Справа №464/876/24
пр № 2-о/464/68/24
У Х В А Л А

13 лютого 2024 року м.Львів

Суддя Сихівського районного суду м.Львова Тімченко О.В., розглянувши цивільну справу № 464/876/23 про встановлення факту здійснення постійного догляду, учасниками у якій виступають:

заявник ОСОБА_1

заінтересована особа Сихівський відділ соціального захисту управління соціального захисту департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради,

у с т а н о в и л а:

Заявник звернувся до Сихівського районного суду м.Львова із даною заявою у порядку цивільного судочинства за правилами окремого провадження, в якій просить зобов`язати заінтересовану особу: провести обстеження та підтвердити факт здійснення ним догляду за матір`ю інвалідом ІІ групи ОСОБА_2 ; скласти та надати йому на руки Акт встановлення факту здійснення ним постійного догляду за його матір`ю інвалідом ІІ групи ОСОБА_2 .

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу справу передано на розгляд судді Тімченко О.В.

Відповідно до ст.19 ЦПК України (справи, що відносяться до юрисдикції загальних судів) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Аналогічне положення викладено у ст.19 ЦПК України.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Визначений у ч.1 ст. 315 ЦПК України перелік фактів, які можуть встановлюватися судом, не є вичерпним, оскільки згідно з частиною другою зазначеної статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.

Таким чином, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

У даній справі заявнику заінтересованою особою відмовлено у складенні акта встановлення факту здійснення ним постійного догляду та він фактично оскаржує такі дії органу соціального захисту, заявляючи вимоги про зобов`язання до вчинення дій по складенню акта у відповідності до Порядку видачі Акта встановлення факту здійснення догляду на території Львівської міської ради територіальної громади, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 23 грудня 2022 року за № 1285.

З огляду на викладене у своїй сукупності суд дійшов безумовного висновку, що ініційовані вимоги про зобов`язання до вчинення дій не підлягають розгляду у порядку окремого провадження, адже за своєю суттю не є вимогами про встановлення факту, що має юридичне значення.

Як унормовано ч.3 ст.294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства в порядку п.1 ч.1 ст.186 ЦПК України.

З урахуванням наведеного слід відмовити у відкритті провадження у даній справі, оскільки така не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства за правилами окремого провадження.

Одночасно суддя роз`яснює, що Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 18 січня 2024 року у справі № 560/17953/21, від 30 січня 2020 року у справі № 287/167/18-ц, а також Верховний Суд від у постанові від 22 березня 2023 року у справі № 290/289/22-ц, сформульовано правову позицію про те, що справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, розглядаються у позасудовому та судому порядку. Рішення стосовно фактів, що мають юридичне значення, прийняті у позасудовому порядку, можуть бути оскаржені до судів адміністративної юрисдикції. Юридичні факти, які належать встановлювати в судовому порядку, вирішуються судами цивільної юрисдикції за правилами ЦПК України.

Дотримання правил судової процедури не є порушенням права на справедливий суд, адже у кожному випадку заявник при зверненні до суду беззастережно повинен дотримуватися норм процесуального законодавства. Постановлення даної ухвали безумовно не є перешкодою у доступі заявника до правосуддя, оскільки останній не обмежений у можливості подальшого вирішення спору.

За відсутності відповідного клопотання питання повернення сплаченої суми судового збору, як це передбачено ст.7 Закону України «Про судовий збір», не вирішується.

Керуючись ст.ст.258-260 ЦПК України,

п о с т а н о в и л а :

Відмовити у відкритті провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її підписання суддею. Повне судове рішення складено та підписано 13 лютого 2024 року.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду протягом 15 днів з дня проголошення. У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Суддя Олена ТІМЧЕНКО