Провадження №2/522/1143/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року Приморський районний суд м. Одеси:

у складі: головуючої судді Ковтун Ю.І.,

за участі секретаря Лахматової С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Юшин Андрій Юрійович про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення державного реєстратора та припинення права власності, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Чумаченком Святославом Олександровичем до ОСОБА_2 , в якій просить: визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири загальною площею 35,1 кв.м., житловою площею 24,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 від 10 грудня 2021 року, укладений між ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та громадянином Республіки Молдова ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ), що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юшиним А.Ю. та зареєстрованим в реєстрі за №2415; скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Юшина Андрія Юрійовича від 10 грудня 2021 року, індексний номер 62195071 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про реєстрацію за громадянином Республіки Молдова ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 45579715, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100); припинити право власності громадянина Республіки Молдова ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 35,1 кв.м., житлова площа 24,8 кв.м.; стягнути з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати.

В обґрунтування позову зазначає, що ОСОБА_3 належала на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Позивачка ОСОБА_1 єдиний спадкоємець за законом після померлої ОСОБА_3 . Під час оформлення спадщини стала відома інформація про належність вказаної квартири іншій особі, а саме що відповідно до договору купівлі-продажу від 10.12.2021, посвідченого приватним нотаріусом ОМНО Юшиним А.Ю. за реєстровим №2415, ОСОБА_3 продала, а громадянин Республіки Молдова ОСОБА_5 придбав вказану квартиру. Тобто, договір купівлі-продажу квартири підписаний від імені власника, що давно помер. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.12.2021, право власності на квартиру дійсно зареєстроване за відповідачем на підставі договору купівлі-продажу від 10.12.2021. Оскільки ОСОБА_3 після своєї смерті не могла бути учасником будь-якого правочину, тому не можна вважати, що договір купівлі-продажу спірної квартири був укладений ОСОБА_3 як належним продавцем. Відтак вимоги ОСОБА_1 як заінтересованої особи та єдиного спадкоємця щодо визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним є обґрунтованими. Також зазначив, що саме по собі визнання спірного правочину недійсним не надає можливості ефективного захисту порушених прав, адже з урахуванням положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» це не є самостійною підставою припинення права власності. З урахуванням положень ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» позивачка вимушена додатково просити скасувати рішення державного реєстратора про реєстрацію права та припинити право власності відповідача на спірну квартиру.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 10 лютого 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 . Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження (а.с. 31 32).

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 16 червня 2022 року витребувано від державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі Пінігіної Т.М. належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи № 876/2020 заведеної до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 (а.с. 46 47).

Ухвалою суду від 21 вересня 2022 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ніца А.С. витребувано від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Юшина А.Ю. належним чином засвідчених копій матеріалів, які стали підставою для прийняття рішення від 10 грудня 2021 року, індексний номер 62195071 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, щодо реєстрації за громадянином Республіки Молдова ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ) права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 35,1 кв.м., житлова площа 24,8 кв.м. (номер запису про право власності 45579715, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100) (а.с. 44 45).

Також ухвалою суду від 21 вересня 2022 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Ніца А.С. та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Юшина Андрія Юрійовича (а.с. 43).

10.11.2022 на адресу суду від відповідача ОСОБА_2 надійшли письмові пояснення, відповідно до яких зазначив, що на підставі договору купівлі - продажу, який укладенням між ним та ОСОБА_3 10.12.2021 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юшиним А.Ю., реєстраційний номер 2415 йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 . На підставі цього до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено запис про право власності №45579715. На виконання умов Договору ним, 10.12.2021, було перераховано на розрахунковий рахунок продавця вартість відчужуваної квартири 831600 гривень. Угоду із придбання квартири організувало агентство нерухомості «Атланта». Під час підготовки до вчинення правочину та під час укладення самого договору правовстановлюючі документи на квартиру та паспорти сторін договору перевірялися нотаріусом Юшиним А.Ю. 22.12.2021 від співробітників Приморського ВП йому стало відомо про те, що державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у м. Одесі Пінігіною Т.М. було заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та що до складу спадкового майна входить придбана ним квартира. Зазначив, шо на укладенні та посвідченні угоди саме приватним нотаріусом Юшиним А.Ю. наполягала сторона продавця, що свідчить про ймовірний злочинний намір та можливо попередню домовленість між продавцем та нотаріусом, направлену на введення добросовісного покупця ОСОБА_2 в оману. 24.01.2022 ним до ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області було подано заяву про вчинення кримінального правопорушення за фактом протиправних дій приватного нотаріуса Юшина А.Ю. під час посвідчення правочину та дій невстановлених осіб, представників та співробітників агентства нерухомості та спадкоємиці продавця, які мають ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст. 190, ст. 358 КК України. Зазначив, що ним, як добросовісним покупцем було виконано усі умови та необхідні дії для законного та добросовісного набуття права власності на квартиру. При вчиненні 10.12.2021 правочину він не знав і не міг знати про смерть ОСОБА_3 . Зогляду на положення п.3 ч.1 ст. 388 ЦК України, п. 25 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно, зокрема, вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. В даному випадку відсутні підстави вважати, що позивачем заявлено та доведено в судовому порядку факт вибуття з володіння власника або іншої особи майна не з їхньої волі, оскільки під час вчинення правочину було надано оригінали правовстановлюючих документів, що свідчить про те, шо особа, яка видала себе за власника та продавця майна, є близькою особою, яка мала доступ до оригіналів документів померлої ОСОБА_3 (а.с. 166 169).

