ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/141/24Головуючий по 1 інстанції
Справа №695/3137/21 Категорія: 351000000 Степченко М.Ю.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2024 рокум. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Новікова О.М., Сіренка Ю.В.

учасники справи:

позивач - Управління освіти і науки Черкаської ОДА;

відповідач ОСОБА_1 ;

особа, що подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 ;

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 вересня 2023 року у цивільній справі за позовом Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди у порядку регресу,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2021 року Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди у порядку регрессу.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що рішенням Золотоніського міськрайонного суду від 29 липня 2020 року у справі № 695/3261/19 позов ОСОБА_2 до Комунального закладу «Золотоніська спеціальна школа Черкаської обласної ради» задоволено частково. Скасовано як протиправний наказ закладу № 99-к/06 від 09 вересня 2019 року про звільнення ОСОБА_2 ; поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника директора з виховної роботи; стягнуто з Комунального закладу «Золотоніська спеціальна школа Черкаської обласної ради» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 200679,12 грн.

Звільнення ОСОБА_2 з посади заступника директора з виховної роботи здійснено директором КЗ «Золотоніська спеціальна школа Черкаської обласної ради» Сахно Т.М.

Неправомірні дії директора закладу призвели до понесення закладом витрат на виплату середнього заробітку ОСОБА_2 та на оплату виконавчого збору на користь держави в розмірі 89780,00 грн., тобто загальна сума витрат становить 290459,12 грн. Розпорядником фінансових видатків КЗ «Золотоніська спеціальна школа Черкаської обласної ради» є Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації, у зв`язку з чим до кошторисних призначень загального фонду по КЕКВ 2800 - 89780 грн., внесені зміни до плану асигнувань по субвенції на 2021 по КЕКВ 2111,2120. Дані кошти були перераховані Управлінням через органи Казначейської служби на відповідний рахунок закладу для виконання рішення суду.

За наведених підстав позивач просив суд стягнути на свою користь із ОСОБА_1 202600,12 грн. неправомірно витрачених коштів.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 вересня 2023 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації суму неправомірно витрачених коштів в розмірі 161546,69 гривень.

У решті вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану працівником, має право зворотної вимоги (регресу) до цієї особи в розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України), тобто розмір відшкодування визначається трудовим законодавством. Таким чином, шкода, завдана незаконним звільненням працівника у вигляді виплаченого середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає стягненню з відповідача. Судом встановлено, що розмір виплаченого відшкодування на виконання рішення згідно трансакції № 211275046 від 27.04.2021 становить 161546,69 грн., тому відповідач повинна відшкодувати саме цей розмірі виплаченого відшкодування. Інша частина заявленої до стягненням суми позивачем в судовому порядку не доведена.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що рішення в частині задоволених позовних вимог є необгрунтованим, прийнятим за неповного і необ`єктивного дослідження обставин справи та з порушенням норм як матеріального так і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що вона не була учасником справи № 695/3261/19, як і позивач, відповідно висновок суду про те, що неправомірні дії саме ОСОБА_1 щодо звільнення ОСОБА_2 призвели до понесених позивачем витрат коштів є безпідставним та не підтвердженим жодним доказом.

Крім того посилається на те, що твердження суду щодо того, що згідно транзакції №201275046 від 27.04.2021 сплачено погашення заборгованості по з/п ОСОБА_2 згідно постанови ВП №62803693 по рішенню суду в сумі 161546,69 грн., зроблений без належних на те доказів.

Також зазначає, що висновок суду про належність Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністраціїяк позивача у цій справі є необгрунтованим, оскільки з даним позовом могла звернутися лише Черкаська обласна рада, яка є роботодавцем відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є таким, що відповідає матеріальним і процесуальним нормам права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду в повній мірі відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до копії наказу Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації від 20.08.2007 року №143-к ОСОБА_1 було призначено на посаду заступника директора з навчально-виховної роботи Золотоніської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату з 20.08.2007 року ( а.с. 143).

Розпорядженням голови Черкаської обласної ради від 13.06.2019 р. №256-р на ОСОБА_1 , заступника директора з навчальної роботи, покладено виконання обов`язків директора Золотоніської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат Черкаської обласної ради з 15.06.2019 р. до призначення керівника в установленому порядку (а.с. 53).

Наказом в.о. директора Золотоніської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернат Черкаської обласної ради Сахно Т.М. № 99-к/ОС від 09.09.2019 ОСОБА_3 було звільнено з посади заступника директора з виховної роботи на підставі статті 25-1 КЗпП та відповідно до частини 2 статті 34 Закону України «Про запобігання корупції» та з метою врегулювання конфлікту інтересів (а.с. 45).

