Справа № 519/625/22
Провадження № 2/504/497/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2024смт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

Головуючого судді - Барвенка В.К.,

секретаря Завади Ю.А.,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 5, смт. Доброслав, в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , про визнання недостовірною та такою, що порочить і принижує честь, гідність та ділову репутацію інформацію, зобов`язання спростувати інформацію, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2022 року заявниця діючи в інтересах неповнолітньої (на час звернення до суду) ОСОБА_2 , звернулась до Южного міського суду Одеської області із позовом до ОСОБА_3 , який уточнила у квітні 2023 року, і в остаточні редакції позову просила суд встановити, що інформація, яка розповсюджена ОСОБА_3 про те, що неповнлітня ОСОБА_2 мала інтимні стосунки з хлопцем на дитячому майданчику, а саме займалась оральним сексом є недостовірною та такою, що принижує її честь, гідність та ділову репутацію.

Зобов`язати ОСОБА_3 спростувати поширену нею інформацію відносно ОСОБА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 20000 грн.

На обгрунтування свого позову заявниця вказує, що вона є опікуном неповнолітньої ОСОБА_2 .

За твердженням заявниці, відповідач маючи негативні та неприязні стосунки з позивачкою, систематично поширює серед сусідів неправдиву інформацію про підопічну - ОСОБА_2 , зокрема, що вона мала інтимні стосунки із хлопцем на дитячому майданчику, займалась оральним сексом.

Заявниця стверджує, що поширення недостовірною та негативної інформації стосовно неповнолітньої особи підтверджується відеодоказом.

На думку заявниці поширена відповідачкою інформація не є оціночним судженням, має характер наклепу, і тому підлягає спростуванню.

В судовому засіданні заявниця, сама ОСОБА_2 та адвокат Лисянський П.Л. доводи позову підтримали повністю.

В судове засідання відповідач- ОСОБА_4 не з`явилась, сповіщена судом про дату, час та місце його проведення, раніше подала до суду письмовий відзив на позов.

У своєму відзиві відповідач заперечувала проти позову.

Так, відповідач стверджує, що сама позовна заява не відповідає вимогам закону, викладені у ній обставини не відповідають дійсності, і вважала, що взагалі відсутній предмет спору.

Відповідач стверджує, що є пенсіонеркою, не принижувала честі та гідності неповнолітньої ОСОБА_2 , моральної шкоди їй не завдавала.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторону позивача, уважно врахувавши доводи заперечень, які надані відповідачкою, суд дійшов до наступного висновку:

Судом встановлено, що ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно розпорядження Лиманської РДА Одеської області від 26.06.2018 року № 307/А-2018 малолітній ОСОБА_2 встановлено статус дитини- сироти.

Розпорядженням Комінтернівської РДА Одеської області від 25.12.2009 року № 2230/А-2009 малолітній ОСОБА_2 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, призначено ОСОБА_1 та ОСОБА_5 опікунами над малолітньою ОСОБА_2 .

За ОСОБА_2 закріплено право користування житлом опікунів за адресою: АДРЕСА_1

Таким чином заявниця є законним представником неповнолітньої особи.

В судовому засіданні судом досліджено представлений стороною позивача відеофайл, зі змісту якого вбачається, що відповідач- ОСОБА_4 в громадському місці допустила наступні висловлювання, які стосуються неповнолітньої ОСОБА_2 :

«він сидів на скамєєчці, а вона стояла на колінах перед ним і вони займались оральним сексом».

Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (частина четверта статті 32 Конституції України).

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і частинами другою та третьою статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

У пункті 1 постанови Пленум Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що беручи до уваги зазначені конституційні положення, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі.

Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Так, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної істоти.

З честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах суспільства, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло.

А під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

Суд вважає, що в даному конкретному випадку посилання заявниці на захист ділової репутації неповнолітньої ОСОБА_2 є зайвим.

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Тобто, тягар доказування протилежного лежить на відповідачі.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії» (Lingens v. Austria), § 46).

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Згідно з частиною другою статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири).

Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Пленум Верховного Суду України у пункті 15 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:

а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;

б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;

в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;

г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно з частиною третьою статті 277 України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Суд вважає доведеним, що інформація, яку розповсюдила відповідачка ОСОБА_3 містить в собі твердження про порушення позивачем норм моралі, загальновизнаних правил життя та неетичної поведінки, отже не є судженням, а є твердженням.

Безумовно, негативна інформація, яка поширена відповідачкою, стосується безпосередньо особистості неповнолітної дівчинки, яка до всього ще має статус дитини- сироти.

Поширена негативна інформація принижує гідність дитини та її честь, створює у суспільстві певні негативні сприйняття особи дитини.

Тому суд вважає, що поширена вдіповідачкою інформація порочить честь і гідність ОСОБА_2 , і повинна бути спростована відповідачкою.

Згідно ст.23 ч.2 п.4 ЦК України, моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи.

Згідно ст.275 ЦПК України, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб, який здійснюється способами, встановленими главою 3 ЦК України, зокрема, шляхом відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 280 ЦК України регламентовано, що моральна шкода підлягає відшкодуванню, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано такої шкоди.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Зазначені роз`яснення містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р.

Моральну шкоду заявниця пов`язує із сильними душевними хвилюваннями та стражданнями. Як позивач так і відповідач проживають у одному селі, де всі один одного знають, значна кількість односельчан особисто знають ОСОБА_6 . Поширена відповідачкою негативна інформація завдала значної шкоди репутації дитини, принизила її честь та гідність.

Дитина втратила нормальний сон, апетит, відчуває постійний стрес та тривогу, зазнала негативні зміни у повсякденному житті.

Суд погоджується, що дії відповідачки мають наслідки для психоемоційного стану ОСОБА_2 , негативним змінам у її повсякденному житті.

Суд, з урахуванням тривалості страждань ОСОБА_2 , їх характеру, об`єму зусиль відновлення втрат немайнового характеру, вважає, що розмір суми на відшкодування моральної шкоди істотно завищений, тому справедливою, виваженою та помірною буде сатисфакція в сумі 3 000 грн.

Отже позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Судовий збір в сумі 992,40 грн. слід стягнути з відповідачки на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 5, 10, 12, 200, 258-259, 263-265, 267-268, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 , - задовольнити частково.

Визнати такою, що порочить честь, гідність ОСОБА_2 інформацію, яка розповсюджена ОСОБА_3 , а саме, інформацію, що ОСОБА_2 мала інтимні стосунки з хлопцем на дитячому майданчику, а саме займалась оральним сексом.

Зобов`язати ОСОБА_3 спростувати поширену нею інформацію відносно ОСОБА_2 , а саме, інформацію, що ОСОБА_2 мала інтимні стосунки з хлопцем на дитячому майданчику, а саме займалась оральним сексом.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 3000 грн.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 4 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов`язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя В.К. Барвенко