УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 363/3965/15

провадження № 61-2245ск24

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_2 , Національний Банк України, про стягнення коштів за договорами банківського вкладу та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк» в якому, з урахуванням збільшення розміру позовних вимог, просив стягнути з банку на свою користь, як нового кредитора, 4 000 000 грн суми банківських вкладів, 396 712,32 грн процентів за користування грошовими коштами за період з 01 лютого 2005 року по 31 липня 2005 року та 9 141 917,84 грн за період з 01 серпня 2005 року по 31 грудня 2016 року, три проценти річних на суму прострочення виплати вкладів у розмірі 1 457 697,58 грн, 13 999 492,64 грн збитків від інфляції та 3 % пені згідно з частиною другою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у розмірі 532 059 617,12 грн, всього - 561 055 437,50 грн; вказану суму видати готівкою одноразовою операцією через касу будь-якого відділення Київського регіонального управління АТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнено з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договорами банківського вкладу від 31 січня 2005 року за №№ 177s756063, 177s756064, 177s756065, 177s756066, 177s756067, 177s756068, 177s756069, 177s756070 суму вкладів у розмірі 4 000 000 грн, проценти за користування грошовими коштами у період з 01 лютого 2005 року по 31 липня 2005 року у розмірі 396 712,32 грн, проценти за користування грошовими коштами у період з 01 серпня 2005 року по 31 грудня 2016 року у розмірі 9 141 917,81 грн, три проценти річних на суму прострочення виплати вкладів у розмірі 1 457 697,58 грн, інфляційні втрати на суму прострочення виплати вкладів у розмірі 13 981 181,40 грн, 3 % пені від сум неповернутих вкладів в сумі 274 257,53 грн, всього на суму 29 251 766,64 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 25 серпня 2020 року, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за користування грошовими коштами за договорами банківських вкладів (депозиту) від 31 січня 2005 року за №№ 177s756063, 177s756064, 177s756065, 177s756066, 177s756067, 177s756068, 177s756069, 177s756070, трьох процентів річних та інфляційних втрат відповідно до вимог частини другої статті 625 ЦК України, пені згідно з частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» змінено.

Зменшено розмір процентів за користування грошовими коштами, які підлягають стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за період з 01 лютого 2005 року по 31 грудня 2016 року, з 9 538 630,13 грн до 839 232,85 грн.

Зменшено розмір трьох процентів річних, які підлягають стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за період з 31 серпня 2012 року по 31 грудня 2016 року, з 1 457 697,58 грн до 520 692,48 грн.

Зменшено розмір інфляційних втрат, які підлягають стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за період з 31 серпня 2012 року по 31 грудня 2016 року, з 13 981 181,40 грн до 4 489 907,28 грн.

Збільшено розмір пені згідно з частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», яка підлягає стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 з 274 257,53 грн до 23 988 004,40 грн.

У зв`язку з цим загальну суму стягнення збільшено з 29 251 766,64 грн до 33 837 837 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду постановою від 23 лютого 2022 року касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені скасовано та у задоволенні позову в цій частині відмовлено.

Постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року в частині зменшення розміру стягнених процентів за користування грошовими коштами та розміру загальної суми стягнення змінено, зменшивши розмір стягнених процентів до 381 369,84 грн та розмір загальної суми стягнення до 9 391 969,60 грн.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 вересня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судового збору змінено, зменшивши розмір судового збору до 6 090,00 грн.

В іншій оскарженій частині постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року залишено без змін. Вирішив питання розподілу судових витрат.

ОСОБА_1 подав до Київського апеляційного суду заяву про виправлення арифметичних помилок у постанові Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року.

Заява обґрунтована тим, що при ухваленні постанови за наслідками розгляду, Київський апеляційний суд, змінивши рішення суду першої інстанції, із-за арифметичних помилок неправильно вирахував суми стягнення 3 % річних за частиною другою статті 625 ЦК України. Вказує, що обґрунтування стягнення за частиною другою статті 625 ЦК України мало здійснюватися за зміненою базою (номінал депозитів плюс сума процентів по 24 липня 2005 року). При правильній базі обрахунку сума 3 % річних мала б скласти 570 418, 32 грн.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про виправлення арифметичних помилок у постанові Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що наведені в заяві обставини не можуть бути підставою для внесення виправлень у постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року, оскільки не є арифметичними помилками у розумінні статті 269 ЦПК України, а фактично зводяться до незгоди ОСОБА_1 із розміром стягнень 3 % річних за статтею 625 ЦК України, а також до зміни резолютивної частини постанови суду. Крім того, постановою Верховного суду від 23 лютого 2022 року постанову Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року в частині стягнення 3 % річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України залишено без змін.

