Справа № 444/181/24
Провадження № 2/444/389/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2024 року Жовківський районний суд Львівської області у складі:

головуючий суддя Оприск З. Л.

секретар судового засідання Гнідець В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Жовківської міської ради Львівського району Львівської області (вул. Львівська, 40, м.Жовква, Львівський р-н, Львівська обл.), третя особа Приватний нотаріус Львівського районного нотаріального округу Львівської області Гавінська Мирослава Іванівна, про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно, мотивуючи свої вимоги наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його матір ОСОБА_2 . Внаслідок смерті матері відкрилася спадщина, до складу якої входило, зокрема, і нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . В шестимісячний строк, як того вимагають положення ст. ст. 1268, 1270 ЦК України позивачем було подано приватному нотаріусу Львівського районного нотаріального округу Гавінській М.І. заяву про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті його матері. Вказав, що він є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, оскільки будь-які інші родичі першого ступеня споріднення, які б звернулися з заявою про прийняття спадщини після смерті його матері відсутні, оскільки чоловік його матері ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, а рідні брат та сестра позивача подали нотаріусу заяви про те, що відмовляються від прийняття спадщини після смерті їхньої матері, та й взагалі не претендують на спадкове майно. Однак постановою № 187/02-31 від 11.10.2023 року приватний нотаріус Львівського РНО Гавінська М.І. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вище вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами з тих підстав, що вивчивши подані документи на видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 нотаріус встановив з державних реєстрів відсутність зареєстрованого права власності за ОСОБА_2 на вище вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а відтак нотаріус дійшов до висновку про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку. Ще за свого життя матір позивача набула право особистої приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 на підставі Свідоцтва про право особистої власності на будівлю, виданого виконкомом Любельської сільської ради 16 травня 1988 року на підставі рішення Нестеровського райвиконкому № 83 від 18.03.1988 року, зареєстрованого Червоноградським міжміським бюро технічної інвентаризації 16.05.1988 року та записаного в реєстрову книгу за № 366. Відповідно до виписки із погосподарської книги № 1 по Любельському старостинському округу № 8 с. Любеля Жовківської міської ради домогосподарство за адресою: АДРЕСА_2 відносилося до суспільної групи - колгоспний двір. Просив визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 11.03.1997 року Залізничним РВ УМВС України у Львівській області, РНОКП НОМЕР_2 ) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений, про причини неявки суду не повідомив, однак представник позивача клопотав про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений, про причини неявки суду не повідомив, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений, однак ним надіслано заяву про розгляд справи у відсутності представника.

Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У судовому засіданні було досліджено наявні в матеріалах справи письмові докази. Дослідивши у судовому засіданні та оцінивши докази, якими обґрунтовувались позовні вимоги, судом встановлено наступне.

З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 вбачається, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 .

З копії свідоцтва про право особистої власності на будівлю, виданого виконкомом Любельської сільської ради 16 травня 1988 року на підставі рішення Нестеровського райвиконкому № 83 від 18.03.1988 року, зареєстрованого Червоноградським міжміським бюро технічної інвентаризації 16.05.1988 року та записаного в реєстрову книгу за № 366, вбачається, що спірний житловий будинок належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_2 .

Відповідно до Виписки з погосподарської книги №1 по Любельському старостинському округу №8, виданої 27.01.2023 року Виконавчим комітетом Жовківської міської ради Львівського району Львівської області, членами колгоспного двору станом на 30.06.1990 року, були: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), ОСОБА_4 (1958 року народження) - син, ОСОБА_3 (1921 року народження) - чоловік.

З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали шлюб 2004 року.

ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 .

Довідка № 08/412 від 20.12.2023 року, видана Любельським старостинським округом, підтверджує, що ОСОБА_2 проживала і була зареєстрована разом із чоловіком ОСОБА_3 дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 по АДРЕСА_2 . Вели спільно господарство.

З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.10.2023 року вбачається, що приватний нотаріус Львівського РНО Гавінська М.І. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вище вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами з тих підстав, що вивчивши подані документи на видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 нотаріус встановив з державних реєстрів відсутність зареєстрованого права власності за ОСОБА_2 на вище вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а відтак дійшов до висновку про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку.

З копії спадкової справи № 13/2023 вбачається, що заява про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 подана ОСОБА_1 . З копії довідки № 08/35 від 27.01.2023 року, виданої Жовківською міською радою, вбачається, що ОСОБА_4 проживав і був зареєстрований разом із матір`ю ОСОБА_2 до дня її смерті та такі вели спільне господарство. ОСОБА_4 відмовився від прийняття спадщини згідно його заяви від 03.02.2023 року. ОСОБА_5 відмовилася від прийняття спадщини згідно її заяви від 03.02.2023 року. З копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.10.2023 року вбачається, що спадкоємцем майна (земельна ділянка) ОСОБА_2 є її син ОСОБА_1 .

З копії заяви ОСОБА_4 від 27.06.2024 року, засвідченої в.о. старости Любельського старостинського округу № 8 Жовківської міської ради, вбачається, що ОСОБА_4 цією заявою підтверджує, що починаючи з 1985 року по 15 квітня 1991 року будучи працездатним членом колгоспного двору не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства колгоспного двору за адресою: АДРЕСА_2 в зв`язку з чим не претендує, та не має жодних майнових претензій на майно, яке належало зазначеному колгоспному двору і збереглося після припинення його існування.

Дослідивши та проаналізувавши в сукупності всі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 81, 82 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ст.112 ЦК УРСР (в редакції, чинній на 14.04.1991 року) майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Відповідно до ч.1 ст.120 ЦК УРСР (в редакції, чинній на 14.04.1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до роз`яснень, викладених в п.п. «а», «б», «г» п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", положення статей 17, 18 Закону "Про

власність" щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору. Згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України "Про введення в дію Закону "Про власність" загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх йогочленів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24.06.1983 року із змінами, внесеними згідно постанови ПВС України №13 від 25.12.1992 року, № 15 від 25.05.1998 року передбачено, що правила ст.563 ЦК про те, що спадщина на майно

колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 р. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 р. спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося), відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

Судом встановлено, що станом на 15.04.1991 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не втратили права на частку в майні колгоспного типу двору за адресою: АДРЕСА_2 .

Спадщина після померлого ОСОБА_3 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , тому до даних правовідносин слід застосовувати відповідні правила Цивільного кодексу України 2003 року.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ст. 1216-1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

При встановленні кола спадкоємців, які прийняли спадщину, суд бере до уваги копію довідки № 08/412 від 20.12.2023 року, видана Любельським старостинським округом, з якої вбачається, що ОСОБА_2 проживала і була зареєстрована разом із чоловіком ОСОБА_3 дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 по АДРЕСА_2 . Вели спільно господарство.

Таким чином встановлено, що ОСОБА_2 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3 .

Інших доказів того, що будь-які інші спадкоємці з часу відкриття спадщини у 2012 році вчинили дії, що свідчать про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , суду не надано.

Спадщина після померлої ОСОБА_2 відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , тому до даних правовідносин слід застосовувати відповідні правила Цивільного кодексу України 2003 року.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно ст. 1216-1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

При встановленні кола спадкоємців, які прийняли спадщину, суд бере до уваги копію свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.10.2023 року вбачається, що спадкоємцем майна (земельна ділянка) ОСОБА_2 є її син ОСОБА_1 .

Однак, нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вище вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами з тих підстав, що вивчивши подані документи на видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок нотаріус встановив з державних реєстрів відсутність зареєстрованого права власності за ОСОБА_2 на вище вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, а відтак дійшов до висновку про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину в нотаріальному порядку.

Таким чином встановлено, що позивач прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 .

Інших доказів того, що будь-які інші спадкоємці з часу відкриття спадщини у 2023 році вчинили дії, що свідчать про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , суду не надано.

За таких обставин позовні вимоги потрібно задовольнити повністю.

Інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи немає.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 81, 82, 141, 200, 247, 258-259, 264-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1268, 1271 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданий 11.03.1997 року Залізничним РВ УМВС України у Львівській області, РНОКП НОМЕР_2 ) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий Оприск З. Л.