Справа № 128/5311/23
Провадження № 22-ц/801/1914/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин С. В.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2024 рокуСправа № 128/5311/23м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М. (суддя-доповідач),

суддів Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,

учасники справи:

позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна»,

відповідач (особа, яка подала апеляційну скаргу) ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 липня 2024 року, ухвалене у складі судді Волошина С. В. в м. Вінниця, дата складення повного тексту рішення відповідає даті його постановлення, -

встановив:

29 грудня 2023 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 34 115, 79 грн., яка складається з суми кредиту 10 000, 00 грн, суми процентів за користування кредитом 22 800, 00 грн, інфляційних втрат 1 054, 29 грн та трьох відсотків річних 261,50 грн. Крім того, позивач просив стягнути з відповідача понесені судові витрати, що складаються з судового збору 2 147, 20 грн та витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000, 00 грн.

Позов мотивований тим, що 22 травня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір № 4193633 про надання споживчого кредиту відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом №53-ОД від 16.01.2020 року та розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents.

Згідно умов договору, кредит надавався в сумі 10 000 грн., строком на 30 днів, дата повернення кредиту 21.06.2021 року. ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало, надавши кредит в сумі 10 000,00 грн шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача № НОМЕР_1 . 17.06.2021 відповідач здійснив оплату на рахунок кредитора заборгованості по нарахованих процентах за користування кредитом на суму 513,00 грн, у зв`язку з чим відбулось продовження строку кредиту ще на 30 днів, тобто до 17.07.2021. Згодом, 20.07.2021 відповідач здійснив оплату заборгованості по нарахованих процентах за користування кредитом в розмірі 6 270,00 грн, у зв`язку з чим відбулось продовження строку кредиту ще на 30 днів, тобто до 19.08.2021.

Станом на 19 серпня 2021 року відповідач свої зобов`язання перед кредитором по поверненню кредиту та нарахованих процентів не виконав, а також не уклав угоду про пролонгацію строку дії кредитного договору, тому кредитний договір автопролонговано на підставі п. 4.3 кредитного договору, а користування кредитом продовжено на 90 календарних днів поспіль.

03 травня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна», як клієнтом, та ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», як фактором, укладено договір факторингу № 03-05/2022, згідно з умовами якого, клієнт відступив фактору права грошової вимоги за вище вказаним кредитним договором.

Про відступлення права грошової вимоги за кредитним договором ТОВ «Авентус Україна» повідомило відповідача шляхом направлення повідомлення на електронну пошту відповідача, зазначену при укладенні кредитного договору.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 липня 2024 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено:

стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» борг за договором про надання споживчого кредиту № 4193633 від 22.05.2021 в сумі 34 115,79 грн (тридцять чотири тисячі сто п`ятнадцять гривень 79 копійок), з яких 10 000 грн. тіло кредиту, 22 800 грн відсотки за користування кредитом, 1 054,29 грн інфляційні витрати, 261,50 грн 3% річних;

стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 2 147,20 грн судового збору та 2 500,00 грн витрат на правничу допомогу.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції посилався на те, що сторони досягли згоди усіх істотних умов договору, кредитні кошти були перераховані відповідачу ОСОБА_1 , проте не повернуті, а сплачені ним кошти позивачем вірно зараховані у погашення нарахованих процентів за користування кредитом. Позивачем доведено належними та допустимими доказами, що до нього відбувся перехід права вимоги до ОСОБА_1 , а останній був повідомлений про такий перехід шляхом надсилання листа на електронну адресу. Також суд вказав, що позивач вірно нарахував 3 5 річних та інфляційні втрати, а тому позовні вимоги підлягають до повного задоволення. Вирішуючи питання судових витрат, суд першої інстанції стягнув з відповідача суму коштів, сплачену позивачем в якості судового збору, витрати на правничу допомогу зменшив з 10 000 грн, які були заявлені позивачем, до 2 500 грн, зазначивши, що саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом у ній роботою.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи, неправильне дослідження та оцінку доказів та порушення норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що судом першої інстанції було помилково враховано, що він підписував і погоджував той варіант договору, який був наданий позивачем разом з позовною заявою до суду.

Відповідач заперечував погодження між сторонами умов щодо продовження (пролонгації) строку кредиту понад 30 днів п. 4.1.

Варіант договору від 22 травня 2021 року № 4193633 про надання споживчого кредиту, який долучений позивачем до позовної заяви (з викладеними умовами про пролонгацію та автопролонгацію понад 30 днів п. 4.1) не погоджувався відповідачем, та не підписувався електронним підписом одноразовим ідентифікатором.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу, також відсутні докази повідомлення відповідача про укладення договору факторингу, відступлення боргу, заміни сторони у зобов`язані.

Відповідач звертає увагу суду на те, що відсутні підстави для стягнення з нього на користь позивача процентів за користування кредитом за межами строку кредитування у період 22 червня 2021 року по 17 листопада 2021 року.

09 серпня 2024 року ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» подало відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін. Стягнути з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у апеляційній інстанції у розмірі 8 000,00 грн.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що оскаржуване рішення відповідає вказаним вимогам.

По справі встановлено наступне:

- 22 травня 2021 між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір № 4193633 про надання споживчого кредиту відповідно до Правил надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» затверджених наказом № 53-ОД від 16.01.2020, розміщених на сайті https://creditplus.ua/ru/documents. Згідно умов зазначеного договору, кредит надавався в сумі 10 000 грн., строк - 30 днів з можливістю пролонгації та автопролонгації. Додаток № 1 до цього договору містить Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит відповідно до якої сторонами визначено дату повернення кредиту 21.06.2021. Даний договір підписаний електронним підписом відповідача (позичальника), відтвореним шляхом використання відповідачем одноразового індикатора М473227, що був надісланий на номер мобільного телефону відповідача (а.с. 11-15);

- одночасно з договором та в такий же спосіб ОСОБА_1 підписано паспорт споживчого кредиту (17 19);

- відповідно до листа директора ТОВ ФК «ВЕЙ ФОР ПЕЙ» ОСОБА_2 (вих. № 5844-ВП від 11.05.2022, за договором ВП-200417-1 від 20 квітня 2017 року, було здійснено за дорученням ТОВ «Авентус Україна» успішні перекази коштів на картки, окрім інших, 22 травня 2021 року на суму 10 000 (десять) тисяч гривень, маска картки НОМЕР_2 , код авторизації 323678, номер транзакції в системі Way-ForPay creditplus-18906071 (а.с.70-71);

- відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» платіжна картка № 070515 була емітована на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , на платіжну картку № НОМЕР_4 були зараховані грошові кошти від 22 травня 2021 року у розмірі 10 000 грн (а.с. 147);

- 03 травня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу № 03-05/2022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» (ціна продажу) за плату, а останнє відступити ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «Авентус Україна». Перехід від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» прав вимоги заборгованостей та є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.1.- п. 1.2. договору факторингу) (а.с. 31 35);

- 03 травня 2021 року між фактором ТОВ « ФК «Фінтраст Україна» та клієнтом ТОВ «Авентус Україна» на виконання умов Договору факторингу, підписано Акт прийому-передачі Реєстру Боржників (а.с. 35 на звороті);

- відповідно до реєстру боржників (витяг) від 03 травня 2022 року, клієнт відступив, а фактор прийняв право вимоги до боржників ОСОБА_1 за кредитним договором № 4193633 сума заборгованості за основною сумою боргу 10 000,00 грн, сума заборгованості за відсотками 22 800,00 грн, кількість днів прострочення виконання кредитних зобов`язань 252 (а.с. 30);

- 03 травня 2022 року ОСОБА_1 було повідомлено про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 4193633, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» - шляхом надіслання відповідного повідомлення на електронну адресу (а.с. 20);

- відповідно до картки обліку договору (розрахунок заборгованості) № 4193633 від 22 травня 2021 року, за період з травня 2021 року по травень 2022 року ОСОБА_1 сплатив 6 783 грн, які були зараховані на погашення процентів та станом на травень 2022 року за них рахувалась заборгованість в розмірі 32 800 грн, з яких 10 000 грн заборгованість за основним боргом та 22 800 грн заборгованість за процентами (а.с. 21 29).

Між сторонами виник спір про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Щодо форми укладення правочину.

Згідно частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

В абзаці 2 частини 2 статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Електронні правочини оформлюються шляхом фіксації волі сторін та його змісту. Така фіксація здійснюється за допомогою складання документу, який відтворює волю сторін. На відміну від традиційної письмової форми правочину воля сторін електронного правочину втілюється в електронному документі.

У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Згідно частин першої та другої статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний підпис є обов`язковим реквізитом електронного документа, який використовується для ідентифікації автора та/або підписувача електронного документа іншими суб`єктами електронного документообігу. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (пункт 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).

У статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, порядок укладення електронного договору. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (частина 1 статті 11).

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію»).

У постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року по справі № 127/33824/19 акцентовано, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.

Як установлено судом першої інстанції, 22 травня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» укладено електронний договір № 4193633 про надання споживчого кредиту відповідно до Правил надання коштів у позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом № 53-ОД від 16 січня 2020 року, розміщений на сайті https://creditplus.ua/ru/documents.

Заперечуючи проти позовних вимог ОСОБА_1 не заперечує факт укладення кредитного договору, однак стверджує, що позивачем надано не той примірник договору, який він підписував. За таких обставин в силу положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України саме відповідач повинен довести, що він підписував інший договір, ніж примірник наданий позивачем, проте відповідач ОСОБА_1 таких доказів не надав, а тому апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 22 травня 2021 року було укладено електронний договір, копія якого міститься на а.с. 11-15 цієї справи.

Щодо відступлення права вимоги.

Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, як передбачено статтею 11 ЦК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Поряд з цим, право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

У постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 668/7544/15-ц зазначено, що: «за приписами частини першої статті 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення. Первісний кредитор у зобов`язанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обов`язку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (частина перша статті 519 ЦК України)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 року у справі № 2-383/2010 вказано, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі не спростування презумпції правомірності договору усі права, набуті за ним сторонами правочину, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 року у справі № 910/12525/20 зазначено, що «відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом».

Як установлено судом першої інстанції, 03 травня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» укладено договір факторингу №03-05/2022, відповідно до умов якого ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження ТОВ «Авентус Україна» (ціна продажу) за плату, а останнє відступити ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить ТОВ «Авентус Україна». Перехід від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників згідно додатку № 2, після чого ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт прийому-передачі Реєстру боржників підтверджує факт переходу від ТОВ «Авентус Україна» до ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» прав вимоги заборгованостей та є невід`ємною частиною цього договору (п. 1.1.- п. 1.2. договору факторингу).

На виконання вищевказаних умов договору 03 травня 2022 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» було підписано акт прийому-передачі Реєстру боржників (а. с. 35 зворот).

З витягу із Реєстру боржників відступлення ТОВ «Авентус Україна» - ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права вимоги вбачається, що за порядковим номером 514 значиться ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_3 , номер кредитного договору 4193633, сума заборгованості за основною сумою боргу 10 000,00 грн, сума заборгованості за відсотками 22 800,00 грн, сума заборгованості разом 32 800,00 грн, кількість днів прострочення виконання кредитних зобов`язань 252 (а.с. 30).

Відповідач був повідомлений про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 4193633 від 22.05.2021, шляхом надіслання відповідного повідомлення на його електронну адресу (а.с. 20).

Таким чином, суд першої інстанції правильно виснував, що позивачем доведено належними доказами те, що ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» набуло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 4193633 від 22.05.2021, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Щодо розміру заборгованості та її складових

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, якщо лише не встановлено договором або законом (частина перша статті 1048 ЦК України).

Апеляційна скарга не містить доводів щодо невірного розрахунку суми основного боргу та інфляційних витрат.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом за межами строку кредитування у період з 22 червня 2021 року по 17 листопада 2021 року, апеляційний суд зазначає наступне.

В укладеному 22 травня 2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_3 кредитному договорі було погоджено розмір кредиту 10 000, 00 грн. (пункт 1.3 договору), строк кредиту 30 днів (пункт 1.4), стандартну процентну ставку 1,90 % в день (пункт 1.5.1 договору), порядок автопролонгації кредиту (пункт 4.3 договору).

Сторони домовились, що у випадку, якщо у споживача на дату закінчення строку кредиту (нового строку кредиту після пролонгації або автопролонгації) наявна заборгованість за кредитом, строк кредиту продовжується кожен раз на один календарний день, що слідує за днем закінчення такого строку, але не більше ніж на 90 (дев`яносто) календарних днів поспіль, крім випадку, якщо в цей день повинна відбутися пролонгація строку кредиту за ініціативою споживача, відповідно до пп.4.2.2-4.2.4 договору. Тобто, в даному випадку кожен день автопролонгації є новою датою повернення кредиту (пункт 4.3.1 договору).

Як зазначено в п. 4.3.2. Договору споживач дає згоду на автопролонгацію строку кредиту на умовах передбачених в пп.4.3.1 договору; споживач вважається таким, що прострочив повернення кредиту, якщо після закінчення періоду автопролонгації у споживача наявна заборгованість за кредитом та не відбулося продовження строку кредиту за ініціативою споживача, у порядку передбаченому п.4.2 договору.

Відповідач не заперечує та доведено наданими позивачем розрахунком заборгованості (а.с. 21 29), що 17 червня 2021 року відповідач здійснив оплату на рахунок Кредитора в розмірі 513,00 грн, які були зараховані в погашення процентів за користування кредитом, а 20 липня 2021 року - в розмірі 6 270 грн, тому судом першої інстанції вірно зазначено, що у відповідності до п. 1.4 та п. 4.2 Кредитного договору відбулося продовження строку кредиту, спочатку (до 17.07.2021), а потім до 19.08.2021 року з стандартною процентною ставкою 1,90% в день.

19 серпня 2021 року відповідач свої зобов`язання перед Кредитором по поверненню кредиту та нарахованих процентів не виконав та не уклав угоду про пролонгацію строку дії Кредитного договору, в зв`язку з чим на підставі пункту 4.3 Кредитного договору той був автопролонгований, а строк користування кредитом було продовжений на 90 календарних днів поспіль (по 17.01.2021 включно).

Відтак апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивач підставно нарахував проценти, передбачені умовами Кредитного договору, до 17.01.2021 р. за стандартною процентною ставкою (1,90 % в день), а надалі з 18.11.2021 року нарахував 3 % річних та інфляційній витрати на суму боргу, що відповідає положенням ч. 2 ст. 625 ЦК У країни.

Отже доводи апеляційної скарги про те, що нарахування процентів позивачем здійснено за межами строку кредиту, не знайшли свого підтвердження.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Відповідно до пункту 1 частини1 статті 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Зважаючи на надану оцінку доводам учасників справи та висновкам суду першої інстанції, апеляційний суд виснує, що доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 не спростовують ухвалене у справі рішення суду першої інстанції, яке ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Тому апеляційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 липня 2024 року залишити без змін.

Вирішуючи питання судових витрат, з урахуванням положень статті 141 ЦПК України та того, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, понесені ним судові витрати у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді, слід залишити за ним.

Щодо розподілу судових витрат, понесених позивачем в суді апеляційної інстанції.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 8 000 грн (а. с. 183). На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано наступні документи:

-довіреність у порядку передоручення від 06.09.2023 року (а. с. 184);

-витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а. с. 185);

- копію договору про надання правової допомоги № 07/07/-2022 від 07.07.2022 (а.с. 202);

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДН № 5127 від 29 серпня 2018 року (а.с. 208);

-звіт від 09 серпня 2024 року про надання правової допомоги згідно Договору № 07/07-2022 від 07.07.2022 (а. с. 209);

-платіжну інструкцію від 09.08.2024 року № 5610, згідно якої сплачено 8 000 грн за правову експертизу документів та складання відзиву на апеляційну скаргу у справі за позовом до ОСОБА_1 без ПДВ (а.с. 210).

Відзив на апеляційну скаргу з усіма додатками був направлений представником ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» адвокатом Крюковою М. В. відповідачу ОСОБА_1 (а.с. 211);

За наслідками здійсненої оцінки розміру судових витрат, понесених ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, через призму критеріїв, встановлених частиною четвертою статті 137 та частиною третьою статті 141 ЦПК України, враховуючи обсяг виконаних адвокатом робіт, колегія суддів доходить висновку, що подана заява підлягає частковому задоволенню.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, пункт 5.40 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі "East/West Alliance Limited" проти України" від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268).

Відтак апеляційний суд, проаналізувавши наданий адвокатом розрахунок, зауважує, що визначена вартість послуг адвоката, пов`язаних з подачею відзиву на апеляційну скаргу, в розмірі 8 000,00 грн не відповідає критерію необхідності та реальності: справа є незначної складності, текст відзиву в своїй більшості повторює текст позовної заяви, задовольняючи позов, суд першої інстанції стягнув на користь позивача 2 500 грн витрат на правову допомогу, і рішення в цій частині не оскаржене позивачем.

Відтак, враховуючи вище викладене, з урахуванням принципу пропорційності, реальності та необхідності, апеляційний суд виснує, що з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Фінтраст Україна» слід стягнути 2 000,00 грн витрат, понесених ним в ході апеляційного розгляду.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь - якій стадії її розгляду. При цьому, за правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій становить менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню з урахуванням винятків, перелічених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 липня 20224 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна» 2 000,00 (дві тисячі) гривень понесених ним в апеляційній інстанції судових витрат на правничу допомогу.

Судові витрати ОСОБА_1 понесених ним в апеляційній інстанції, залишити за ним.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а - г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Україна», , адреса: вул. Загородня, 15, оф. 118/2, м. Київ, 03150.

Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 адреса: АДРЕСА_1 .

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. Ю. Береговий

О. С. Панасюк