РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Фурдись В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Дядьковицька сільська рада Рівненського району Рівненської області про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час смерті,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час смерті, заінтересована особа Дядьковицька сільська рада Рівненського району Рівненської області звернулась ОСОБА_1 .

В судовому засіданні заявник заяву повністю підтримала, просить суд її задоволити з підстав, викладених у заяві та встановити факт постійного проживання її, ОСОБА_1 до смерті з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Дядьковичі Рівненського району Рівненської області.

В судове засідання представник заінтересованої особи Дядьковицької сільської ради Рівненського району Рівненської області не з`явився. Від в.о. сільського голови до Рівненського міського суду надійшло клопотання про розгляд справи без участі Дядьковицької сільської ради, як заінтересованої особи. Крім того, було надано інформацію, відповідно до якої, керуючись ст.ст.42-42 ЦПК України, Дядьковицька сільська рада підтверджує факт постійного проживання заявника із спадкодавцем, оскільки ОСОБА_1 дійсно постійно проживала спільно зі своєю матір`ю ОСОБА_2 до моменту її смерті без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Заслухавши заявника, свідків, дослідивши матеріали справи та подані письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що заявник по справі народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Дядьковичі Ровенського району Ровенської області.

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 виданим 26 листопада 1965 року с/р Дядьковичі Ровенського району Ровенської області з якого вбачається, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 в с.Дядьковичі Ровенського району Ровенської області, про що зроблено відповідний запис за №28. Батьками записані ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 виданого 23 липня 1993 року відділом РАГС м.Камишин Волгоградської області вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 уклали шлюб 23 липня 1993 року, про що складено запис за №562. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові ОСОБА_6 , дружині ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 матір заявниці ОСОБА_2 померла.

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про смерть (повторне) серії НОМЕР_3 виданим 07 квітня 2023 року рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції з якого вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Дядьковичі Рівненського району Рівненської області, про що складено відповідний актовий запис №15.

З дослідженого в судовому засіданні акту про фактичне проживання особи від 10 квітня 2023 року підписаного та складеного односельчанами та сусідками заявниці ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , вбачається наступне: «Ми, що нижче підписалися, підтверджуємо фактичне проживання нашої односельчанки та сусідки ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у належному для її матері ОСОБА_2 (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 ) будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 орієнтовно з 2013 року. Підтверджуємо ті обставини, що її матір ОСОБА_2 , останні чотири роки свого життя хворіла та була лежачою, а тому її донька ОСОБА_1 проживала разом з нею за вказаною адресою та доглядала її, вела домогосподарство, обробляла городи. На момент смерті ОСОБА_2 2905.2017 року ОСОБА_1 також проживала разом з матір`ю за вищевказаною адресою, і відповідно здійснила її поховання. Після смерті матері ОСОБА_1 продовжила проживати у будинковолодінні за адресою АДРЕСА_1 .».

З дослідженої в судовому засіданні довідки Комунального некомерційного підприємства «Дядьковицька лікарня з центром паліативної допомоги» Дядьковицької сільської ради №158 від 29.05.2023 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , АДРЕСА_1 дійсно хворіла та з грудня 2013 року була лежачою та потребувала стороннього догляду. Діагноз: Церебральний атеросклероз, остеохондроз хребта із різким порушенням ходи. Хвору ОСОБА_2 доглядала донька ОСОБА_1 , яка проживала разом з нею в одному будинковолодінні за вказаною адресою.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_9 підтвердили факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 до моменту її смерті за адресою АДРЕСА_1 .

Верховний Суд в Постановах від 07 листопада 2018 року у справі №336/709/18-ц (провадження №61-39374св18); від 14 квітня 2021 року у справі №205/2102/19 (провадження №61-872св21), від 15 листопада 2021 року у справі №554/10125/20 (провадження №61-12758св21) неодноразово зазначав, що існування спору про право має бути реальним, а не гіпотетичним.

В Постанові верховного Суду від 03 серпня 2022 року по справі №759/12740/21 (провадження №61-126 св 22), яка є аналогічною щодо підстав та предмету даної справи викладено наступні висновки:

«Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені такої інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений пі час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду )частина четверта статі 315 ЦПК України).

У пункті 1 постанови Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17 (провадження №61-51 сво 18) зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, визначальною обставиною піж час розгляду заяви про встановлення певних фактів, у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567 цс 18) зроблено висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можності одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте, не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому, закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Отже, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факт потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду, і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвічує факт, що має юридичне значення. Для цього, заявник разом із заявою про встановлення факту, подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причини відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Згідно з пунктами 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися о суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним обіднє сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суді і заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею ст.1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

За правилами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя стаття 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.».

При цьому, у вищезазначені постанові Верховний Суд в черговий раз звернув увагу, що існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним та посилання на положення статті 1277 ЦК України, яка регулює відумерлість спадщини і при певних обставинах перехід спадщини у власність територіальної громади, є безпідставним, так як це стосується випадку, коли взагалі відсутні спадкоємці або відмовилися від прийняття (частина перша).

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні було встановлено ті обставини, що заявниця по справі є рідною дочкою померлої ОСОБА_2 ; письмовими доказами підтверджено факт проживання заявниці разом зі своєю матір`ю до її смерті, тому суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими, доведеними, а тому вони підлягають до повного задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263-265,268,273,293, 315,354 ЦПК України, ст.ст.1268,1270 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Дядьковицька сільська рада Рівненського району Рівненської області про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час смерті задоволити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 до смерті з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 в с.Дядьковичі Рівненського району Рівненської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , зареєстрована АДРЕСА_2

Заінтересована особа: Дядьковицька сільська рада Рівненського району

Рівненської області, с.Дядьковичі, вул.Млинівська, 33 Рівненського району Рівненської області

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов