Справа № 461/5826/21 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В. Ф.
Провадження № 22-ц/811/2572/23 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 року м.Львів

Справа № 461/5826/21

Провадження № 22ц/811/2572/23

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Салата Я.І.

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Галицького районного суду міста Львова, ухвалене у м.Львові 23 вересня 2021 року у складі судді Романюка В.Ф., у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 , про стягнення боргу,-

встановив:

13 липня 2021 року АТ «Ідея Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 15 липня 2019 року між Акціонерним товариством «Ідея Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №Р20.24685.005484914. Згідно умов кредитного договору відповідач отримав кредит в розмірі 40 000 грн. зі сплатою 15% річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені графіком щомісячних платежів. Позивач повністю виконав свої зобов`язання, надав кошти, що підтверджується видатковими касовими (меморіальними) ордерами. Відповідач не повернув отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатив нараховані інші платежі за кредитним договором; останній платіж відповідачем здійснено 9 березня 2021 року. Сума заборгованості відповідача за кредитним договором станом на 22 квітня 2021 року складає 43 332,69 грн. Вказана заборгованість відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку № НОМЕР_1 та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 22 квітня 2021 року. У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, на адресу відповідача банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 10 березня 2021 року. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме: достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої на день повного погашення заборгованості, та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги Банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора. Позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 43 332,69грн., а також 2 270 грн. судового збору.

Заочним рішенням Галицького районного суду міста Львова від 23 вересня 2021 року позов АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 43 332,69 грн. та судовий збір у розмірі 2 270 грн.

Рішення суду 14 серпня 2023 року в частині стягнення плати за обслуговування кредиту оскаржив ОСОБА_1 . Вважає рішення суду в оскаржуваній частині незаконним. Звертає увагу, що з моменту укладення кредитного договору банк йому нараховував плату за обслуговування кредиту. Зазначає, що з серпня 2019 року по квітень 2021 року банком була нарахована плата за обслуговування кредиту в загальному розмірі 23 395,60 грн., яку він частково погасив (14040,92 грн.), а решту (9354,68 грн.) банк просив стягнути разом з тілом кредиту та відсотками. Оскільки Банк незаконно нарахував плату за обслуговування кредиту за період з серпня 2019 року по квітень 2021 року в розмірі 23 295,60 грн., яка включена у суму заборгованості, заборгованість за кредитом станом на 21 квітня 2023 року складає 19 937,08 грн. Просить скасувати рішення Галицького районного суду міста Львова від 23 вересня 2021 року та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовної заяви АТ «Ідея Банк» про стягнення заборгованості (19 937,09 грн.), в решті позову - відмовити.

17 січня 2024 року від АТ «Ідея Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін у зв`язку з безпідставністю доводів апеляційної скарги. Звертає увагу, що кредитний договір №Р20.24685.005484914 від 15 липня 2019 року, укладений між сторонами під час дії Закону України «Про споживче кредитування», а також, що відповідач не заперечує про невиконання зобов`язань за кредитним договором, зокрема, в розмірі 19 937,08 грн.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не проводиться.

Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, прийнятого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Згідно ч.4 ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив з тих підстав, що у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, ОСОБА_1 допустив заборгованість перед банком станом на 22 квітня 2021 року в розмірі 43 332,69 грн.

З таким висновком колегія суддів повністю погодитися не може з урахуванням наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що 15 липня 2019 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту та страхування №Р20.24685.005484914, відповідно до якого відповідач отримав кредит в розмірі 40 000 грн., зі сплатою 15 % річних, з погашенням кредиту та відсотків у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Пунктом 3.4. кредитного договору визначено, що нанесенням власноручного підпису цим договором, позичальник акцептує публічну пропозицію про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб AT «Ідея Банк», яка розміщена на офіційному веб-сайті банку: www.ideabank.ua.

АТ «Ідея Банк» виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, що підтверджується меморіальним ордером. Проте, відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів у встановлений договором термін не виконав. Останній платіж відповідач здійснив 6 березня 2021 року.

У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 10 березня 2021 року на адресу ОСОБА_1 банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями списків про згрупування поштових відправлень та описом вкладення в цінний лист. Згідно цієї вимоги АТ «Ідея Банк» вимагав терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги, виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме: достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої по день повного погашення заборгованості, інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги, банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора.

Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 22 квітня 2021 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитом становить 42 245,05, що складається з:

27562 грн.- строковий основний борг;

2905,63 грн. - прострочений основний борг;

3016,02 грн.- прострочені проценти;

199,88 грн. - строкові проценти;

791,28 грн. - строкова плата за обслуговування кредиту;

7770,24 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту;

Відповідно до пункту 1.5. кредитного договору та страхування під час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим договором, та договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата, відповідно до п. 5 додатку №1 як «Інші послуги банку».

У пункті 9.8.2. ДКБОФО за користування кредитом позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з графіком за договором кредиту, що включає в себе: надання інформації за рахунками позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів в Україні, в контакт-центрі банку, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за договором кредиту, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Разом з тим, частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Тобто, вказаним пунктом договору позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Надання інших послуг за вказану плату умовами договору не передбачено.

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 1 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 1 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 1 січня 2017 року - остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультраактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 8 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець заінтересований у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

Відтак, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Вказане відповідає правовій позиції, наведеній у постанові Верховного Суду від 13 липня 2022 року (справа №496/3134/19).

Відтак, у пункті 1.5 кредитного договору від 15 липня 2019 року та п.9.8.2 Публічної пропозиції АТ «Ідея Банк» про приєднання до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, відповідачу фактично було встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, надання інших послуг за вказану плату умовами договору не передбачено.

Щомісячна плата за обслуговування кредиту не залежить від потреби позичальника у інформації щодо його кредиту; тобто, позичальник взагалі може не звертатися до банку за отриманням такої інформації, однак щомісячно повинен платити за таку послугу, яка не надавалася, оскільки плата за неї є складовою частиною кожного щомісячного платежу.

З урахуванням встановленого, колегія суддів прийшла до висновку, що оскільки банком у договорі кредиту та страхування фактично була встановлена плата за послуги, які за законом повинні надаватися безоплатно, то з відповідача не підлягає стягненню плата за обслуговування кредиту, про стягнення якої банк звернувся до суду з позовом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно із ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Також, згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частина 1 ст. 612 ЦК України визначає, що боржник (у даному випадку - відповідач) вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.

Відповідно до ч. 1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 статті ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Згідно з ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Колегія суддів звертає увагу, що АТ «Ідея Банк» звернувся 10 березня 2021 року до ОСОБА_1 з вимогою про усунення порушення кредитних зобов`язань щодо дострокового стягнення з останнього усієї суми заборгованості за кредитом, в розмірі 42 245,05 грн., що складається з:

27 562 грн.- строковий основний борг;

2 905,63 грн. прострочений основний борг;

3 016,02 грн.- прострочені проценти;

199,88 грн. - строкові проценти;

791,28 грн. - строкова плата за обслуговування кредиту;

7 770,24 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту;

0 грн. - пеня;

0 грн. - дебіторська заборгованість;

0 грн. - інші штрафні санкції.

Тобто, кредитор (АТ «Ідея Банк») скористався правом вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів і інших платежів та на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, порядку сплати процентів за користування кредитом. Після зміни АТ «Ідея Банк» строку виконання основного зобов`язання право кредитодавця нараховувати інші передбачені договором платежі припинилося.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12) та з правовою позицією Верховного Суд висловленою у постанові від 19 грудня 2019 року (справа № 357/5125/16-ц).

Таким чином, АТ «Ідея Банк» використав своє право, надане йому ч.2 ст. 1050 ЦК України, та змінив строк виконання основного зобов`язання, звернувшись до ОСОБА_1 з відповідною вимогою. Після вчинення таких дій АТ «Ідея Банк» вже не має права нараховувати відповідачу за кредитним договором проценти.

Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 43 332,69 грн., яка станом на 22 квітня 2021 року складається з:

25 174,20 грн. - основний борг;

5 293,43 грн. - прострочений борг;

3 423,23 грн. - прострочені проценти;

87,15 грн. - строкові проценти;

711,28 грн. - нарахована плата за обслуговування кредиту;

8 643,40 грн. - прострочена плата за обслуговування кредиту.

Колегія суддів звертає увагу, що розмір заборгованості основного та простроченого боргу на момент звернення АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 з вимогою про усунення порушення кредитних зобов`язань та на момент звернення до суду з цим позовом є однаковим, в той же час розмір прострочених та строкових процентів на момент звернення до суду з позовом зріс, що свідчить про нарахування АТ «Ідея Банк» процентів після того він втратив право на таке нарахування.

Щодо доводів скаржника про те, що суд повинен здійснити зарахування коштів в рахунок погашення загальної заборгованості, які банком були безпідставно зараховані в рахунок погашення плати за обслуговування кредиту, є безпідставними, оскільки предметом спору є стягнення заборгованості, в той же час ОСОБА_1 з зустрічним позовом про повернення безпідставно набутих коштів чи здійснення перерахунку платежів.

Враховуючи наведене, суд вважає, що АТ «Ідея Банк» вправі вимагати від ОСОБА_1 повернення заборгованості, яка утворилася станом на 3 березня 2021 року (вимога про усунення порушення кредитних зобов`язань) за основним та простроченим боргом в розмірі 30 467,63 грн., а також прострочених і строкових процентів в розмірі 3 215,9 грн.

6 березня 2021 року ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості сплатив банку 1000 грн. і такі кошти банком були зараховані на погашення процентів та плати за обслуговування кредиту.

Колегія суддів вважає, що розмір прострочених і строкових процентів має бути зменшеним на 1000 грн., оскільки сплачені ОСОБА_1 кошти не були враховані до розрахунку заборгованості вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань, а плата за обслуговування кредиту не підлягає стягненню.

На згадані обставини суд першої інстанції не звернув уваги та прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, в зв`язку з чим оскаржуване рішення Галицького районного суду міста Львова від 23 вересня 2021 року належить скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов АТ «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу задовольнити часткового, стягнувши з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за договором кредиту та страхування №P20.24685.005484914 від 15 липня 2019 року в розмірі 32 683,53 грн.

В решті позову належить відмовити з наведених мотивів.

Відповідно до ч.1 п.п. 3,4 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При зверненні до суду з позовом, АТ «Ідея Банк» було сплачено судовий збір в розмірі 2 270 грн.

Окрім цього, ОСОБА_1 поніс судові витрати в розмірі 536,80 грн. при зверненні до суду з заявою про перегляд заочного рішення та судові витрати в розмірі 1 838 грн. при подачі апеляційної скарги.

Позов АТ «Ідея Банк» задоволено частково. Відтак, з відповідача в користь позивача належить стягнути 1 712 грн. судового збору, а з позивача на користь відповідача належить стягнути 583,70 грн.

Згідно ч.10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Колегія суддів враховуючи норми ч.10 ст.141 ЦПК України, вважає, що з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» слід стягнути судові витрати в розмірі 1 128,30 грн. (1712-583,7).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 23 вересня 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу задовольнити часткового.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (79008, м.Львів, вул. Валова,11, ідентифікаційний код в ) заборгованість за кредитним договором в розмірі 32 683,53 грн.(тридцять дві тисячі шістсот вісімдесят три грн. 53 коп.).

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (79008, м.Львів, вул. Валова,11, ідентифікаційний код в ) судові витрати у розмірі 1 128,30 грн. (одна тисяча сто двадцять вісім грн.30 коп.).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та за загальним правилом оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України (якщо касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

При наявності передбачених законом підстав для касаційного оскарження, касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 12 лютого 2024 року.

Головуючий-______________________Т. І. Приколота

Судді: ________________ Ю.Р.Мікуш ______________Р.В. Савуляк