ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/531/24 Головуючий у 1-й інстанції: Калюжна В.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючої: Кочеткової І.В.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Дашковської А.В.,

секретар: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Бахмут Михайло Сергійович, на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «НАСК «Оранта» та ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, в якому просив стягнути з ПАТ «НАСК «Оранта» майнову шкоду в розмірі 130 000 грн., а з ОСОБА_2 37 031 грн., моральну шкоду 50 000 гривень, судові витрати в розмірі 43 000 грн. та судовий збір.

В обґрунтування позову зазначав, що 16.06.2021 приблизно о 16-38 год. ОСОБА_1 керував транспортним засобом, рухався по правій смузі руху проїзної частини а/д М-03 «Київ Харків -Довжанський» зі швидкістю приблизно 90-110 км/год та з вини ОСОБА_2 сталася ДТП, внаслідок якої автомобіль Позивача скоїв наїзд на відбійник, який розташований ліворуч відносно його напрямку руху та отримав механічні пошкодження. Відносно водія ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення та провина її у ДТП підтверджується зібраними у справі доказами.

Згідно звіту № 59/21 від 21.09.2021, який був проведений за зверненням ОСОБА_1 , майновий збиток, нанесений власнику автомобілю Volkswagen Phaeton, складає 177 031 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПАТ «НАСК-Оранта» поліс № АР 7811450, згідно якого розмір відшкодування за шкоду, заподіяну майну складає 130 000 гривень. У зв`язку з цим обов`язок по відшкодуванню майнової шкоди, заподіяної майну потерпілого, покладається на страховика в межах сум страхових виплат.

Втім, відповідач ОСОБА_2 у відповідності до ч.1 ст. 1194 ЦК України повинна відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у сумі 47 031 грн.

Також позивач зазначав, що сплатив 2 500 грн. за послуги експерта, який складав звіт № 59/21 від 21.09.2021 та 11 500 грн. на транспортування пошкодженого автомобіля евакуатором з місця ДТП.

Крім того, внаслідок пошкодження автомобіля ОСОБА_1 була спричинена моральна шкода, яку він оцінює в 50 000 грн.

Зазначену суму майнової та моральної шкоди позивач просив стягнути з відповідачів у судовому порядку, а на відповідача ОСОБА_2 покласти судові витрати у розмірі 43 000 гривень та судовий збір.

В ході розгляду справи ОСОБА_1 відмовився від позовних вимог, заявлених до ПАТ «НАСК-Оранта», оскільки останнє в добровільному порядку виплатило позивачеві страхове відшкодування.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 вересня 2022 року заяву про відмову від позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «НАСК-Оранта» про стягнення майнової шкоди задоволено та закрито провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ «НАСК-Оранта» про стягнення майнової шкоди.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 залишенні без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Судове рішення мотивовано тим, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження розміру майнової шкоди. Наданий позивачем на підтвердження позовних вимог звіт від 21.09.2021, виконаний суб`єктом оціночної діяльності, суд визнав суперечливим та недостовірним, оскільки за офіційними даними Державної митної служби України належний позивачеві автомобіль 13.08.2021 перетнув митний кордон України. Отже, суб`єкт оцінювач пошкоджений автомобіль не оглядав, хоча у звіті міститься запис про те, що звіт складено після огляду пошкодженого автомобіля. За клопотання відповідачки, яка заперечувала проти позову і оспорювала розмір майнової шкоди, для визначення розміру майнової шкоди ухвалою суду призначена судова експертиза, яка не була проведена, оскільки позивач не надав автомобіль для проведення дослідження.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Бахмут М.С., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись напорушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з ОСОБА_4 майнової шкоди у розмірі 37 031 грн., моральної шкоди 50 000 грн. та судових витрат у розмірі 43 000 грн.

Зазначає, що зібраними у справі доказами підтверджується факт заподіяння шкоди належного йому автомобіля з вини відповідачки. ПАТ «НАСК-Оранта», в якому була застрахована цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 , визнала ДТП страховим випадком, здійснила оцінку пошкодженого автомобіля та страхову виплату в межах страхового ліміту, проте така виплата не в повній мірі відшкодувала збитки. Вважає, що суд першої інстанції дав неправильну оцінку зібраним у справі доказам. Всі наявні в матеріалах справи докази свідчать про доведеність та обґрунтованість позову. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно вважав недопустимим доказом звіт експерта №59/21 від 21.09.2021 лише з тих підстав, що автомобіль на момент проведення дослідження знаходився поза межами України. Жодним нормативним актом не заборонено експерту робити дистанційний огляд об`єкту експертизи та використовувати органолептичні методи. Пошкоджений автомобіль був тимчасово ввезений ним на територію України і у відповідності до ст.380 Митного кодексу України підлягав вивезенню протягом трьох місяців поза її межі, що і було зроблено позивачем. На виконання ухвали суду позивач не мав можливості ввезти пошкоджений автомобіль на територію України через економічну недоцільність, оскільки послуги евакуатора та оплата митних платежів значно перевищили б розмір заявлених позовних вимог. Крім того, експертиза була призначена по справі після спливу двох років з моменту ДТП, пошкоджений автомобіль у первинному стані не зберігся.

Вважає, що суд безпідставно відмовив у компенсації витрат на евакуацію транспортного засобу після ДТП, які підтверджені відповідною квитанцією на суму 11 500 грн.

На думку позивача, суд необґрунтовано відмовив і у відшкодуванні моральної шкоди. З вини відповідачки належний йому автомобіль фізично знищений і його ремонт економічно недоцільний. Автомобіль офіційно зареєстрований у Польщі, його евакуація до місяця реєстрації зайняла тривалий час та призвела до значних витрат. Страхова компанія частково відшкодувала збитки, а відповідачка, незважаючи на доведеність її вини, свою вину в ДТП так і не визнала і жодної копійки йому не відшкодувала.

Кріт того, позивачем надані належні докази на підтвердження витрат на правову допомогу, суд цій обставині також не дав належної оцінки.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Момот Т.Г., який представляє інтереси ОСОБА_2 , вказує, що оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим. Завдані позивачеві збитки відшкодовані страховою компанією у розмірі 127 500 грн. Наданий позивачем звіт на підтвердження розміру шкоди здійснено спеціалістом-товарознавцем Рожко О.І., який не є атестованим судовим експертом, не попереджався про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок. Звіт зроблено без огляду пошкодженого автомобіля, без участі відповідачки, тому суд обґрунтовано визнав його неналежним доказом. Призначена судом першої інстанції експертиза не виконана, оскільки позивач не надав транспортний засіб для дослідження. Із фото, зробленого на місці ДТП, видно, що автомобіль отримав незначні пошкодження кузова, жодна із подушок безпеки не спрацювала. Ходова частина, двигун, трансмісія не отримали ушкоджень і автомобіль своїм ходом доїхав з місця аварії до м. Запоріжжя. Тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у відшкодуванні витрат на послуги евакуатора. Пошкоджений автомобіль придбано в Польщі за 1650 євро, перебував на території України тимчасово, доказів сплати митних платежів на території України чи свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу в Україні позивачем не надано. Позивачем не надано доказів, що він є співвласником транспортного засобу, транспортний засіб є власністю товариства з обмеженою відповідальністю, яке зареєстровано в м.Кракіав, Польща. Доказів повноважень ОСОБА_1 на представництво інтересів власника транспортного засобу суду надано не було. Вважає, що моральну шкоду має відшкодувати страхова компанія. Страхові виплати у розмірі 127 500 грн. повністю покривають завдані позивачеві збитки. Спірний транспортний засіб був придбаний позивачем за місяць до ДТП за 1650 євро, що за курсом НБУ становило 66 000 грн. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Очікує витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи адвоката Бахмута М.С., який підтримав апеляційну скаргу і просив про її задоволення, заперечення ОСОБА_2 і її адвоката Момота Т.Г., які приймали участь в судовому засіданні в режимі відео конференції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на такі обставини.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону цілком відповідає.

Судом встановлено, що 16.06.2021 близько 13:48 водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 21104, д.н.р. НОМЕР_1 , на 244 кілометрі автодороги Київ-Харків-Довжанський, в порушення вимог п.10.1 ПДР України, здійснюючи маневр розвороту в напрямку м.Києва у визначеному місці автодороги, не надала переваги у русі транспортному засобу марки Volkswagen Phaeton, під керуванням ОСОБА_1 , в результаті чого створила небезпеку в русі для цього транспортного засобу, внаслідок чого водій ОСОБА_1 вимушений був, уникаючи зіткнення маневрувати, виїхати на ліву смугу та допустити занос свого автомобіля з подальшим зіткненням із відбійником, що розділяє зустрічні смуги руху, в результаті чого керований ним автомобіль отримав механічні пошкодження.

Постановою Хорольського районного суду Полтавської області від 23.12.2021 ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та закрито провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 22.02.2022 постанову Хорольського районного суду Полтавської області від 23.12.2021 щодо ОСОБА_2 змінено, виключено з постанови Хорольського районного суду Полтавської області від 23.12.2021 посилання суду на порушення ОСОБА_2 вимог п. 16.3 ПДР України. В іншій частині постанову залишено без змін.

Судом при розгляді справи про адміністративне правопорушення встановлено, що причиною ДТП, внаслідок якого пошкоджено транспортний засіб ОСОБА_1 , стало порушення ОСОБА_2 п.10.1 ПДР України.

Власником автомобіля Volkswagen Phaeton, який отримав механічні пошкодження внаслідок ДТП, є фірма FLAGMAN GROUP Sp.z o.o, що підтверджується довідкою від 24.06.2022, та копією свідоцтва про реєстрацію автомобіля серія НОМЕР_2 .

ОСОБА_1 є засновником ТОВ FLAGMAN GROUP, його частка у статутному капіталі становить 100%.

Цивільно-правову відповідальність відповідачки ОСОБА_2 застраховано у ПАТ НАСК «Оранта», згідно полісу № АР 7811450 щодо транспортного засобу «ВАЗ-21104», д.н. НОМЕР_1 , страховий ліміт складає 130 000 грн, франшиза 1 500 грн..

29.07.2022 ПАТ «НАСК «Оранта» сплачено позивачу ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_5 за довіреністю суму страхового відшкодування у максимальному розмірі страхової виплати, передбаченої полісом обов`язкового страхування, у сумі 128 500 гривень та в повному обсязі виконані зобов`язанні перед позивачем.

Звертаючись до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , позивач посилається на ст. 1194 ЦК України, відповідно до якої особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Обґрунтовуючи розмір позовних вимог про стягнення майнової шкоди, позивач посилається на Звіт № 59/21 від 21.09.2021, виконаний суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 , згідно з яким матеріальний збиток, нанесений власнику автомобіля Volkswagen Phaeton, становить 177 031 грн.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позову.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду таким, що відповідає обставинам та матеріалам справи з огляду на таке.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до статті 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

На підтвердження розміру завданої шкоди ОСОБА_1 надав суду Звіт № 59/21 від 21.09.2021, який виконаний суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 , згідно з яким матеріальний збиток, нанесений власнику автомобіля Volkswagen Phaeton, складає 177031 грн.

У звіті № 59/21 від 21.09.2021 зазначено, що він складений на підставі договору від 21.09.2021, укладеного з ОСОБА_1 . З метою визначення номенклатури та обсягу робіт з відновлювального ремонту оцінювачем досліджувався пошкоджений автомобіль. Калькуляція на ремонт складена на підставі протоколу огляду автомобіля від 21.09.2021. У звіті є також посилання на фото таблиці пошкодженого автомобіля, а також на калькуляцію, яка є додатком до акту.

Проте, ні фото таблиці пошкодженого автомобіля, ні калькуляцію з переліком необхідних робіт, вузлів і агрегатів, що підлягають заміні, яка є невід`ємною частиною звіту, до звіту не додані.

Разом з тим, відповідно до листа Державної митної служби України № 19/12-02-02/8.19/3156 від 01.08.2023, автомобіль Volkswagen Phaeton, д.н.з НОМЕР_3 перетнув митний кордон України у напрямку «Виїзд» 13.08.2021.

В суді апеляційної інстанції представник позивача не заперечував, що станом на складання звіту вересень 2021 року автомобіль був вивезений за межі України і фактично спеціаліст-автотоварознавець ОСОБА_6 пошкоджений автомобіль не досліджував, а оглянув його дистанційно, що не заборонено жодним нормативним актом.

Проте, ні Методика товарознавчої експертизи оцінки дорожніх транспортних засобів, Ні Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Ні Національний стандарт №1 «Загальніт засади оцінки майна і майнових прав» не передбачають дистанційного огляду предмету оцінки.

Відповідачка ОСОБА_2 на дистанційний огляд автомобіля не запрошувалася.

Зважаючи на те, що на час складення звіту №59/21 пошкоджений автомобіль був вивезений за межі України і не оглядався спеціалістом - автотоварознавцем, суд першої інстанції обґрунтовано визнав вказаний доказ неналежним.

За клопотанням відповідачки, яка заперечувала проти позову, зокрема і проти визначеного розміру заподіяної шкоди, ухвалою суду по справі призначалась судова експертиза для визначення розміру заподіяного збитку власнику автомобіля Volkswagen Phaeton.

Однак, експертиза у справі не проведена, оскільки відповідач не надав автомобіль для дослідження.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Інших допустимих доказів на підтвердження розміру заподіяної ДТП шкоди, позивачем не надано.

Згідно зі ст. ст. 76, 81 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З огляду на викладені обставини, саме на позивача покладено обов`язок довести суду обставини заподіяння майнової шкоди, її розміру, розміру понесених витрат.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що звіт про розмір майнового збитку №59/21 від 21.09.2021 є аналогічний звіту, що міститься в матеріалах страхової справи, не є підставою для скасування судового рішення.

Звіт про оцінку транспортного засобу є лише попереднім оціночним документом, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення ТЗ, а тому суду необхідно виходити з фактичної суми, встановленої висновком судової автотехнічної експертизи або відповідними документами станції технічного обслуговування, на який проводився ремонт автомобіля.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з правовими висновками, викладеними у Постанові Верховного Суду від 06 липня 2018року у справі №924/625/17.

Враховуючи, що належних доказів на підтвердження розміру завданої майнової шкоди позивачем не надано, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позову.

Зважаючи на те, що звіт про оцінку пошкодженого автомобіля №59/21 від 21.09.2021 визнано неналежним доказом, суд обґрунтовано відмовив і у відшкодуванні витрат, понесених позивачем на складання вказаного звіту.

На підставі викладеного, суд дійшов обґрунтованого висновку, що Позивачем не доведено належними засобами доказування факту заподіяння йому майнової шкоди у розмірі, зазначеному у позові, який би перевищував суму страхового відшкодування.

З цих же підстав суд відмовив і у стягненні витрат, сплачених за послуги евакуатора.

В суді апеляційної інстанції відповідачка заперечувала той факт, що внаслідок ДТП автомобіль позивача потребував евакуації та оспорювала розмір витрат, понесених на евакуацію.

На підтвердження витрат на евакуацію автомобіля позивач надав суду фотокопії рахунку-фактури №1271 від 16.06.2021 та копію акту №1040 виконаних робіт від 16.06.2021, в яких зазначена вартість послуг у сумі 11500 грн.

В порядку, передбаченому ст.95 ЦПК України вказані письмові докази не засвідчені, доказів здійснення евакуації і внесення позивачем оплати за евакуацію автомобіля останнім не надано.

За таких обставин суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність вимог і в частині відшкодування витрат на евакуацію авто.

Доводи апеляційної скарги про те, що автомобіль не був наданий на експертизу з тих підстав, що в серпні 2021 він був вивезений за межі України, не спростовують висновків суду про недоведеність розміру майнової шкоди.

Позивач не був позбавлений можливості заявити клопотання про призначення і проведення такої експертизи судовими експертами Польщі або надати докази витрат, понесених на ремонт автомобіля.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відмовив у відшкодуванні моральної шкоди, є також безпідставними.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

По своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц (провадження № 61-18013сво18).

Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року в справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

На обґрунтування доводів заподіяної моральної шкоди позивач зазначає, що внаслідок втрати автомобіля був порушений його звичайний спосіб життя, він не зміг виїхати за межі України по роботі, повинен був займатись транспортуванням автомобіля за межі України евакуатором, щоб не порушувати митне законодавство та оцінює завдану шкоду у розмірі 50 000 гривень.

Проте жодних належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних доводів позивач суду не надав, розмір моральної шкоди не обгрунтував.

Відмовляючи у задоволені вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції вважав не доведеними вказані вимоги.

Вивчивши матеріали справи, апеляційний суд встановив відсутність доказів на підтвердження позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у заявленому позивачем розмірі.

Тому враховуючи те, що ОСОБА_1 не довів що він є співвласником пошкодженого автомобіля разом з юридичною особою, якій не передбачено відшкодування моральної шкоди, а також виплату позивачу в повному обсязі страхового відшкодування страховою компанією, виходячи з принципу справедливості та розумності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволені вимог про стягнення моральної шкоди.

Таким чином, аналіз викладеного свідчить про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2023 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 29 лютого 2024 року.

Головуюча: І.В. Кочеткова

Судді: В.Ю. Бєлка

А.В. Дашковська