ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/692/24 Справа № 213/2838/23 Суддя у 1-й інстанції - Попов В.В. Суддя у 2-й інстанції - Агєєв О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Агєєва О.В.,

суддів: Кішкіної І.В., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м.Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №213/2838/23 за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення заробітної плати у виді одноразової допомоги при звільненні, за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2023 року, ухвалене у складі судді Попова В.В., -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення заробітної плати у виді одноразової допомоги при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він з 12.02.1975 року по 12.04.1999 року, тобто протягом 24 років 2 місяців 1 дня, працював на Інгулецькому державному гірничо-збагачувальному комбінаті ВАТ «ІнГЗК» правонаступником якого є ПрАТ «ІнГЗК» та звільнений з роботи за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію. Згодом позивач дізнався про те, що при звільненні підприємство зобов`язано було виплатити йому одноразову допомогу при звільненні у розмірі 3-х окладів або тарифних ставок, як особі, що пропрацював на комбінаті не менше 25 років, що передбачено Колективним договором ВАТ «ІнГЗК». При звільненні позивачу нараховано та виплачена одноразова допомога у зв`язку з виходом на пенсію у розмірі 547,20 грн. Однак всупереч вимогам п.9.27 Колективного договору, відповідачем не доплачена одноразова допомога при звільненні в розмірі 235,80 грн., які позивач просив стягнути на свою користь.

Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату у виді одноразової допомоги при звільненні у розмірі 235 грн. 80 коп.Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ПрАТ «ІнГЗК» подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду та ухвали нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги відповідач зазначив, що Галузева угода гірничо-металургійного комплексу не розповсюджується на ПрАТ «ІнГЗК», оскільки відповідач по справі не є підписантом цієї угоди, та не приймав участь у колективних переговорах по її укладенню.

Крім того зазначають, що одноразова допомога є соціальною гарантією, тому в даному випадку є всі підстави для застосування норми права ч.1 ст.233 КЗпП України, оскільки початок спливу строку звернення до суду із заявою про вирішення трудового спору співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Отже, в даному випадку, сплив строків, в межах яких позивач міг звернутися до суду із позовною заявою про стягнення одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію, про застосування яких було заявлено представником відповідача у спорі, є підставою для відмови в позові в цій частині. У зв`язку з пропуском строку звернення до суду вчастині стягнення одноразової допомоги, відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Відзив на апеляційну скаргу надано не було.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч.3 цієї статті розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ціна позову у даній справі менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому дану справу слід розглядати без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 12.02.1975 по 12.04.1999 працював на Інгулецькому гірничо-збагачувальному комбінаті. Звільнений у зв`язку із виходом на пенсію по п.2 ст.40 КЗпП України. Його загальний стаж роботи на підприємстві відповідача становить 24 роки 02 місяці.

Згідно з довідкою від 18.05.2023 заробітна плата ОСОБА_1 за лютий - березень 1999 року становить 261,00 грн.; середньогодинна заробітна плата становила 1,50 грн.

Із наданої позивачем копії розрахункової відомості видно, що у липні 1999 року позивачу було виплачена одноразова допомога при виході на пенсію у розмірі 547,20 грн.

Пунктом 9.27 розділу IХ «Соціальний розвиток колективу, гарантії, пільги, переваги» Колективного Договору ВАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на 1999 рік, укладеного між правлінням та профспілковим комітетом ВАТ «Інгулецький ГЗК», передбачено виплата працівникам при виході на пенсію за віком і загальними захворюваннями одноразової допомоги в розмірі, залежному від стажу роботи на підприємстві: не менше 20 років жінкам та не менше 25 років чоловікам, у розмірі середньо - місячного заробітку за рахунок коштів цеху. Водночас, передбачено, що працівникам, які пропрацювали не менше 10 років на комбінаті і виходять на пенсію у 1 півріччі 1999 року, виплачувати одноразову допомогу у розмірі 3-х окладів або тарифних ставок.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач на момент виходу на пенсію мав понад 24 роки стажу роботи на підприємстві відповідача, а тому на нього розповсюджується дія пункту 9.27 Колективного Договору та йому при звільненні роботодавцем повинна бути сплачена одноразова допомога в розмірі трьох окладів (тарифних ставок). Роботодавцем позивачу частково виплачено у липні 1999 року 547,20 грн., у зв`язку з чим підлягає стягненню сума у розмірі 235,80 грн.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками та зазначає наступне.

Відповідно до ст.97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Відповідно до вимог ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку, провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України.

Пунктом 9.27 розділу IХ «Соціальний розвиток колективу, гарантії, пільги, переваги» Колективного Договору ВАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на 1999 рік, укладеного між правлінням та профспілковим комітетом ВАТ «Інгулецький ГЗК», передбачено виплата працівникам при виході на пенсію за віком і загальними захворюваннями одноразової допомоги в розмірі, залежному від стажу роботи на підприємстві: не менше 20 років жінкам та не менше 25 років чоловікам, у розмірі середньо - місячного заробітку за рахунок коштів цеху. Водночас, передбачено, що працівникам, які пропрацювали не менше 10 років на комбінаті і виходять на пенсію у 1 півріччі 1999 року, виплачувати одноразову допомогу у розмірі 3-х окладів або тарифних ставок.

Госпрозрахункові підприємства відповідно до ст.15 Закону України «Про оплату праці» самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами, встановлюють умови та розміри оплати праці працівників.

Статтею 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» передбачено, що умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Умови колективних договорів або угод, що погіршують порівняно з чинним законодавством становище працівників, є недійсними, і забороняється включати їх до договорів і угод.

Відповідно до ст.9 вказаного Закону положення генеральної, галузевої (міжгалузевої), територіальної угод діють безпосередньо і є обов`язковими для всіх суб`єктів, що перебувають у сфері дії сторін, які підписали угоду. Вимоги Галузевої угоди розповсюджуються на всі підприємства відповідної галузі.

Отже враховуючи, що позивач на момент виходу на пенсію за власним бажанням мав більше 24 років стажу роботи на підприємстві відповідача, то на нього розповсюджується дія пункту 9.27 Колективного договору та йому при звільненні роботодавцем повинна бути виплачена одноразова допомога в розмірі трьох окладів або тарифних ставок, у зв`язку з чим суд вважає, що позивач правомірно звернувся до відповідача з такою вимогою.

За таких обставин, відповідач зобов`язаний був виплатити позивачу одноразову допомогу в розмірі трьох окладів або тарифних ставок, що становить 783 грн. (261 грн. х 3), однак, виплатив лише 547,20 грн., у зв`язку з чим суд дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог та покладеня на ПрАТ «ІнГЗК» обов`язку зі сплати на користь ОСОБА_1 одноразової допомоги при звільненні у розмірі 235,80 грн. (783 грн. 547,20 грн.).

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що ПрАТ «ІнГЗК» не є підписантами галузевої угоди, оскільки на момент звільнення позивача ВАТ «Інгулецький ГЗК» керувався в своїй роботі Колективним договором на 1999 рік, укладеним між правлінням ВАТ «Інгулецький ГЗК» та профспілковим комітетом ВАТ «Інгулецький ГЗК», яким, передбачено виплату одноразової допомоги при виході на пенсію.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги представника відповідача про застосування до вимог позивача щодо стягнення вихідної допомоги наслідків пропуску ним позовної давності, відповідно до положень ч.1 ст.233 КЗпП України, якою передбачено тримісячний строк позовної давності щодо вирішення інших трудових спорів, оскільки у відповідності до положень ч.2 ст.233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

При цьому слід зазначити, що Конституційний Суд України у рішенні №8-рп/2013 від 15 жовтня 2013 року, щодо офіційного тлумачення положень ч.2 ст.233 КЗпП України у системному зв`язку із положеннями статей 1, 12 Закону України «Про оплату праці», дійшов висновку, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці, не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема і за час простою, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Отже, враховуючи те, що вихідна допомога, яка мала бути виплачена ОСОБА_1 у зв`язку з виходом на пенсію за власним бажанням, входить до виплат, на які працівник має право при звільненні на пенсію згідно з умовами Колективного договору, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, про те, що в даному випадку право працівника на звернення до суду за захистом своїх прав не обмежено будь-яким строком у відповідності до ч.2 ст.233 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність правових висновків суду, та на законність оскаржуваного судового рішення не впливають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року; SERYVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909|04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що підстав для скасування рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2023 року немає.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на висновок про залишення апеляційної скарги без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» залишити без задоволення.

Рішення Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Судді: