Провадження №: 2/336/376/2024
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Щасливої О.В.,

розглянувши справу за позовом акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за невиконання грошового зобов`язання,

В С Т А Н О В И В :

14 серпня 2023 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення відповідальності за невиконання грошового зобов`язання.

В заяві зазначив, що 11 червня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, з одного боку, і ОСОБА_1 , - з другого, укладений кредитний договір № 08-9981001-К, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит в сумі 33000 доларів США зі строком повернення до 10 червня 2028 року включно. В зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за основним договором банк звернувся до суду з позовом про стягнення грошових коштів за договором кредитування, який рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20.04.2015 року, яке набрало законної сили, задоволений, з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно стягнуто на користь банку 54569,49 доларів США, що еквівалентні 821620 грн. 83 коп. На підставі означеного рішення Дніпровський районний суд м. Києва виніс ухвалу про видачу виконавчого листа. 31 серпня 2016 року відповідач частково виконав зобов`язання за кредитним договором та сплатив на користь фінансової установи 320653 грн. 01 коп. Разом з тим станом на день подання цього позову рішення суду не виконане, між тим присуджена позивачеві грошова сума у зв`язку із зростанням інфляції знецінилась, заборгованість за кредитним договором становить 500967 грн. 82 коп. Умов для припинення зобов`язань за вказаним кредитним договором немає, оскільки припинення не може бути пов`язане ані з наявністю рішення, що набрало законної сили, ані з відкриттям виконавчого провадження, тому на особу, що не виконала зобов`язання, належить покласти відповідальність за порушення грошового зобов`язання шляхом стягнення трьох відсотків річних від простроченої суми в розмірі станом на 23 лютого 2022 року 6255, 1 доларів США, що еквівалентні 181320 грн. 94 коп.

Судовий збір, сплачений позивачем напередодні звернення до суду, у сумі 3628 грн. 06 коп. просить присудити йому з відповідачів.

Ухвалою судді від 15.08.2023 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Заходи забезпечення позову, доказів судом не вживались.

З відзиву представника відповідача випливає, що позов банку він не визнає з урахуванням таких обставин.

Позов обґрунтовано наявністю заборгованості, що визначена рішенням суду, яке набрало законної сили. Проте, зазначає представник, сума основного боргу є спірною з огляду на таке. Рішення суду, на яке як на підставу для нарахування трьох відсотків річних посилається позивач, скасовано ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.03.2016 року, яка скасована ухвалою апеляційного суду м. Києва від 03.06.2016 року лише в частині скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості на користь акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк». У зв`язку з таким результатом перегляду в апеляційному порядку ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 03.06.2016 року фінансова установа подала до відділу виконавчої служби заяву про повернення стягувачу виконавчого листа. На підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 23.09.2016 року залишено без задоволення заяву акціонерного товариства «Альфа-Банк» про заміну стягувача у виконавчому листі та поновлення строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. Позовну заяву публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.03.2017 року, що набрала законної сили. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.01.2017 року, яке має силу закону, визнано припиненою поруку ОСОБА_2 за виконання зобов`язань за кредитним договором № № 08-9981001-К від 11.06.2008 року. Окрім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.01.2017 року, яке набрало законної сили, визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. № 25260 від 31.10.2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 50287 грн. 83 коп. Таким чином, рішення суду, на яке посилається позивач як на підставу вимог про нарахування відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання, скасовано, а інших рішень, якими б було визначено розмір заборгованості за даним кредитним договором, не існує.

У відсутність належної інформації про розмір заборгованості позивача за кредитним договором немає підстав для стягнення трьох відсотків річних в розмірі, що утворює ціну позову.

У зв`язку з викладеним представник просить про відмову в задоволенні позову.

З`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд не знаходить підстав для задоволення позову, виходячи з таких міркувань.

Із змісту статті 509 ЦК України, що встановлює поняття та підстави виникнення зобов`язання, випливає, що зобов`язання, якими є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків в силу ст. 11 ЦК України є, зокрема, договори та інші правочини.

Судом встановлено, що 11 червня 2008 року між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є позивач, з одного боку, і ОСОБА_1 , - з другого, укладений кредитний договір № 08-9981001-К, згідно з умовами якого позичальник отримав кредит в сумі 33000 доларів США зі строком повернення до 10 червня 2028 року включно. В зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за основним договором банк звернувся до суду з позовом про стягнення грошових коштів за договором кредитування, який рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20.04.2015 року, яке набрало законної сили, задоволений; з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно стягнуто на користь банку 54569,49 доларів США, що еквівалентні 821620 грн. 83 коп. (а. с. 11-12).

Загальні умови виконання зобов`язання встановлені статтею 526 ЦК України, відповідно до якої зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно до вимог договору та цивільного законодавства.

Главою 51 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов`язання та відповідальність за порушення зобов`язання.

Зокрема, статтею 625 ЦК України внормовано відповідальність за порушення грошового зобов`язання, за змістом якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та у випадку прострочки виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В розумінні Законів України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (Про банкрутство)», «Про фінансову реструктуризацію», Кодексу України з процедур банкрутства грошове зобов`язання це зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань належать також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загально-обов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо та які мають бути виражені у грошових одиницях.

За змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має права вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Такі висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.04.2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у Постанові від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 16 травня 2018 року № 14-16цс18. сумою

Є очевидним, що сторони в справі пов`язують грошові зобов`язання, тому позивач наділений правом застосовувати вказане знаряддя захисту свого права.

Разом з тим суд не вбачає підстав для ухвалення рішення на користь позовних вимог, виходячи з такого.

Порушуючи питання про притягнення відповідача до відповідальності, встановленої статтею 625 ЦК України, тобто до відповідальності за порушення грошового зобов`язання, позивач посилається на ті обставини, що станом на день звернення до суду існує заборгованість позичальника, встановлена рішенням суду, і саме на цю суму заборгованості нараховано відповідальність, визначену статтею 625 ЦК України.

Разом з тим судом встановлено, що рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20.04.2015 року, яким з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно стягнуто на користь банку заборгованість в певній сумі, а саме: 54569,49 доларів США, що еквівалентні 821620 грн. 83 коп., скасовано ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04.03.2016 року, яка в частині вимог про стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів, залишена в силі ухвалою апеляційного суду м. Києва від 03.06.2016 року (а. с. 48-52).

Інших рішень про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором № 08-9981001-К від 11.06.2008 року не існує.

Як зазначено в наведеній судом статті 625 ЦК України, відповідальність за порушення грошового зобов`язання у виді трьох відсотків річних нараховується від простроченої суми, що означає необхідність врахування певної суми заборгованості.

Саме тверда сума заборгованості і є підставою для здійснення нарахування вказаного виду відповідальності, оскільки за умови невизначеності такої суми є неможливим нарахування трьох відсотків річних.

За основу розрахунків позивач бере різницю між визначеною рішенням третейського суду заборгованістю в розмірі 821620 грн. 83 коп. та добровільно сплаченою позивачем на виконання своїх зобов`язань сумою в розмірі 320653 грн. 01 коп., що становить 500967 грн. 82 коп. (821620 грн. 83 коп. - 320653 грн. 01 коп. = 500967 грн. 82 коп.) і саме на цю суму нараховує три відсотки річних.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 3 жовтня 2023 року у справі № № 686/7081/21 (провадження № 14-91цс22) зробила висновок, за яким судове рішення про стягнення коштів є рішенням про примусове виконання обов`язку в натурі, тобто підтверджує грошове зобов`язання, зокрема те, що виникло у боржника у зв`язку із завданням ним шкоди потерпілому (кредитору).

У разі неналежного виконання (прострочення) підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням грошового зобов`язання перед кредитором до правовідносин щодо прострочення виконання грошового зобов`язання слід застосовувати приписи частини другої статті 625 ЦК України, як випливає із змісту постанови Велика Палата Верховного Суду від 9 листопада 2023 року у справі № 420/2411/19.

Отже, притягненню до такого виду відповідальності за порушення грошового зобов`язання, як нарахування трьох відсотків річних, має передувати визначення конкретного розміру грошового зобов`язання.

Проте, посилаючись на те, що розмір цього зобов`язання визначений рішенням суду, позивач замовчує той факт, що означене рішення скасовано.

У зв`язку з викладеним у відсутність відомостей про розмір грошового зобов`язання, що тяжіє над позичальником в кредитному договорі № 08-9981001-К від 11.06.2008 року ОСОБА_1 , у суду немає підстав для покладенням на нього відповідальності за прострочення виконання зобов`язання в розмірі, що утворює ціну позову.

Керуючись ст. ст. 3, 11, 15, 16, 509, 526, 625 ЦК України, ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 77-81, 263-265, 352, 354 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов акціонерного товариства «Сенс Банк», 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 100, , до ОСОБА_1 , що зареєстрований: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Повне рішення суду складено 23 серпня 2024 року.

Суддя О.В. Щаслива