ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5944/24 Справа № 229/4296/23 Суддя у 1-й інстанції - Медінцева Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.,

суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.

секретар судового засідання Лідовська А.А.

сторони справи

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Дружківська міська рада в особі органу опіки та піклування

третя особа - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Петрова Марина Олександрівна на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 02 квітня 2024 року, ухваленого суддею Медінцевою Н.М. у м.Дружківка Донецької області, ( відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

УСТАНОВИВ

28.06.2023 року до Дружківського міського суду Донецької області надійшла позовна заява від ОСОБА_1 до Дружківської міської ради в особі органу опіки та піклування, третя особа ОСОБА_2 , про повернення дітей до матері.

В обґрунтування позову зазначено, що рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 13 серпня 2020 року було відібрано малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від батьків: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (надалі - позивач), без позбавлення їх батьківських прав та передано хлопчиків органу опіки та піклування Дружківської міської ради для подальшого їх влаштування. Позивач зазначає, що на теперішній час відпали усі причини, які перешкоджали належному вихованню дітей, у зв?язку з наступним.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 03.03.2023 року, шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 - розірвано. З батьком дітей вони не спілкуються. Позивач створила нову сім?ю. Від цього шлюбу у них народилася дитина, донька: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , чоловік працює, має можливість забезпечувати сім?ю. Позивач зазначає, що її сини зараз знаходяться за кордоном, вона з ними спілкується в телефонному режимі, цікавиться їх здоров?ям, дуже сумує за дітьми і бажає скорішого їх повернення додому.

Позивач просить повернути їй дітей, мотивуючи тим, що вона переосмислила своє життя, зробила висновки, змінила спосіб життя, який привів до відібрання у неї дітей та запевняє в тому, що буде докладати максимум зусиль для того, щоб діти мали належне виховання, були матеріально забезпечені, а їх права захищені.

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 02 квітня 2024 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_8 , яка діє в інтересах позивача ОСОБА_5 до Дружківської міської ради в особі органу опіки та піклування, третя особа ОСОБА_2 , про повернення дітей до матері.

Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Петрову М.О. оскаржила рішення в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі сторона позивача посилається на незаконність і необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права та просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову про повернення дітей до матері.

Представник позивача ОСОБА_8 вказує на те, що на теперішній час відпали усі причини, які б перешкоджали належному вихованню позивачем своїх дітей. Зазначає, що позивач розірвала шлюб з батьком дітей, оскільки їх відносини погано впливали на дітей. Позивач створила нову сім`ю, перебуває у другому офіційному шлюбі, від якого має доньку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , задовільно характеризується, має стабільний дохід, зареєстрована у квартирі, що належить їй на підставі ордеру на житлове приміщення, але з новим чоловіком та донькою мешкає в орендованій квартирі, а свою квартиру здає в оренду. Незважаючи на те, що сини перебувають за кордоном позивач постійно спілкується з дітьми в телефонному режимі, цікавиться їх здоров`ям, дуже за ними сумує і бажає скорішого їх повернення додому. Представник позивача вказує на те, що позивач відвідувала синів у Польщі, купувала їм солодощі, іграшки, гуляла з ними на дитячому майданчику. Представник позивача не погоджується з висновком суду про те, що повернення дітей необхідно позивачу для того, щоб допомогти новому чоловікові уникнути призову до військової служби на особовий період, вважає таку думку суду припущенням.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

28.06.2024 на електронну адресу суду апеляційної інстанції від представника позивача ОСОБА_8 надійшло клопотання про проведенняя апеляційного розгляду справи за відсутності позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_8 , апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 являється матір`ю малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 12.11.2019 року Дружківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 29.05.2018 року Дружківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а. с.7-8).

Судом встановлено, що на підставі Рішення Дружківського міського суду в Донецькій області від 13.08.2020 року у позивача відібрано малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без позбавлення батьківських прав, Батьками малолітніх є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які з 27.01.2018 перебувають у шлюбі. ОСОБА_5 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , місцем реєстрації ОСОБА_2 є АДРЕСА_2 .

Підставою для відібрання дітей є те, що фактично батьки з дітьми проживали за місцем реєстрації Лії ОСОБА_10 . За період перебування дітей на обліку у службі ОСОБА_11 та ОСОБА_12 зарекомендували себе недобросовісними батьками, які допускали залишення дітей без нагляду, своїми діями та способом життя порушували права синів на охорону здоров?я та безпечні умови життя.

Після відібрання ОСОБА_13 та ОСОБА_4 , діти рік знаходились у дитячому будинку « ОСОБА_14 ».

За час перебування дітей у вище зазначеному закладі, біологічні батьки не відвідували дітей, станом здоров`я не цікавились, матеріальну допомогу не надавали.

Тому, оскільки біологічні батьки дітей не виявили бажання та не створили умови для повернення дітей, на підставі Рішення Виконавчого комітету Дружківської міської ради від 06.10.2021 року №1213, було створено прийомну сім`ю на базі родини ОСОБА_15 та ОСОБА_16 та влаштування до неї на виховання та спільне проживання дітей.

Як встановлено судом, позивач, 12.07.2023 року уклала шлюб з ОСОБА_17 (копія свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_3 від 12.07.2023 року), народила доньку ОСОБА_7 ( копія свідоцтва про народження НОМЕР_4 від 20.12.2022 року).

Позивач зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , зазначена квартира належить їй на підставі ордеру на житлове приміщення №24837 серія 21 від 09.09.2019 року, виданого заступником Дружківського міського голови П.В. Крамським, яка складається з однієї кімнати площею 14,9 кв.м. , але вона з чоловіком ОСОБА_17 та донькою ОСОБА_7 мешкають у орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а квартиру яка належить позивачці здають в оренду.

Згідно доданої в судовому засіданні побутової характеристики від 24.11.2023 року, позивач за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 - характиризується задовільно (а. с.114).

Згідно довідки Управління соціального захисту населення Дружківської міської ради від 07.06.2023 року №1951, ОСОБА_9 на обліку не перебуває ніяких державних виплат не отримує. (а.с.24).

Згідно довідки про доходи за період з 01.01.2016 по 01.04.2023 роки №391352, загальний дохід позивача складає 53 155 грн. 31коп.( а.с. 25-26).

Згідно довідки з Дружківського міського центру зайнятості Донецького обласного центру зайнятості №02/475/01-46-23 від 06.06.2023 року, позивачка на обліку не перебуває. (а.с. 27).

Відповідно до акту обстеження умов проживання позивача, складеного комісією служби у справах дітей Дружківської міської ради, позивачем частково створені умови для проживання дітей.(а.с. 58).

Відповідач надав до суду письмові пояснення прийомної родини ОСОБА_18 від 09.09.2023 року, згідно яких, у жовтні 2021 року вони взяли до себе двох братів ОСОБА_3 та ОСОБА_19 , до того часу діти перебували у дитячому будинку «Антошка» в м. Краматорськ, за час перебування дітей біологічні батьки не цікавились станом дітей та не відвідували їх. Після того як дітей забрала прийомна родина, діти відвідували психолога. Стан дітей вдалось стабілізувати, діти почали відвідувати дитячий садок. Біологічна мати дітей почала цікавитись їх долею лише через 1 рік 9 місяців, після того як діти почали виховуватись в сім`ї ОСОБА_18 . Матеріальну допомогу біологічні батьки не надають. У зв`язку із збройною агресією родина ОСОБА_18 разом із прийомними дітьми проживають у Польщі, де їх відвідує служба у справах дітей, ніяких нарікань за весь період не має. (а.с. 59-60).

Згідно витягу комісії з питань захисту прав дитини від 01.09.2023 року №9, було прийняте рішення про недоцільність повернення малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на виховання їх матері ОСОБА_5 (а.с. 61-62).

Також в матеріалах цивільної справи є розписка позивача від 05.09.2023 про отримання копії вищезазначеного витягу, який позивачем оскаржено не було. (а.с. 63).

Оскільки позивачка мати дітей досить тривалий час не бачила дітей, суд рекомендував відвідати дітей, надав час для візиту матері до дітей які перебувають за межами України, а саме у Польщі, з метою налагодження стосунків, як матір яка довгий час не бачила своїх дітей, а вони її зовсім не пам`ятають.

Позивач надала до суду підтвердження свого відвідування дітей з якими позивач відвідувала дітей чотири дні по 1,5 години в день та останній четвертий день час відвідування склав 1 годину. Позивачка терміново повернулась до України через хворобу подруги. (а.с.123 а)

Згідно відповіді Дружківського відділу державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Харків на виконанні в Дружківському відділі державної виконавчої служби у Краматорському районі Донецької області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м. Харків, на виконанні, перебуває відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №229/765/20 від 14.12.2020, виданого Дружківським міським судом в Донецькій області, про стягнення з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, куди буде влаштовано дитину під опіку аліментів на утримання, дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з 13.08.2020 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_9 має заборгованість зі сплати аліментів яка складає 37 747,77 грн. (а.с.144).

Суд першої інстанції, відмовляючи позивачу у задоволенні її позовних вимог в повному обсязі, вислухавши сторони, допитавши свідків, оцінивши надані докази, приймаючи до уваги висновок відповідача про не доцільність повернення малолітніх дітей позивачу, дійшов висновку, що встановлені в судовому засіданні обставини вказують на те, що позивач не надала в повній мірі доказів, щодо дійсності прагнення повернути дітей, піклуватися про їх виховання, розвиток, навчання, тощо. Для повернення дітей не створила в повній мірі відповідні умови для їхнього комфортного мешкання. Судом було взято до уваги і те, що позивачка після відібрання дітей 30.11.2019 по 28.06.2023, не цікавилась дітьми, віддала перевагу створенню нової родини, уклала шлюб, народила вже третю дитину, що звісно ставить під сумнів, щодо щирості її прагнення у поверненні відібраних дітей.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду перешої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову та не погоджується з доводами представника позивача, викладеними в апеляційній скаргі, з огляду на таке.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно ст.111 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Відповідно до ст.112 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Держава надає батькам допомогу у вик

За змістом ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Так, рішенням у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13) ЄСПЛ, установивши порушення статті 8 Конвенції, консолідував ті підходи і принципи, що вже публікувались у попередніх його рішеннях, які зводяться до визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, урахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін.

Також у справі «М. С. проти України» у рішенні від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13, та у рішенні «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (§ 76).

На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що в усіх рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинно мати першочергове значення. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага й, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини.

Статтєю 150 СК України, визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини: батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, батьки зобов`язані поважати дитину, передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї, забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини, забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до частини першої статті 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

За правилом частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Згідно з частиною третьою статті 170 СК України якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини.

Відповідно до наведеного правила для вирішення питання про повернення дитини батькам необхідно довести, що причини, які стали підставою для відібрання дитини відпали.

Водночас, під час вирішення питання про повернення дитини на підставі наведеної статті судам необхідно перевіряти доводи сторін щодо наявності інших підстав, передбачених статтею 170 СК України, для відібрання дитини, які можуть свідчити про існування перешкод для повернення дитини її батькам (одному з батьків). У протилежному випадку створюватимуться умови для безпідставної передачі дитини її батькам та наступного вирішення питання про повторне її відібрання, що порушуватиме справедливу рівновагу між інтересами батьків та дітей.

При вирішенні питання про повернення позивачу її синів, суд першої інстанції допитав свідків, дослідив надані сторонами докази, оцінивши кожен доказ окремо так і їх сукупність, врахував зокрема і той факт, старша дитина позивача ОСОБА_20 , ще раніше в 2018 році вже був влаштований за подібних обставин до державного дитячого закладу, з 06.11.2018 по 07.07.2019 перебував у Комунальній установі охорони здоров`я «Краматорський будинок дитина «Антошка», що батьки дитину у закладі майже не навідували, при цьому співпрацювали зі спеціалістами служби та центру соціальних служб, на словах прагнули повернути сина на виховання в сім`ю, намагаючись допомогти молодій сім`ї дитину повернули, але нажаль жодних дій спрямованих на покращення умов проживання дитини та її належного виховання сім`я ОСОБА_21 так і не зробила.