Відповідно до рішення Черкаської обласної ради від 11.10.2019 р. №32-3VII ОСОБА_1 була призначена на посаду директора Золотоніської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату Черкаської обласної ради строком на 2 роки: з 18.10.2019 р. до 17.10.2021 р. (включно), про що було підписано контракт 18.10.2019 року (а.с. 54-61).

29 липня 2020 року Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області винесено рішення по справі № 695/3261/19, яким частково задоволено позов ОСОБА_2 до комунального закладу «Золотоніська спеціальна школа» Черкаської обласної ради про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Скасовано, як протиправний (незаконний), наказ Золотоніської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату Черкаської обласної ради №99-к/06 від 09 вересня 2019 року «Про звільнення ОСОБА_2 з посади заступника директора з виховної роботи».

Поновлено ОСОБА_2 на посаді заступника директора з виховної роботи комунального закладу «Золотоніська спеціальна школа» Черкаської обласної ради.

Стягнуто з комунального закладу «Золотоніська спеціальна школа» Черкаської обласної ради на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 200679,12 гривень.

Стягнуто з комунального закладу «Золотоніська спеціальна школа» Черкаської обласної ради на користь держави судовий збір у розмірі 1921,00 гривні.

Допущено рішення до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць та в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді заступника директора з виховної роботи комунального закладу «Золотоніська спеціальна школа» Черкаської обласної ради (а.с. 130-137).

18.11.2020 р. постановою Черкаського апеляційного суду вищевказане рішення суду змінено шляхом викладення змісту його мотивувальної частини у редакції цієї постанови апеляційного суду. У решті рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 29.07.2020 в цій справі залишено без змін.

Листом від 01.04.2021 р. № 01-16/83 директор комунального закладу «Золотоніська спеціальна школа Черкаської обласної ради» Сахно Т.М. зверталася до Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації з проханням внести зміни до плану асигнувань по субвенції на 2021 рік для виконання вищевказаного рішення суду: КЕКВ 2111 квітень 200679,12 грн., грудень - 200679,12 грн.; КЕКВ 2120 квітень 44149,41 грн., грудень -44149,41 грн. ( а.с. 4).

08.04.2021 р. за погодженням з начальником Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації були внесені зміни до плану асигнувань загального фонду бюджету на 2021 р. бюджетної установи комунального закладу «Золотоніська спеціальна школа Черкаської обласної ради» на суму 200679,12 грн. та 44149,41 грн., що стверджено копією довідки №60 від 08.04.2021 р., яка міститься в матеріалах справи (а.с.6).

16.04.2021 р. листом № 01-16/94 директор комунального закладу «Золотоніська спеціальна школа Черкаської обласної ради» Сахно Т.М. зверталася до Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації з проханням внести зміни до кошторисних призначень загального фонду на оплату штрафів та виконавчих витрат по КЕКВ 2800 89780,00 грн. (а.с.5).

Відповідно до довідки №73, затвердженої начальником Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації, були внесені зміни до кошторису на 2021 р. бюджетної установи КЗ «Золотоніська спеціальна школа Черкаської обласної ради» на суму 89780,00 грн. (а.с.7).

Згідно трансакції №201275046 від 27.04.2021 сплачено погашення заборгованості по з/п ОСОБА_2 зг. постанови ВП №62803693 по рішенню суду в сумі 161546,69 грн. (а.с.119)

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли службова особа є винною в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

У статті 237 КЗпП України визначено, що суд покладає на службову особу, винну в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу, обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи. Такий обов`язок покладається, якщо звільнення чи переведення відбулося з порушенням закону або якщо власник чи уповноважений ним орган затримав виконання рішення суду про поновлення на роботі.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих судам у пункті 33 постанови від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», при незаконному звільненні або переведенні на іншу роботу, невиконанні рішення про поновлення працівника на роботі, що мало місце після введення в дію пункту 8 частини першої статті 134 та нової редакції статті 237 КЗпП України (з 11 квітня 1992 року), настає повна матеріальна відповідальність винних у цьому службових осіб і обов`язок покрити шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи може бути покладено при допущенні ними в цих випадках будь-якого порушення закону, а не лише явного, як передбачалось раніше.

Згідно з пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 02 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», застосовуючи матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди на підставі пункту 8 частини першої статті 134 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що за цим законом покладається обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації у зв`язку з оплатою незаконно звільненому чи незаконно переведеному працівникові часу вимушеного прогулу або часу виконання нижче оплачуваної роботи, на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення чи переведення здійснено з порушенням закону або якими затримано виконання рішення суду про поновлення на роботі; відповідальність в цих випадках настає незалежно від форми вини.

У справі, яка переглядається, місцевий суд, частково задовольняючи позов, надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам, виходив із того, що службова особа, яка видала накази про звільнення працівників, які у подальшому визнано незаконними та скасовано в судовому порядку, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненим працівникам середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому, суд першої інстанції надав оцінку обставинам, встановленим судом під час вирішення справи № 695/3261/19, в якій встановлено факт незаконного звільнення ОСОБА_2 за наказом Золотоніської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату Черкаської обласної ради.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у справі, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Суб`єктивними межами є те, що у двох справах беруть участь одні й ті самі особи чи їх правонаступники, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини. Об`єктивні межі стосуються обставин, встановлених рішенням суду.

Преюдиційні обставини не потребують доказування, якщо одночасно виконуються такі умови: обставина встановлена судовим рішення; судове рішення набрало законної сили; у справі беруть участь ті самі особи, які брали участь у попередній справі, чи хоча б одна особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені у резолютивній частині рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/14 (провадження № 12-144гс18) зазначила, що преюдиційне значення у справі надається обставинам, установленим судовим рішенням, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиційне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиційні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.

З викладеного слідує, що факт незаконного звільнення працівника встановлений судом й свідчить про вину особи, яка уповноважена на звільнення працівників.

Таким чином, ОСОБА_1 , як посадова особа, яка видала наказ про звільнення працівника, який у подальшому було визнано незаконним та скасовано в судовому порядку, несе повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому, обов`язок з відшкодування шкоди, заподіяної підприємству у зв`язку з оплатою незаконно звільненому працівникові часу вимушеного прогулу покладається на винних службових осіб, за наказом або розпорядженням яких звільнення здійснено з порушенням закону. Відповідальність у цих випадках настає незалежно від форми вини.

Вказане спростовує посилання апеляційної скарги про недоведеність вини ОСОБА_1 у завданні матеріальної шкоди.

Апеляційний суд також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що вона не була учасником справи № 695/3261/19, відповідно висновок суду про те, що неправомірні дії саме ОСОБА_1 щодо звільнення ОСОБА_2 призвели до понесених позивачем витрат коштів є безпідставними, оскільки наказ про звільнення ОСОБА_2 з посади заступника директора з виховної роботи ради підписаний саме ОСОБА_4 як в.о. директора Золотоніської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату Черкаської обласної ради.

Посилання скаржника на те, що твердження суду щодо того, що згідно транзакції №201275046 від 27.04.2021 сплачено погашення заборгованості по з/п ОСОБА_2 зг. постанови ВП №62803693 по рішенню суду в сумі 161546,69 грн., зроблений без належних на те доказів, спростовується матеріалами справи ( а.с. 119).

Крім того, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що Управління освіти та науки Черкаської обласної державної адміністрації не є належним позивачем, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 136 КЗпП України стягнення з керівників підприємств, установ, організацій та їх заступників матеріальної шкоди в судовому порядку провадиться за позовом вищестоящого в порядку підлеглості органу.

Так, відповідно до Положення про Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації, Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації є структурним підрозділом Черкаської обласної державної адміністрації. Основними завданнями Управління є, зокрема, забезпечення ефективного та цільового використання відповідних бюджетних коштів. Також Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації здійснює управління бюджетними коштами у межах встановлених бюджетних повноважень та оцінку ефективності бюджетних програм, забезпечуючи ефективне, результативне і цільове використання бюджетних коштів, організацію та координацію роботи розпорядників бюджетних коштів нижчого рівня та одержувачів бюджетних коштів у бюджетному процесі. Відповідно до п. 13 Положення про Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації є юридичною особою публічного права, має самостійний баланс, реєстраційні рахунки в установах Державного казначейства, печатку із зображенням Державного Герба України, своїм найменуванням і власні штампи та бланки.

З матеріалів справи вбачається, що сплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення відбулась за рахунок коштів місцевого бюджету.

Розпорядником місцевого бюджету є Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації, а тому саме йому завдано шкоду. Отже Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації є належним позивачем у справі.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції зробив обґрунтовані висновки про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі доводам, не вбачає.

Керуючись ст.141, 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 вересня 2023 року у цивільній справі за позовом Управління освіти і науки Черкаської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди у порядку регресу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, викладених у статті 389 ЦПК України.

Судді