ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2999/24 Справа № 201/9006/23 Суддя у 1-й інстанції - Антонюк О.А. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2023 року про зупинення провадження

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за просрочення сплати аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

21.11.2023 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Лисенко Станіслав Юрійович подав до суду першої інстанції клопотання про зупинення провадження у вищезазначеній справі до розгляду інших цивільних справ: за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів (№201/13012/23) та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей (№201/13014/23).

Клопотання мотивоване тим, що факти та обставини вищевказаних справ можуть мати преюдиційне значення при вирішенні цієї цивільної справи.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2023 року провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів зупинено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про зупинення провадження у справі.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи подано не було.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно з частиною другою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, судових повісток та матеріалів, що надсилались учасникам процесу також на офіційні електронні адреси зазначені особисто сторонами у справі, та довідкою про доставку електронного листа.

Сторони у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що у серпні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

21.11.2023 року представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Лисенко Станіслав Юрійович подав до суду першої інстанції клопотання про зупинення провадження у вищезазначеній справі до розгляду інших цивільних справ: за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів (№201/13012/23) та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей (№201/13014/23).

Клопотання мотивоване тим, що факти та обставини вищевказаних справ можуть мати преюдиційне значення при вирішенні цієї цивільної справи.

Суд першої інстанції, задовольняючи клопотання та зупиняючи провадження, виходив з того, що вирішення окремо однієї справи може вплинути на результати розгляду іншої справи і завдати шкоди правам та інтересам іншої сторони або третіх осіб

Проте, колегія суддів не може погодитись із таким висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

У постанові Верховного Суду України 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1367цс15 зазначено, що «зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення. Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. У справі, яка переглядається, суть спірних правовідносин полягає у вирішенні питання щодо правомірності звільнення з роботи позивача. Проте, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, яка переглядається, суд на порушення вимог пункту 4 частини першої статті 201 ЦПК України не вказав конкретну іншу справу та обставину, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, у чому саме полягає взаємозв`язок предметів розгляду інших справ, а також у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої справи, та зупинив провадження у справі усупереч принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи. При цьому суди взагалі не аналізували та не встановлювали у визначеному законом порядку, чи дійсно від наслідку розгляду іншої справи залежить прийняття рішення у зазначеній цивільній справі».

Подібний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 01 лютого 2017 року у справі № 6-1957цс16.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2022 року у справі № 357/10397/19 (провадження № 61-5752сво21) вказано, що: «метою зупинення провадження у справі згідно з пунктом 6 частини першої статті 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення. З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи. Отже, необхідність в зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи. Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до пункту 6 частини першої статі і 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду».

Така правова позиція викладена у постанові КЦС ВС від 22.02.2023 у справі № 357/9054/18.

Однак, ухвала суду першої інстанції не містить обґрунтування, які саме обставини можуть бути встановлені при розгляді справ за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів (№201/13012/23) та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей (№201/13014/23), які неможливо встановити при розгляді позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

У порушення вимог ст.ст. 251 та 260 ЦПК України суд не проаналізував предмети спорів у справах та підстави позовних вимог, матеріали справи не містять відповідних копій позовних заяв, і прийшов до передчасного висновку про неможливість розгляду даної справи до вирішення спору у цивільних справах за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів (№201/13012/23) та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей (№201/13014/23).

Не звернув уваги місцевий суд і на те, що суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду (п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України). А як убачається з матеріалів справи, дана справа фактично судом не розглядалась по суті, сторони не надавали свої пояснення, не досліджувались докази, судом лише вирішувались питання щодо заявленого клопотань.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції у порушення статті 210, пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України формально розглянув клопотання про зупинення провадження у справі та дійшов неправильного висновку про його задоволення, оскільки таке зупинення суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи, й перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права є обґрунтованими.

За таких обставин, апеляційний суд вважає такими, що заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду першої інстанції про зупинення провадження є помилковою, а також, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про зупинення провадження у справі.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що згідно відомостей ЄДРСР, у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення стягнення аліментів (№201/13012/23) 02 лютого 2024 року ухвалено судове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. 259,268,374,379,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2023 року про зупинення провадження скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 29 лютого 2024 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко