137/115/24

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2024 смт. Літин

Суддя Літинського районного суду Вінницької області Гопкін П.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про скасування судового наказу Літинського районного суду Вінницької області від 30.01.2024 у справі № 137/115/24 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожиту електричну енергію,

ВСТАНОВИВ:

13.02.2024 ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаною заявою мотивуючи її тим, що 30.01.2024 у справі № 137/115/24 Літинським районним судом Вінницької області видано судовий наказ, котрим стягнуто з неї на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» 7408,36 грн. заборгованості за спожиту електричну енергію за період з 01.03.2022 по 31.01.2024.

Вважає, що судовий наказ підлягає скасування, оскільки у неї перед юридичною особою приватного права ТОВ ЕНЕРА ВІННИЦЯ немає, і не може бути жодної заборгованості. Також, вона стверджує, що юридична особа, на користь якої виконується судовий наказ, за її думкою, займається шахрайськими діями, використовуючи мережі територіальних громад на свою користь, вимагаючи у громадян гроші в інтересах іншого кіпрсько-офшорного підприємства. Крім того, зазначається, що жодним положенням чинного законодавства не передбачено фінансування іноземних компаній (а.с. 26-36).За наведених підстав вважає судовий наказ таким, що підлягає скасуванню. Також просить стягнути витрати зі сплати судового збору.

Вивчивши матеріали справи, вважаю, що заява про скасування судового наказу підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Так, 30.01.2024 Літинським районним судом Вінницької області у справі № 137/115/24 видано судовий наказ котрим стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» 7408,36 грн. заборгованості за спожиту електричну енергію за період з 01.03.2022 по 31.01.2024 (а.с. 22).

Копія наказу отримана боржником 03.02.2024 (а.с. 24).

У відповідності до вимог ч.1 ст. 170 ЦПК України - боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження №14 від 23 грудня 2012 року наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Виходячи з того, що наказне провадження є безспірним, тобто в його порядку задовольняються тільки ті вимоги заявника, що мають безспірний характер, заперечення боржника проти вимог стягувача означає наявність спору про право та при цьому закон не зобов`язує перевіряти наявні матеріали справи, то відповідна заява боржника є єдиною підставою для скасування судового наказу.

Підстав для повернення без розгляду заяви про скасування судового наказу згідно ч. 6 ст. 170 ЦПК України не вбачається.

Відповідно до ч. 3 ст. 171 ЦПК України, у разі відсутності підстав для повернення заяви про скасування судового наказу, суддя не пізніше двох днів після її подання постановляє ухвалу про скасування судового наказу, в якій роз`яснює заявнику (стягувачу) його право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Оскільки боржник заперечує проти вимог стягувача, вважає їх необґрунтованими у повному обсязі та вказує на інші обставини, які потребують дослідження, у відповідності до ч. 3 ст. 171 ЦПК України, виданий судом наказ підлягає скасуванню.

При цьому, стягувач, який звертався до суду із заявою про видачу судового наказу не позбавлений права звернення до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження, в порядку визначеному ЦПК України.

Щодо вимоги про стягнення на користь ОСОБА_1 сплаченого судового збору.

У справах наказного провадження учасниками справи є заявник та боржник (ч. 2 ст. 42 ЦПК України).

Порядок розгляду справ наказного провадження визначений розділом II ЦПК України "Наказне провадження". Вказаний розділ ЦПК України окремо не встановлює порядку відшкодування витрат, пов`язаних із розглядом справи, які понесені боржником.

Суддя зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі, при цьому, в силу принципу змагальності сторін, обов`язок доведення обставин, що мають значення для справи і на які сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, покладається саме на сторони по справі. Отже стягувач за правилами наказного провадження буде позбавлений можливості довести неспівмірність заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу або погодитися з розміром цих витрат.

Із зазначених норм матеріального права та процесуальних норм встановлено, що судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів частин 3 та 8 ст. 141 ЦПК України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 ст. 141 ЦПК України.

Разом з тим, ЦПК України не містить визначеного порядку розподілу судових витрат між учасниками наказного провадження, зокрема, не містить норми, відповідно до якої у випадку скасування судового наказу на заявника, за судовим наказом, покладався би обов`язок відшкодування боржнику судових витрат. Отже, судові витрати підлягають розподілу тільки за результатами розгляду справи. У справі наказного провадження спір між стягувачем та боржником суд не вирішує, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні. Отже саме по собі звернення кредитора (стягувача) з такою заявою до суду про видачу судового наказу не свідчить про необґрунтованість дій останнього (зловживання своїми правами), що могло б бути підставою для стягнення судових витрат, оскільки зазначене є його диспозитивним правом, передбаченим процесуальним законодавством.

З огляду на викладене, приходжу до висновку, що вимога про стягення витрат зі сплати судового збору задоволенню не підлягає, оскільки зі змісту норм ЦПК України заявник позбавлений можливості заперечувати проти вимог боржника, що стосуються стягнення витрат зі сплати судового збору.

Однак боржник не позбавлений права стягнути відповідні витрати зі стягувача (заявника) в порядку позовного провадження.

Керуючись ст. ст. 141,170,171 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Скасувати судовий наказ Літинського районного суду Вінницької області від 30.01.2024 у справі № 137/115/24 за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 боргу за спожиту електричну енергію.

Відмовити ОСОБА_1 у вимозі про стягення витрат зі сплати судового збору.

Роз`яснити стягувачу - Товариству з обмеженою відповідальністю «ЕНЕРА ВІННИЦЯ» право звернутися до суду із тими самими вимогами в порядку спрощеного позовного провадження.

Роз`яснити стягувачу, що відповідно до ч. 2 ст.164 ЦПК України, в разі скасування судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Суддя:П. В. Гопкін