14 лютого 2024 року ОСОБА_1 , через засоби поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року та направити справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні заяви про виправлення арифметичної помилки, оскільки при розрахунку 3 % річних до номіналу депозитів механічно не були додані проценти з 31 січня 2005 року по 24 липня 2005 року, що і є арифметичною помилкою. У даному випадку правове питання щодо сутності стягнення (правомірності стягнення 3 % річних за статтею 625 ЦК України) не зачіпається.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку, зокрема, ухвали суду апеляційної інстанції про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення.

За приписами частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частинами першою та другою статті 269 ЦПК України передбачено, що суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки. Питання про внесення виправлень вирішується без повідомлення учасників справи, про що постановляється ухвала. За ініціативою суду питання про внесення виправлень вирішується в судовому засіданні за участю учасників справи, проте їхня неявка не перешкоджає розгляду питання про внесення виправлень.

У постанові Верховного Суду від 11 листопада 2020 року в справі № 300/765/15-ц (провадження № 61-7654св20) вказано, що судове рішення повинно бути точним. Помилки у тексті судового рішення, зумовлені арифметичними помилками або граматичними помилками (описками), що стосуються істотних обставин або ускладнюють виконання рішення, можуть бути усунуті судом, який ухвалив рішення або ухвалу.

Описка - це зроблена судом механічна (мимовільна, випадкова) граматична помилка в рішенні, яка допущена під час його письмово-вербального викладу (помилка у правописі, у розділових знаках тощо). Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належать написання прізвищ та імен, адрес, зазначення дат та строків тощо. Суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудність.

Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2020 року в справі № 818/2/14 зазначив, що арифметична помилка - це помилка у визначенні результату підрахунку: пропуск цифри; випадкова перестановка цифр; спотворення результату обчислення у зв`язку із використанням несправної техніки або неуважністю.

В той же час, не є арифметичною помилкою, а отже, і не може бути виправлена в порядку, передбаченому зазначеним процесуальним механізмом, застосування неправильних методик підрахунку або покладення в основу розрахунку невірних вихідних даних для проведення арифметичних обчислень.

Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності. Проте якщо неправильне визначення стягнутої суми було наслідком, наприклад, застосування закону, який не підлягав застосуванню, то підстав для виправлення арифметичних помилок немає.

Звертаючись із заявою про виправлення описки в постанові Київського апеляційного суду від 06 липня 2020 року заявник зазначав, що судом апеляційної інстанції було неправильно обчислено 3 % річних за частиною другою статті 625 ЦПК України, тобто застосовано неправильні вихідні дані для проведення арифметичних обчислень.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , дійшов обґрунтованого висновку про те, що зазначені заявником підстави для внесення виправлень в судове рішення не є арифметичною помилкою у судовому рішення у розумінні статті 269 ЦПК України та фактично зводяться до незгоди заявника із розміром стягнутої суми 3 % річних за статтею 625 ЦК України.

Диспозиція статті 269 ЦПК Українине дозволяє шляхом виправлення недоліків судового рішення вносити будь-які зміни до його змісту, зокрема змінювати висновки та мотиви ухваленого судового рішення.

Отже, апеляційний суд вірно виходив із того, що звертаючись до суду із заявою про виправлення арифметичної помилки, заявник має на меті змінити зміст судового рішення та висновки суду щодо розміру стягнутої суми 3 % річних.

Частиною четвертою статті 394 ЦПК Українивизначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частиною шостою статті 394 ЦПК Україниухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Доводи поданої касаційної скарги не дають підстав для висновку про недотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права та не спростовують висновків суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня1997 року).

Напідставі наведеного, колегія суддівдійшла висновку, що правильність застосуваннясудом апеляційноїінстанції нормпроцесуального права, зокрема, статті 269 ЦПКУкраїни, не викликає розумнихсумнівів, акасаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року є необґрунтованою.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 18 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_2 , Національний Банк України, про стягнення коштів за договорами банківського вкладу та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Петров

А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко