішено направити її до Міжгірської лікарні, на стаціонарне лікування. 13.02.2024 складено акт органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров`я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку.
Судом також досліджено поясненя ОСОБА_1 надані письмово начальнику служби у справах дітей Пилипецької сільської ради від 16.06.2024.
Згідно висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області від 09.05.2024 №12 , доцільно позбавити батьківських прав ОСОБА_1 по відношенню до її дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , як таку, що ухиляється від виконання батьківських обов`язків.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України Суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).
Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (Постанова Верховного Суду від 13.03.2019 року у справі № 631/2406/15-ц).
Матеріалами справи знайшла своє підтвердження та обставина, що відповідач участі у вихованні дітей не бере, дітьми не цікавиться, не піклується про їхній фізичний і духовний розвиток, не виявляє до них батьківської турботи.
З огляду на вищевикладені обставини, які підтверджуються належними та допустимими доказами, суд дійшов до переконливого висновку, що своєю поведінкою відповідач порушує вимоги ст. 150 СК України та не виконує обов`язки, які покладаються на батьків по вихованню та утриманню дитини, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги в цій частині підлягають до задоволення.
Вирішуючи питання про стягнення аліментів, суд виходить з того, що за умовами ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За умови ч. 2 ст. 166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.
В силу ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Частиною 1 ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивачем жодними належними доказами не обґрунтовано суму аліментів, а саме у розмірі по 1/4 частці від доходу (заробітку) відповідача на кожну дитину.
Виходячи з наведеного, враховуючи, що відповідач зобов`язана утримувати дітей до досягнення ними повноліття, суд приходить до висновку, що позов у даній частині підлягає задоволенню частково, та з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дітей, в розмірі 1/2 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно.
Саме такий розмір аліментів відповідатиме чинному законодавству, відповідатиме загальним засадам сімейних відносин справедливості, розумності та моральності.
Положенням ст.191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Згідно п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки при подачі позову до суду позивач звільнений від сплати судового збору, рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати в розмірі слід стягнути з відповідачав дохід держави.
Керуючись ст. ст. 141, 142, 206, 256, 264, 265 ЦПК України, суд,-
Позов Органу опіки та піклування Пилипецької сільської ради до ОСОБА_1 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити частково.
Позбавити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав відносно сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/2 (однієї другої) частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 14.05.2024 року і до досягнення дітьми повноліття.
Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у сумі 3028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуто Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .
Суддя І.О.Гордійчук