Провадження № 2/522/2595/24
УХВАЛА

27 серпня 2024 року Суддя Приморського районного суду м. Одеси Чернявська Л.М. розглянувши у письмовому провадженні заяву ОСОБА_1 про відвід судді по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди,

ВСТАНОВИВ:

встановив:

16 грудня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди.

За результатами автоматизованого розподілу судової справи, справа розподілена на суддю Чернявську Л.М.

Ухвалою суду від 30 грудня 2022 року відкрито провадження по справі, встановлено загальний порядок розгляду справи.

Ухвалою суду від 27 червня 2023 року зупинено провадження у справі № 522/17092/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди до набрання законної сили судового рішення по справі № 522/5615/23-Е за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору оренди недійсним.

Ухвалою суду від 20 травня 2024 року поновлено провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди.

23 серпня 2024 року від ОСОБА_1 до суду надійшла заява про відвід.

В обґрунтування зазначено, що суддею Чернявською Л.М. під час судового засідання 20 серпня 2024 року було висловлено думку про недоцільність з`ясування дійсності підпису орендодавця ФОП ОСОБА_2 у договорі за яким стягується заборгованість, без відповідного процесуального рішення.

Також, зазначено, що у попередньому судовому засіданні доводила до відому суду про можливе укладання мирової угоди у справі, однак після завершення судового засідання, суд з власної ініціативи прийняв участь у врегулюванні спору мирним шляхом, оцінюючи співмірність розміру позовних вимог і «суми згоди» представника ФОП ОСОБА_2 на укладення мирової угоди.

Дослідивши заяву, слід наголосити на наступному.

Ознайомившись із заявою про відвід, суд приходить до наступних висновків.

Суд звертає увагу, що згідно ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Так, з заяви про відвід судді вбачається, що заявник посилається на п.5 ст. 36 ЦПК України, а саме є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Особа, яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи, тобто відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів та доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Розглянувши питання, з точки зору національного закону - ст. 36 ЦПК України, в контексті ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо безсторонності суд зазначає наступне:

- суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне;

- слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву (див., «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), рішення від 28 листопада 2002 року, а також рішення у справах проти України: «Білуха проти України» від 09 листопада 2006 року п.п.49,54; «Бочан проти України» від 03 травня 2007 року, п.66; «Агрокомплекс» проти України» від 06 жовтня 2011 року, п.136; «Олександр Волков проти України» від 09 січня 2013 року, п.п.103,107).

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості, зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі тощо.

Водночас як указано в Бангалорських принципах поведінки судді від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року N 2006/23, об`єктивність судді є потрібною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення.

Сприйняття об`єктивності визначається за допомогою критерію "розумного спостерігача". У разі, коли є підстави передбачати, що суддя є необ`єктивним (з різних причин) - це дискредитує суспільну довіру до судової влади. Тому, суддя мусить уникати будь-яких дій, які дають підставу передбачати, що на його рішення можуть вплинути сторонні чинники, зокрема такі як зацікавленість у розв`язанні конкретної справи. З огляду на це, навіть прояви неупередженості мають значення.

Тому, коли сторони стверджують про те, що судді необ`єктивні, питання про наявність фактичного упередження не має значення, адже "правосуддя не тільки має бути здійснене, але й сприйматися як очевидно і без сумніву здійснене". Іншими словами, коли виникає питання про відвід, значення має не те, чи справді у судді є усвідомлене або неусвідомлене упередження, а те, чи виникла б у розумної та належним способом поінформованої особи підозра про існування такого упередження. У цьому сенсі обґрунтована підозра в упередженості не просто заміняє докази, яких бракує, чи доказовий засіб для встановлення вірогідності неусвідомленого упередження, а є виявом пильнішої уваги до іміджу правосуддя, тобто домінантної зацікавленості громадськості в тому, щоб існувала впевненість у чесності процесу.

Дослідивши питання безсторонності суддів з двох точок зору, Європейський Суд з прав людини (далі-ЄСПЛ) у справі «Лавентс проти Латвії» (Lavents v. Latvia), рішення від 28.11.2002 року, зазначив, що по-перше, йдеться про суб`єктивний підхід, для того щоб спробувати визначити переконання та особисту поведінку конкретного судді у конкретній обстановці. Зокрема, суд не повинен суб`єктивно виявляти будь-яку упередженість або особисті переконання; особиста безсторонність судді не ставиться під сумнів, аж доки не буде доведено протилежне. По-друге, слід застосувати об`єктивний підхід, метою якого є пересвідчитися, чи надає суд необхідні гарантії, щоб зняти з цього приводу можливість будь-якого правомірного сумніву (див., серед інших рішення у справах: «Білуха проти України» від 09.11.2006 року п.п.49,54; «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, п.66; «Агрокомплекс» проти України» від 06.10.2011 року, п.136; «Олександр Волков проти України» від 09.01.2013 року, п.п.103,107).

Суд далі нагадує, що "безсторонність", в сенсі п. 1 статті 6, має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу (див., серед багатьох інших джерел, "Булут проти Австрії" (Bulut v. Avstria), рішення від 22 лютого 1996 року, Reports 1996-II, с. 356, п. 31, та "Томан проти Швейцарії" (Thomann v. Switzerland), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 825, п. 30). Відповідно до об`єктивного критерію має бути визначено, чи наявні факти, що можуть бути перевірені, які породжують сумніви щодо відсутності безсторонності судів (п. 66 рішення ЄСПЛ у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 р. (заява № 7577/02).

Відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції (995 004) повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (див., серед іншого, рішення у справі "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria,) від 24 лютого 1993 року, пп. 27, 28 і 30, Series A, no. 255, і рішення "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява N 33958/96, п. 42, ECHR 2000-XII). Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. United Kingdom), від 10 червня 1996 року, п. 38) (п. 28 рішення ЄСПЛ від 15.07.2010 року по справі «Газета «Україна-центр» проти України (заява №16695/04).

З огляду на вищевикладене, об`єктивний критерій вимагає щоб особа, яка подала заяву про відвід судді, повинна довести на підставі доказів факт упередженості судді у розгляді справи, тобто відвід повинен бути вмотивований, з наведенням відповідних аргументів та доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Заявляючи відвід, заявник повинен навести об`єктивні причини дійсних обставин, які б викликали сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Дослідивши матеріали справи, суддею встановлено, що в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди.

Під час, проведення судового засідання 20 серпня 2024 року, яке відбулось за участю представника Позивача адвоката Єгорова О.С. та представника Відповідача адвоката Сабліної Ю.С., судом було запропоновано дійти мирової угоди у відповідності до частини 5 ст. 211 та частини 2 ст. 207 ЦПК України, у відповідності до яких під час розгляду справи по суті суд сприяє примиренню сторін, а Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Також, судом протокольною ухвалою повернуто без розгляду зустрічну позовну заяву та клопотання про призначення експертизи судом з підстав не направлення учасникам справи.

Також, ОСОБА_1 зазначила, що судом залишено без розгляду заяву про проведення судової почеркознавчої експертизи, а відтак у Заявника виникає підґрунтя для сумнівів у безсторонності суду у вирішенні даного спору та наявність упередженості суду щодо учасників справи.

Так, у відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Втручання у діяльність суді щодо здійснення правосудця забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом.

Учасники судового процесу мають усвідомлювати, що неправомірне чи несанкціоноване втручання в процес правосуддя є неприпустимим; судові рішення не можуть підлягати будь-якому перегляду поза межами апеляційних процедур, закладених у законодавстві.

Щодо твердження ОСОБА_1 відносно того, що головуючим висловлено думку про недоцільність з`ясування дійсності підпису орендодавця ФОП ОСОБА_2 у договорі за яким стягується заборгованість, без відповідного процесуального рішення, суддя зазначає, що клопотання про призначення експертизи судом не розглядалось, а думка судді висловлена публічно щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Також, Конституцією та чинним законодавством України регламентовано право на апеляційний перегляд справи, та у визначених законом випадках, - на касаційне оскарження судового рішення (ст. 129 Конституції України, ст. 14 Закону України Про судоустрій і статус суддів»).

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заявником не надано жодного допустимого, належного, достовірного та достатнього доказу, які б підтверджували наявність підстав для відводу судді.

Враховуючи положення ст. ст. 36 ЦПК України, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви про відвід судді, оскільки підстави для відводу зазначені заявником є необґрунтованими.

Разом з цим, згідно з пунктом 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді Схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 р. передбачено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення по справі, або у тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

З огляду на вищевикладене, та те які стосунки склались учасників справи з головуючим по справі, заявленою недовірою від Відповідача, суддя дійшов висновку, що не є можливим винесення об`єктивного рішення по справі та з метою недопущення сумнівів у неупередженості судді Чернявської Л.М. при розгляді зазначеної справи вважаю необхідним заявити самовідвід та передати справу для вирішення питання про її повторний автоматизований розподіл між суддями.

Керуючись ст. ст. 36 - 40 ЦПК України,

постановив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди- відмовити.

Заявити самовідвід у розгляді справи № 522/17092/22, провадження № 2/522/2595/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди.

Самовідвід судді Приморського районного суду міста Одеси Чернявської Лариси Миколаївни у розгляді справи № 522/17092/22, провадження № 2/522/2595/24 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди - задовольнити.

Відповідно до ст. 33 ЦПК України матеріали справи передати до канцелярії суду для виконання вимог статті 41 ЦПК України

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Л. М. Чернявська