справа 278/4682/24
У Х В А Л А

28 серпня 2024 року м. Житомир

Суддя Житомирського районного суду Житомирської області Євген Татуйко, розглянувши заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спадкового договору недійсним, усунення від права на спадкування та визнання права власності на спадщину за правом представництва,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду із зазначеною заявою, оглянувши яку приходжу до висновку, що підстав для відкриття провадження у справі на даний час немає, а заява підлягає залишенню без руху, виходячи з наступного.

Так, у прохальній частині позову ОСОБА_1 просить суд вирішити питання стосовно: визнання недійсним спадкового договору від 30 червня 2007 року, що зареєстрований в реєстрі за № 3598; усунення відповідачки від спадкування після померлих ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; визнання за позивачкою права власності на спадщину за представництвом на житловий будинок АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку площею 0,21 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, яка знаходиться по АДРЕСА_1 .

За правилами п. 3 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема, зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Нормою п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України передбачено, що ціна позову визначається у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна.

Як зазначалося вище, із прохальної частини позову слідує, що ОСОБА_1 , зокрема, просить суд вирішити питання стосовно визнання за нею в порядку спадкування за правом представлення об`єктів нерухомого майна.

Отже, оскільки предмет спору в цій справі стосується права власності на нерухоме майно, то позов ОСОБА_1 повинен містити ціну позову, визначену в порядку п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України. Так, із матеріалів справи вбачається, що, на переконання позивачки, ціна позову в цій справі становить 1000500 грн.

Однак документів за допомогою яких суд міг би перевірити правильність визначення позивачкою ціни позову матеріали справи не містять.

Абзацом першим статті 3 Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" визначено, що оцінка майна - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Стаття 5 вище вказаного закону визначає, що суб`єктами оціночної діяльності є: суб`єкти господарювання - зареєстровані в установленому законодавством порядку фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності, а також юридичні особи незалежно від їх організаційно-правової форми та форми власності, які здійснюють господарську діяльність, у складі яких працює хоча б один оцінювач, та які отримали сертифікат суб`єкта оціночної діяльності відповідно до цього Закону; органи державної влади та органи місцевого самоврядування, які отримали повноваження на здійснення оціночної діяльності в процесі виконання функцій з управління та розпорядження державним майном та (або) майном, що є у комунальній власності, та у складі яких працюють оцінювачі. Права, обов`язки та відповідальність суб`єктів оціночної діяльності встановлюються цим та іншими законами.

Згідно абзацу 9 частини 2 статті 7 Закону України " Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" проведення оцінки майна є обов`язковим за рішенням суду.

Окремо суд звертає увагу позивачки на те, що відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 16 грудня 2020 року в цивільній справі № 372/1080/19 виснувано, що тягар доказування вартості майна несе позивач. Крім того, у зазначеній постанові, Верховний Суд також звернув увагу на те, що належними та допустимими доказами, які підтверджують ціну позову у майнових вимогах можуть бути, зокрема: договори купівлі-продажу цього майна, відомості про його залишкову балансову вартість, звіт про оцінку майна, витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно, що підтверджують дійсну вартість такого майна безпосередньо на час звернення до суду з відповідними позовними вимогами.

Аналогічні позиції висвітлені також і у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 згідно з якою, вирішуючи питання про грошові стягнення у справах за позовами про захист права приватної власності на майно, суди мають виходити з того, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Відтак, ОСОБА_1 слід надати суду актуальну інформацію щодо вартості спірних об`єктів нерухомості станом на момент звернення останньої до суду із цією позовною заявою, і, за необхідності, зазначити в позові його правильну ціну із подальшим поданням до суду виправленого примірника позовної заяви відповідно до кількості учасників справи.

Окремо суд роз`яснює, що позивачка жодним чином не обмежена у можливості подання до суду звіту про оцінку майна або витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, що підтверджують дійсну вартість такого майна безпосередньо на час звернення до суду, а також будь-яких інших документів з яких можливо б було встановити дійсну вартість спірного майна.

Крім того, згідно із положеннями ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, заявницею у позові вказано, що вона звільнена від сплати судового збору в порядку Закону України "Про судовий збір", оскільки є інвалідом 2 групи. На підтвердження зазначеного ОСОБА_1 надала суду копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 2 серпня 2023 року із якого вбачається, що остання має 2 групу інвалідності за загальним захворюванням. Однак, судом установлено, що строк дії вищевказаного посвідчення скінчився 31 липня 2024 року, натомість зазначена позовна заява подана до Житомирського районного суду Житомирської області представником позивачки 27 серпня 2024 року.

Таким чином, суд звертає увагу заявниці на те, що нею, попри положення вищевказаних норм права, до матеріалів позову не долучені документи на підтвердження сплати судового збору в межах цього провадження у порядку, встановленому законодавством України або ж документи на підставі яких суд міг би пересвідчитися у тому, що ОСОБА_1 станом на момент звернення до суду із цим позовом має пільги по сплаті судового збору, передбачені Законом України "Про судовий збір".

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначені Законом України "Про судовий збір".

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

За положеннями п.п.1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приписи п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" передбачають, що за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Положеннями ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" передбачено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб із 1 січня 2024 року установлено на рівні 3 028 грн.

Відтак, ОСОБА_1 після визначення ціни позову слід привести у відповідність із ціною позову оплату судового збору. Крім того, суд звертає увагу позивачки на те, що при сплаті судового збору, остання повинна зважати, що нею в межах цього провадження заявлено дві вимоги немайнового характеру та дві вимоги майнового характеру. Відтак, у цьому випадку, позивачці також слід керуватися приписами ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" згідно із якими за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Окремо суд роз`яснює, що позивачка жодним чином не обмежена у можливості подання до суду звіту про оцінку майна або витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, що підтверджують дійсну вартість такого майна безпосередньо на час звернення до суду, а також будь-яких інших документів з яких можливо б було встановити дійсну вартість спірного майна.

Платiжнi реквізити для перерахування (доплати) судового збору:

Отримувач коштів ГУК у Жит.обл/Житомир.р-н/22030101

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 37976485

Банк отримувача Казначейство України (ел. адм. подат.)

Код банку отримувача (МФО) 899998

Рахунок отримувача UA0006196

Код класифікації доходів бюджету 22030101

Призначення платежу *;101;__________(код клієнта за ЄДРПОУ для юридичних осіб (доповнюється зліва нулями до восьми цифр, якщо значущих цифр менше 8), реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи (завжди має 10 цифр) або серія та номер паспорта громадянина України, в разі якщо платник через свої релігійні переконання відмовився від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків і має відповідну відмітку у паспорті); Судовий збір, за позовом (ПІБ чи назва установи, організації позивача), Житомирський районний суд Житомирської області (назва суду, де розглядається справа).

Крім того, із матеріалів справи слідує, що вищевказана позовна заява подається до суду представником ОСОБА_1 адвокатом Ткачуком В.В.

Так, за приписами п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити, зокрема відомості про наявність або відсутність електронного кабінету. Однак, вищевказаний позов таких відомостей не містить.

Окремо суд звертає увагу адвоката Ткачука В.В. на те, що за правилами ч. 6 ст. 14 ЦПК України адвокати реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.

За таких обставин, представнику позивачки належить повідомити суд про те чи наявний у нього та у інших учасників справи електронний кабінет у підсистемі "Електронний суд" із подальшим наданням відповідних доказів на підтвердження цього.

Згідно з ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Зважаючи на викладені вище обставини суд дійшов висновку про залишення позовної заяви без руху з наданням позивачу строку для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

На підставі вищевикладеного, керуючись ч. 1 ст. 185 ЦПК України, --

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву залишити без руху з наданням п`ятиденного строку для усунення недоліків зазначених в даному рішенні з дня отримання його копії.

Роз`яснити заявниці, що у випадку неусунення зазначених недоліків заява вважається неподаною та повертається авторові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Євген Татуйко