23.11.2022 на адресу суду від приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Юшина А.Ю. надійшли письмові пояснення, відповідно до яких зазначив, що 10 грудня 2021 року ним, було посвідчено договір купівлі-продажу від 10 грудня 2021 року зареєстрованого у реєстрі за №2415, згідно якого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (паспорт НОМЕР_3 , виданий Приморським РВ м.Одесі ГУДМС України в Одеській області 09 лютого 2016 року) передано у власність ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 21 грудня 2021 ним було отримано повідомлення від державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Пінігіної Т.М., що нею заведена спадкова справа після смерті ОСОБА_3 , 1935 року народження, у якої до складу спадкового майна спадкодавця, ОСОБА_3 , входить квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . При перевірці документів, які стали підставою посвідчення договору купівлі-продажу 10 грудня 2021 року за реєстровим №2415, та інформації, що надійшла від державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Пінігіної Т.М., дало привід для сумніву в дійсності документів, які були подані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 для вчинення нотаріальної дії, щодо продажу квартири. 21.12.2021 ним була подана відповідна заява до Портофранківського відділення поліції Приморського відділу поліції ГУНП в Одеській області, а також 22.12.2021 була подана до Приморського районного суду міста Одеси заява про забезпечення позову та арешт майна - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.162).

30.01.2023 на адресу суду від представника позивачки адвоката Ніца А.С. до суду надійшла заява про об`єднання справ в одне провадження, в якій просив об`єднати в одне провадження справи №522/26049/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Юшин Андрій Юрійович про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення державного реєстратора та припинення права власності та № 522/15418/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Юшин Андрій Юрійович про визнання права власності на квартиру (а.с. 189).

Ухвалою суду від 26 квітня 2023 року в об`єднанні цивільної справи №522/26049/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Юшин Андрій Юрійович про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення державного реєстратора та припинення права власності та цивільної справи № 522/15418/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Юшин Андрій Юрійович про визнання права власності на квартиру, - відмовлено. Закрито підготовче засідання по цивільній справі та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.207 209).

У судове засідання учасники розгляду справи не з`явилися, про розгляд справи судом повідомлялися належним чином.

Від представника позивачки адвоката Ніца А.С. до суду надійшла заява, в якій просить розглянути справу за його відсутністю, на задоволенні позовних вимог наполягає.

Від третьої особи приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Юшина А.Ю. до суду надійшов лист, в якому просить розглянути справу за його відсутністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.

Відповідно до ст. 268 ЦПК України датою складання повного тексту рішення є 13 лютого 2024 року.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що ОСОБА_3 належала на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу від 31.08.2005, що укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юрасовою А.М., реєстровий №Д-5027 (а.с. 13 14).

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_4 , яке видане 18.03.2020 Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерств юстиції (м.Одеса) (а.с. 15).

Відповідно до довідки державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у м.Одесі Пінігіної Т.М. від 21.12.2021 № 8241/02-14 повідомлено, що 12.09.2020 заведена спадкова справа № 876/2020 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 . ОСОБА_1 є єдиний спадкоємець за законом (а.с. 16).

Як вбачається з договору купівлі-продажу від 10.12.2021, що укладенням між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Юшиним А.Ю. та зареєстрований в реєстр за № 2415, ОСОБА_3 передала у власність (продала), а ОСОБА_5 прийняв у власність (купив) квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 17 18).

05.09.2022 на виконання ухвали суду від 16.06.2022 до суду від державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі Пінігіної Т.М. надійшла належним чином завірена копія матеріалів спадкової справи № 876/2020 заведеної до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 (а.с. 55 -108).

Зі спадкової справи, зокрема, слідує, що 12.09.2020 ОСОБА_1 звернулася до Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі з заявою про прийняття спадщини після смерті її баби ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 57).

Також, 21.12.2021 ОСОБА_1 звернулася до Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі з заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке залишилося на день смерті спадкодавця ОСОБА_3 та складається з квартири, яка розташована в АДРЕСА_1 (а.с. 90).

Відповідно до Відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_2 зареєстровано за громадянином Республіки Молдова ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_2 ). Державний реєстратор: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Юшин А.Ю. Підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, серія та номер 2415, виданий 10.12.2021, видавник: Юшин А.Ю., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу. Номер запису про право власності 45579715, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 100 (а.с. 98).

Постановою державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у місті Одесі Пінігіної Т.М. від 21.12.2021 відмовлено ОСОБА_1 , у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, яка розташована в АДРЕСА_1 , оскільки право власності на вказану квартиру зареєстровано за іншою особою (а.с. 105).

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтями 6, 11 та 12 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Відповідно до положень статті 202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно ч.4 ст.202 ЦК України дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України недійсний правочин

не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Стаття 203 ЦК України передбачає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Для вирішення питання про визнання недійсним правочину, оспорюваного заінтересованою особою, правове значення має встановлення впливу наслідку вчинення такого правочину на права та законні інтереси цієї особи.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18) та від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що за загальним правилом, якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Близькі за змістом висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18, пункт 98), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18, пункти 115, 116), від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19, пункт 80), від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18 (провадження № 14-125цс20) та багатьох інших.

Отже, у тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Подібні висновки викладені також і в інших постановах, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц (провадження № 14-636цс18), від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17 (провадження № 12-97гс19), від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц (провадження № 14-396цс19), від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц (провадження № 14-2цс21) та у постановах Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 462/5804/16-ц (провадження № 61-39342св18), від 26 лютого 2020 року у справі №263/16124/17 (провадження № 61-5121св19), від 08 липня 2020 року у справі № 462/5536/16-ц (провадження № 61-34501св18), від 01 грудня 2021 року у справі № 463/2340/17 (провадження № 61-16441св20).

Окрім того, у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 199/8324/19 (провадження № 14-212цс21) за позовом про визнання протиправними рішень про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування записів про державну реєстрацію права власності, Велика Палата Верховного Суду вказала про те, що якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то ефективним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідними для відновлення його права. Задоволення позову про витребування майна є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

При цьому, необхідно враховувати, що у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає в нього з моменту державної реєстрації цього майна (частина друга статті 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

Спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень» не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним їй на праві власності майном.

Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12, від 06 липня 2016 року у справі № 6-3095цс15 та підтримано Верховний Судом у постановах від 14 квітня 2021 року у справі № 754/11747/18, від 12 червня 2020 року у справі № 222/30/17.

У постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно.

Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребовувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених статтею 388 ЦК України, зокрема, у разі, якщо воно вибуло з володіння спадкодавця поза волею останнього.

У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібний за змістом підхід сформулював Верховний Суд України у висновку, викладеному у постанові від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

З огляду на зазначене, позивачка як спадкоємиця має право на звернення до суду із позовними вимогами про витребування майна від добросовісного набувача.

Такий висновок узгоджується з правовим висновком, висловленим Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі 522/2201/15-ц.

Для правильного застосування правового механізму, передбаченого статтею 388 ЦК України, судам необхідно повно та всебічно дослідити підстави вибуття такого майна з володіння власника.

Так, згідно з частиною першою статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі статтею 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того, як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (частина третя статті 388 ЦК України). Коло підстав, за яких власник має право витребувати майно від добросовісного набувача, є вичерпним (частини перша-третя статті 388 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, провадження № 14-144цс18; від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, провадження № 12-187гс18; від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, провадження № 14-338цс18;від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц, провадження № 14-364цс19; від 06 квітня 2021 року у справі № 925/642/19, провадження № 12-84гс20 та інших.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача у даній справі про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішення державного реєстратора та припинення права власності є неефективними для захисту прав ОСОБА_1 , як спадкоємиці ОСОБА_3 . Натомість, в даному випадку позивач мала звернутись до суду з позовом про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, що відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника.

Неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення

про відмову в задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин (постанова Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня

2020 року у справі № 378/596/16-ц, провадження № 14-545цс19).

За наведених обставин, суд відмовляє у задоволені позову про визнання договору недійсним, скасування рішення державного реєстратора та припинення права власності внаслідок обрання позивачем неефективного способу захисту порушеного права, що не позбавляє позивача права заявити інші вимоги.

За приписами п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 10-13, 141, 258, 259, 263 - 265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Юшин Андрій Юрійович про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування рішення державного реєстратора та припинення права власності, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 13 лютого 2024 року.

Суддя Ю.І.Ковтун