КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Провадження № 2/552/2602/24
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.11.2024 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Шаповал Т.В.,

при секретарі - Біжко Т.В.,

за участі:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку набувальної давності,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 29.12.2021 року звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовом до відповідача Харківської міської ради про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку набувальної давності.

У позовній заяві посилалась на те, що її батьками були ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .. Батьками її матері були ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .. Її рідні дід та баба батьки її матері ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , шлюб між ними було розірвано 23.02.1957 року.

Вказувала, що 09.03.1957 року її дід ОСОБА_5 взяв шлюб з ОСОБА_7 .. Її рідна баба ОСОБА_8 /дошлюбне прізвище ОСОБА_9 / померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Її рідний дід ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Дружина її діда ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Її батько ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Її мати ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Посилалась на те, що її діду ОСОБА_5 належало домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке вони збудували у шлюбі з її бабою ОСОБА_6 та яке належало їм на праві спільної сумісної власності. Після смерті її діда ОСОБА_5 , відкрилася спадщина, яка складалася з домоволодіння АДРЕСА_1 .

Зазначила, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.01.2005 року, справа №2-7096 право власності в порядку спадкування за законом визнано за її матір`ю ОСОБА_4 на частину після смерті матері ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 та на частину після смерті батька ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , а всього на частини вказаного домоволодіння. частини зазначеного домоволодіння й дотепер зареєстроване за її померлим дідом ОСОБА_5 ..

Посилалась на те, що хоч рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова право власності за її матір`ю ОСОБА_4 було визнано у розмірі частини зазначеної будівлі, її мати ОСОБА_4 фактично безперервно, до дня своєї смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 , одноосібно володіла вказаним домоволодінням в повному обсязі, а не тільки частинами, а саме: сплачувала всі необхідні платежі за будинок в повному обсязі, комунальні рахунки за весь дім з надвірними будівлями, робила поточний ремонт всієї будівлі з надвірними будівлями, тощо. Також її мати була зареєстрована в цьому домоволодінні.

Вказувала, що після смерті її матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , зазначені частини домоволодіння АДРЕСА_1 / успадкувала позивач у справі. Вона також володіє вказаною будівлею в повному обсязі, сплачує комунальні рахунки за увесь будинок, підтримує в задовільному технічному стані всю будівлю та прилежну територію.

Посилалась на те, що її мати ОСОБА_4 , так і позивач, відкрито володіє вказаною частиною зазначеного будинку, оскільки ані її померла мати, ані позивач, ніколи не приховували факту володіння цим майном, факт володіння усією будівлею був очевидним для третіх осіб. Спірна частина будинку ніким, окрім її матері ОСОБА_4 , а згодом і нею, спадкоємицею , не була прийнята та не успадкована згідно норм діючого законодавства.

Просила суд визнати за ОСОБА_1 , право власності в порядку набувальної давності на частину домоволодіння АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_5 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 05.01.2022 року відкрито провадження у даній справі.

До Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від відповідача Харківської міської ради надійшов відзив на позовну заяву. Вказував, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених ст.344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю. Позивач не підтверджує, що він не є добросовісним набувачем спірної частки домоволодіння, оскільки вона увесь час знала, про те, що власниками такої частини домоволодіння був померлий її дідусь ОСОБА_5 , а відкритість і безперервність користування спірним майном не є достатніми підставами для набуття права власності на нього за правилами ст.344 ЦК України. Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником.

Зазначили, що після смерті ОСОБА_5 , тобто з 26.04.2003, спірною частиною домоволодіння володіла її мати до дня її смерті, тобто користування позивачкою спірною частиною ґрунтується на попередньому титулі права власності та відносинах правонаступництва ( спадкування), а не на факті заволодіння безхазяйною річчю. Зазначене свідчить, що позивачка весь час була обізнана про власника на спірну частину домоволодіння, потенційних спадкоємців на таку частину, а отже знала, що заволоділа чужою річчю, відповідно таке володіння не призводить до набуття права власності незалежно від тривалості такого володіння. Володіння майном вважатиметься добросовісним лише в тому випадку, якщо в момент набуття річчю її набувач не знав та не міг знати, що він володіє чужою річчю. Просили у задоволенні позову відмовити.

Розпорядженням Голови Верховного суду від 14.03.2022 № 7/0/9-22 у зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України територіальну підсудність судових справ Орджонікідзевського районного суду м. Харкова змінено на Київський районний суд м. Полтава.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 17.02.2023 року справу прийнято до провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання.

23.03.2023 року до суду від відповідача Харківської міської ради надійшов відзив на позовну заяву, просив у задоволенні позову відмовити.

25.04.2023 року до суду від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив. Зазначила, що зазначена частина домоволодіння АДРЕСА_1 з часу смерті діда її матері ОСОБА_4 ОСОБА_5 , була фактично безхазяйною, на неї не претендували інші спадкоємці, тому вона вважає, що її мати володіла зазначеною частиною домоволодіння добросовісно,відкрито, без таємниць, ні від кого, а саме інших спадкоємців, а також від відповідача цей факт не приховуючи. Просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 18.07.2023 року закрите підготовче провадження та справа призначена до судового розгляду.

23.07.2024 року до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

02.09.2024 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання свого представника не направив, хоча був належним чином повідомлений про день і час розгляду.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що місце проживання ОСОБА_1 зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 батьками ОСОБА_10 є: батько ОСОБА_3 , мати ОСОБА_4 .

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_11 її батьками є: батько ОСОБА_5 , мати ОСОБА_6 ..

23 лютого 1957 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Харкова розірвано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , що підтверджується довідкою відділу реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Харкова №545 від 03.12.2003 року.

09 березня 1957 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції міста Харкова зареєстроване одруження ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , актовий запис №389, що підтверджується довідкою відділу реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського районного управління юстиції м. Харкова №479.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 18.09.2003 року.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 21.01.2005 року, справа №2-7098, визнано за ОСОБА_4 право власності на частини домоволодіння АДРЕСА_1 в порядку спадкування по закону після смерті батьків ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

Згідно витягу про реєстрацію права водності на нерухоме майно від 24.03.2005 року, ОСОБА_4 була власником частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, які мешкають у приватному домоволодінні від 01.02.2017 Т-7-140/0/154-17.08-39-234/0-/157-17, ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 ( мати позивача) померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 02.12.2019 року.

Із свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.04.2021 року, вбачається, що спадкоємцем ОСОБА_4 є її дочка ОСОБА_1 .. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з: часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_1 частки та ОСОБА_5 частки.

Таким чином, судом встановлено, що позивач користується вказаним нерухомим майном як співвласник відповідно до належної їй частки у праві спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.344 ЦК України встановлено,що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито,безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред`явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п`ятнадцять, а на рухоме майно - через п`ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Як роз`яснила Велика Палата Верховного суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17, провадження № 12-291гс18, аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

У постанові від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18) Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду зазначив, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. За висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Велика Палата Верховного Суду, враховуючи зазначене про умови набуття права власності за набувальною давністю, не вбачає підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 набула права власності на часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Позивач достовірно знала, що вона є співвласником будинку і користується ним саме як співвласник.

Як вбачається з позовної заяви, позивач також достовірно знає, про те, що користується часткою нерухомого майна, яка належала її діду ОСОБА_5 .

В той же час добросовісність володіння, яка є передумовою для визнання права власності на майно за набувальною давністю, передбачає, що особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Таким чином позивач не довела наявності підстав для набуття права власності на спірну частину нерухомого майна за давністю володіння. Тривалий час проживання, відкритість володіння, догляд та утримання житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не є безумовною підставою для задоволення позовних вимог з підстав, передбачених статтею 344 ЦК України.

Таким чином судом встановлено відсутність підстав, передбачених ст.344 ЦПК України, для визнання за позивачем права власності на квартиру за набувальною давністю.

На підставі викладеного суд дійшов висновку про необхідність відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.259, 263 - 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності на частину домоволодіння в порядку набувальної давності відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код: НОМЕР_4 ;

відповідач Харківська міська рада, місцезнаходження: м. Харків, площа Конституції,7, .

Повний текст рішення виготовлено 12 листопада 2024 року.

Головуючий Т.В.Шаповал