РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2024 року

м. Рівне

Справа № 572/3810/23

Провадження № 22-ц/4815/1088/24

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді Шимківа С.С.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання Ковальчук Л.В.,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи Сарненська міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 10 червня 2024 року (постановлену у складі судді Ведяніної Т.О.) у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Сарненська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в :

13 вересня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту самостійного виховання ним свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 по місцю постійного проживання у квартирі АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви вказував, що він з 01 серпня 2014 року по 19 жовтня 2020 року перебував у шлюбі із ОСОБА_3 , під час якого народилась дитина син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після розірвання шлюбу дружина залишила сина із заявником та змінила місце проживання, а з лютого 2022 року взагалі дитиною не цікавилась.

Отже, він самостійно виховує малолітнього сина.

Без встановлення вказаного заявником факту, він підлягатиме мобілізації під час воєнного стану, в зв`язку із чим його малолітній син може залишитись взагалі без батьківського піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" - не підлягають призову на військову службу під час мобілізації, зокрема, жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

З огляду на наведене, просив встановити факт самостійного виховання ним малолітнього сина у судовому порядку.

Ухвалою Сарненського районного суду від 10 червня 2024 року провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заінтересована особа: Сарненська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: факту самостійного виховання ним малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по місцю постійного проживання у квартирі АДРЕСА_1 - закрито, так як вказана вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала мотивована тим, що оскільки із наданих суду заявником доказів та змісту заявлених вимог вбачається, що заявником заявлено певну вимогу, за наслідком розгляду якої має бути встановлено наявність або відсутність підстав для відстрочки від мобілізації в даному випадку існує спір заявника із державною в сфері публічно-правових відносин, що не є предметом розгляду в порядку цивільного судочинства, в зв`язку на підставі ст. 255 ЦПК України, провадження у цій справі підлягає до закриття.

Не погоджуючись із ухвалою місцевого суду, ОСОБА_1 оскаржив її в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі вказує, що у справі відсутні ознаки публічно-правового спору, а тому заява не підлягає до розгляду у порядку адміністративного судочинства.

Просить суд скасувати оскаржувану ухвалу та передати справу до Сарненського районного суду Рівненської області для продовження розгляду.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 12 вересня 2024 року зупинено провадження у вказаній справі до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду цивільної справи № 201/5972/22.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 01 листопада 2024 року відновлено провадження у справі та призначено справу до розгляду на 14 листопада 2024 року.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

В порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб. У випадку останнього між цими особами виникає спір про право.

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, заявник просить встановити факт самостійного виховання дитини. Заявлені вимоги, пов`язані з доведенням існування підстав для визнання (підтвердження) за ним певного соціально-правового статусу батька, який самостійно виховує дитину, від якого залежить виникнення у нього права на відстрочку від мобілізації.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Регулювання сімейних відносин з метою забезпечення кожної дитини сімейним вихованням здійснюється Сімейним кодексом України (стаття 1 СК України).

Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.

Згідно ст. 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав.

Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Сімейні обов`язки особистого або майнового характеру є обов`язками конкретної особи (дружини, матері, батька тощо). Вони не можуть бути передані добровільно іншому за договором або перекладені на іншого за законом.

Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.

Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу можливості користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.

У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, заявник просить установити факт самостійного виховання ним дитини, проте встановлення такого факту може мати негативні наслідки для матері дитини.

З огляду на зазначене, вбачається, що у справі наявний спір про право - зокрема, спір щодо участі одного з батьків у вихованні дитини та/або ухилення від участі у вихованні, який підлягає розгляду в порядку позовного провадження з обов`язковим залученням органу опіки та піклування (частини четверта, пята сттатті 19 СК України).

Доведення факту одноосібного виховання дитини пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких інший з батьків не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.

Такий факт одноосібного виховання дитини одним із батьків не може встановлюватись у безспірному порядку або за домовленістю батьків дитини, в тому числі на підставі укладеного між ними договору або на підставі судового рішення, ухваленого за правилами окремого провадження, оскільки в такому питанні завжди існуватиме загроза порушення принципу дотримання найкращих інтересів дитини.

Вищезазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду, що висловлена ним у постанові Великої Палати у справі № 201/5972/22 (провадження № 14-132цс23 від 11 вересня 2024 року.

Таким чином, заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку окремого провадження, оскільки з поданої заяви вбачається спір про право, який не може розглядатися в судовому порядку безвідносно до дій заінтересованих осіб щодо конкретних прав, свобод та інтересів заявника.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

За вказаних обставин ухвала місцевого суду підлягає скасуванню, з постановленням нової про залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Керуючись ч. 6 ст. 294, п. 4 ч. 1 ст. 374, 381-384 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Сарненського районного суду Рівненської області від 10 червня 2024 року скасувати.

Заяву ОСОБА_4 про встановлення факту, що має юридичне значення залишити без розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 15 листопада 2024 року.

Головуючий-суддя Шимків С.С.

Судді: Хилевич С.В.

Ковальчук Н.М.