Окрім того, суд взяв до уваги жахливі умови проживання дітей та їх стан здоров`я при відібранні дітей, а саме: на голові гнейс у великій кількості, на шкірі щік яскраво рожевий висип, памперс знімався разом зі шкірою сідниць і мошонки. Дитина була загорнута в брудний рушник та махровий халат з неприємним запахом. Маса тіла при госпіталізації 3.030 кг, а повинно бути 3.590 кг. При обстеженні у ОСОБА_3 була виділена кишкова паличка Kl. рneumoniae, у ОСОБА_19 Kl. рneumoniae, Ent. cloacae, Ps. Аeruginosa, що є підтвердженням утримання дітей батьками в антисанітарних умовах. Після проведеного лікування стан молодшої дитини значно покращився, шкіра на обличчі та голові очистилася, рани на сідницях і мошонці зажили, мікрофлора кишечника у дітей нормалізувалася. На теперішній час маса тіла ОСОБА_3 становить 10.800 кг., ОСОБА_4 5.200 кг, за 2 місяці хлопчик набрав 2.170 кг, що на 200 гр більше норми.

Також судом першої інстанції було враховано, що після відібрання ОСОБА_13 та ОСОБА_4 , діти рік знаходились у дитячому будинку "Антошка", при цьому біологічні батьки, на сам перед рідна мати, дітей не відвідувала, станом їхнього здоров`я не цікавилась, матеріальну допомогу не надавала.

Судом також взято до уваги і, те, що позивача, знаючи про місце перебування та проживання дітей, в прийомній родині жодного разу не надавала фінансової допомоги прийомним батькам для належного утримування дітей, хоча відповідно до Рішення Дружківського міського суду від 13.08.2020, вона забо`язана сплачувати аліменти на утримання дітей,що зокрема підтверджено довідкою про наявність заборгованості зі сплати аліментів.

Суд встановив, що на час розгляду справи позивач не перебуває у дикретній відпустці, тобто має можливість працевлаштуватися, проте жодних дій спрямованих на покращення свого майнового стану позивачем не вчинено, що звісно могло б свідчити про дії спрямовані для повернення дітей, турботу про їх комфортні умови для проживання.

Суд взяв до уваги і те, що позивач не працюючи, маючи вільний час для відвідування дітей які перебувають у прийомній родині, яких вона не бачила понад трьох років, так і не знайшла часу на їх відвідування. До дітей поїхала лише після рекомендації суду.

В судовому засіданні встановлено, що зазначена поїздка була дуже показова, суд звернув увагу, на те, що під час перегляду відео яке позивач надала до суду в якості доказів, саме з боку Лії любов та турботу, як матері дітей яких вона не бачила тривалий час не проявляла, зустріч матері з синами була схоже більш на фото звіт для суду, а не на візит люблячої та турботливої матері яка має на меті повернути дітей, налагодити з ними відносини для їх подальшого повернення додому у нову родину. Позивач під час свого візиту до дітей у Польщі, віддала перевагу хворобі подруги, через що терміново повернулась до України, що було сприйнято судом як не щире прагнення повернути дітей, а почуття любові до них оманливе.

Судом прийнято до уваги, і те, що позивач є безробітною, інших видів доходу у неї немає, що чоловік позивача перебуває у відпустці по догляду за дитиною, працює лише на 0,25 ставки. Ці обставини також безумовно ставлять під сумнів можливість належного матеріального утримання дітей.

Також, судом враховано, що діти вже прижилась у своєму новому середовищі (прийомній родині), про що свідчать такі факти як: відвідування дошкільного навчального закладу садку, відвідування гуртків, за дітьми здійснюється медичний догляд, у дітей є свої друзі, захоплення, діти мають сталі сімейні зв`язки, зміну мови спілкування та інші факти, які свідчать, що діти вважають своє місце проживання постійним, комфортним і місцем проживання своєї родини, тощо.

Таким чином, за встановлених судом обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлені позивачем позовні вимоги недоведені належними та допустимими доказами, а повернення дітей матері у даному випадку не буде забезпечувати якнайкращіх інтересів дітей, які прижились у прийомній родині, де їм безпечно, затишно та комфортно.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу сторони позивача без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи апеляційної скарги обґрунтованих висновків суду не спростовують.

Оскільки рішення суду залишено без змін, відсутні підстави для перерозподілу судових витрат.

Керуючись ст.ст.367,374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Петрова Марина Олександрівна залишити без задоволення.

Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 02 квітня 2024 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 10 липня 2024 року.

Головуючий:

Судді: