Провадження № 2/344/282/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.,

з участю секретаря Бурянна Н.,

позивача ОСОБА_1 , його адвоката Маланюк О.Я.,

відповідача ОСОБА_2 , її адвоката Кузик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей,-

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано: «…15.09.2010 року, між мною та відповідачкою укладено шлюб, про що видано свідоцтво про шлюб та зроблено відповідний актовий запис № 1371 відділом РАПС Івано-Франківського міського управління юстиції. Рішенням Івано-Франківського міського суду, від 08.06.2022 року, що набрало законної сили 09.07.2022 року, шлюб між нами розірвано. Від шлюбу з відповідачкою маємо двох малолітніх синів ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зазначу, що з відповідачкою, ще до розірвання шлюбу я проживаю окремо з січня 2022 року. З лютого 2022 року, двоє наших дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали разом зі мною у моєму приватному будинку по АДРЕСА_1 та перебували повністю на моєму утриманні. Однак в кінці квітня 2022 року, відповідачка забрала дітей до себе в квартиру АДРЕСА_2 . Рішенням Івано-Франківського міського суду від 08.06.2022 року, у справі про розірвання шлюбу, вирішено неповнолітніх дітей залишити проживати з матір`ю, я проти таких обставин не заперечував, оскільки думав що відповідачка буде нормально ставитися до дітей, до мене до виховного процесу та буде вживати усіх необхідних дій для забезпечення нормального розвитку дітей ми і надалі спільно здійснюватимемо виховання дітей…».

Тому позивач просив суд про визначення місця проживання дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 місцем проживання їхнього батька ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивач та його представник надали перед судом пояснення про те, що відповідач не надає дітей на побачення з позивачем, не виконує рішення органу опіки та піклування щодо порядку побачень; конфліктна; психічно нестабільна; бажає тільки грошей від позивача і більше майна, однак їй надано значну суму грошових коштів та об?єктів цивільних прав; відповідач не працює і не працювала, а позивач успішний підприємець; позивач вже кілька років притягується до кримінальної відповідальності, а під час притягнення до адміністративної відповідальності визнав вину, оскільки хотів сплатити штраф та не користувався послугами адвоката.

В судовому засіданні відповідач та її представник надали перед судом пояснення про те, що місце проживання дітей визначено рішенням суду на час розірвання шлюбу; для зміни місця проживання потрібно доведення правових підстав, оскільки діти тривалий період проживають з матір`ю, у них є порядок життєдіяльності, коло спілкування; зміна порядку життєдіяльності дітей не буде в інтересах дітей; позивач виключно у своїх поясненнях цікавиться дітьми відвертається від них на вулиці; позивач вчиняв насильство щодо відповідача, притягується до кримінальної відповідальності за такі дії.

За змістом висновку органу опіки та піклування недоцільно змінювати місце проживання дітей.

Про виклик і з`ясування думки дітей жоден з учасників спору не просив суд та не довів перед судом, що діти сторін або одна з них може висловити думку щодо вирішення спору і, що це не суперечитиме інтересам дитини чи дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже, не підлягають доказуванню обставини, які визнаються сторонами щодо наявності у них дітей, місця і строку проживання дітей, обставин незадоволення сторонами один одного, наявність між ними майнових спорів та претензій, про які ними надано пояснення за змістом їх усних та письмових пояснень.

Орган опіки та піклування надав суду висновок про недоцільність зміни місця проживання дітей після їх тривалого проживання в сім?ї відповідача.

В ст. 161 СК України вказано, що, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

У зв`язку з проголошенням принципу юридичної визначеності в юридичній доктрині України та усталеній практиці Європейського суду з прав людини у позивача відсутнє право на перегляд судового рішення, що набуло законної сили.

Отже, в даному спорі предметом судового розгляду є не визначення місця проживання, а саме зміна такого місця проживання.

Таким чином, до обов`язків позивача було доведення правових підстав не для повторного розгляду спору, який вже було раніше вирішено судом та визначено місце проживання, а саме зміну підстав для продовження проживання дітей з відповідачем.

Крім цього в якості підстави звернення до суду позивачем вказано не виконання відповідачем рішення органу опіки щодо порядку побачення з дітьми. Отже законом встановлено позасудовий порядок вирішення спору щодо побачення з дітьми.

Тому, не є тотожними спори про визначення місця проживання з дітьми і про визначення місця проживання дітей.

Отже, наявність між сторонами інших майнових спорів, спорів про побачення з дітьми не визначено законом в якості правових підстав для зміни місця проживання дітей.

Так само і зазначення позивачем інформації щодо неналежного виховання дітей і вчинення над ними насильства є правовими підставами у спорах щодо відібрання дітей без позбавлення батьківських прав чи позбавлення батьківських прав.

Проте, орган опіки та піклування не повідомляв суд про те, що відповідач стоїть на обліку осіб щодо яких вживаються заходи із контролю за належним виконанням батьківських обов?язків саме з підстав встановлення обставин таким органом щодо їх попереднього невиконання.

Однак, надання позивачем інформації суду про те, що між ними і відповідачем тривають спори і конфлікти не є виконанням обов`язку щодо доведення правових підстав втручання в усталену життєдіяльність дітей з часу визначення їх проживання з матір?ю за рішенням суду.

Саме по собі змішування позивачем фактичних даних за обставинами різних за їх предметом спорів, вказує на використання позивачем казуїстики для удавання даного спору та не належить до виконання обов`язку за ст. 81 ЦПК України щодо доведення фактичних обставин спору.

В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, обов`язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача.

В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Отже, суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору.

Сторони спору самостійно створили обставини, за яких вони проживають окремо, отже діти можуть проживати виключно з одним з них. Вже наявне судове рішення про визначення місця проживання дітей, а також діти протягом тривалого часу проживають з однією зі сторін спору і правових підстав для втручання та різку зміну усталеної життєдіяльності дітей позивачем перед судом не доведено.

При цьому сторони спору не просили суд про застосування моделі спільної опіки, як це здійснено у справі № 465/6496/19 КЦС Верховного Суду. У свою чергу дані процесуальні відносини є диспозитивними і покладають на відповідну заінтересовану сторону здійснити відповідні процесуальні обов`язки.

Однак, за ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Отже, позивач несе ризик настання наслідків, пов`язаних із невчиненням процесуальних дій щодо подання позову про застосування моделі спільної опіки.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 місцем проживання їхнього батька ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до апеляційного суду, з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Бородовський С.О.