Справа № 417/210/20
У Х В А Л А

12.11.2024 року селище Покровське Дніпропетровської області

Покровський районний суд Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Чорної О.В., за участю секретаря судового засідання Тахтарової В.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Публічного акціонерного товариства банку «Укргазбанк» про відновлення втраченого судового провадження по справі № 417/210/20 за позовом АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив:

Заявник, Публічне акціонерне товариство банку «Укргазбанк» звернувся до суду з заявою про відновлення втраченого провадження по цивільній справі по справі № 417/210/20 за позовом АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, якою просив відновити резолютивну частину судового рішення від 18 березня 2020 року, ухваленого Марківським районним судом Луганської області у цій справі.

Свою заяву обґрунтовує необхідністю отримання виконавчих листів для примусового виконання судового рішення.

Ухвалою суду від 21.06.2024 року відкрите провадження у справі та справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.

Представник заявника, ОСОБА_3 надала до суду письмову заяву про розгляд заяви без її участі, просила задовольнити.

Враховуючи, що згідно інформації, наданої з ЄДДР, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 значаться зареєстрованими у АДРЕСА_1 , територія якого в теперішній час є тимчасово окупованою рф, суд відповідно до вимог ч. 10 ст. 187 ЦПК України здійснював виклики цих осіб через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.

Окрім того, ухвалою суду відкладений розгляд справи та надані запити до ДМС України, міністерства соціальної політики України, до органів рацс з метою встановлення місцезнаходження відповідачів станом на теперішній час.

На запит суду 20.09.2024 року надійшла відповідь від Міністерства соціальної політики України, що станом на 12.09.2024 року з 28.03.2024 року в ЄІБД ВПО міститься наступна інформація: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є внутрішньо переміщеними особами, адреса листування та фактичного проживання: АДРЕСА_2 .

На вказану адресу судом була надіслана повістка про виклик в судове засідання та копія заяви з додатками про відновлення судового провадження у справі № 417/210/20, яка повернулася з відміткою пошти «адресат відсутній».

В силу вимог закону, учасники справи повідомлені про дату, час та місце судового розгляду належним чином, до суду не з`явилися, про причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося у зв`язку з неявкою всіх учасників процесу.

Суд, ознайомившись із матеріалами справи, дійшов висновку про наявність підстав для відновлення втраченого судового провадження в частині ухваленого судового рішення по справі з огляду на наступне.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ в Україні введено воєнний стан.

Відповідно до частини сьомої статті 147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", враховуючи неможливість судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, Верховний суд розпорядженням від 06.03.2022 № 1/0/9-22 змінив територіальну підсудність судових справ Марківського районного суду Луганської області на Покровський районний суд Дніпропетровської області.

Судом встановлено, що судові справи Марківського районного суду Луганської області не передавалися Покровському районному суду Дніпропетровської області, отже цивільна справа №417/210/20 в Покровському районному суду Дніпропетровської області відсутня.

Відповідно до ст. 488 ЦПК України, відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Нормами статті 489 ЦПК України передбачено, що втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.

Відповідно до ст. 493 ЦПК України, при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги частину справи, яка зберіглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел. Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, учасників справи (їх представників), а в необхідних випадках осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення, та вчиняти інші процесуальні дії, передбачені цим Кодексом, з метою відновлення втраченого судового провадження.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 494 ЦПК України передбачено, що на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити. В ухвалі суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих до суду і досліджених у судовому засіданні, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з втраченого провадження.

Враховуючи категорію даної справи, суд на підставі п. 4 ч. 5 статті 12 ЦПК сприяє встановленню фактів та обставин, необхідних для відновлення втраченого судового провадження.

Також суд при вирішенні даної заяви враховує, що під час розгляду цієї категорії справ суд не збирає та не досліджує нові докази, не робить висновків щодо правильності тверджень суду, який розглядав справу, та про обґрунтованість вимог заявника по суті раніше пред`явленого позову за втраченим судовим провадженням, тобто не здійснює судовий розгляд в його класичному розумінні, а лише виконує функцію щодо технічного відтворення раніше існуючих матеріалів провадження.

Відповідно до ч.5 ст.4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Реєстру, в тому числі до інформації, визначеної статтею 7 цього Закону.

Частиною 3 ст.6 вказаного вище Закону встановлено, що суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

В Єдиному державному реєстрі судових рішень наявні:

- ухвала Марківського районного суду Луганської області від 26.02.2020 року про відкриття провадження у справі №417/210/20 за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором;

- заочне рішення Марківського районного суду Луганської області від 18.03.2020 року у справі №417/210/20 за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

При вирішенні питання щодо можливості відновлення втраченого судового провадження судом врахована наявність судових рішень у Єдиному державному реєстрі судових рішень.

У своїй заяві заявник зазначив, що не отримав виконавчих листів по вказаній цивільній справі, послався на те, що у період з 2020 по 2023 рік в Україні діяли спочатку ковідні обмеження, 24.02.2022 року розпочалася повномасштабна війна з рф, внаслідок чого було втрачено судове провадження, змінена підсудність Марківського районного суду Луганської області і банк не мав фізичної можливості звернутися до суду для отримання виконавчих листів.

Згідно ч.1 ст.431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною 1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий органі мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб-платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання.

Як вбачається з Реєстру судових рішень, заочне рішення Марківського районного суду Луганської області від 18.03.2020 року у справі №417/210/20 набрало законної сили 07.08.2020 року; суд вважає поважними причини пропуску строку для звернення до суду із заявою про відновлення судового провадження, враховуючи загальновідомі події, пов`язані із вторгненням рф на територію України, припиненням роботи Марківського районного суду Луганської області та відсутністю судового провадження в суді.

Отже, дослідивши отримані судом матеріали, проаналізувавши їх у сукупності, суд приходить до висновку про достатність зібраних судом матеріалів для відновлення втраченого судового провадження в частині відновлення судового рішення, яке міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.258-261,489-493 ЦПК України,

постановив:

Відновити втрачене судове провадження в цивільній справі № 417/210/20 за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в частині заочного рішення Марківського районного суду Луганської області від 18.03.2020 року у справі №417/210/20 за позовом ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

- з повним текстом рішення Марківського районного суду Луганської області від 18 березня 2020 року згідно тексту якого:

«Справа № 417/210/20

Провадження № 2/417/132/20

РІШЕННЯ (ЗАОЧНЕ)

Іменем україни

"18" березня 2020 р. смт Марківка Луганської області

Марківський районний суд Луганської області у складі: головуючого судді Шкирі В. М., за участю секретаря Грибєнік О. В., без виклику сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Марківка Луганської області в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом представника ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернувся до Марківського районного суду Луганської області із позовом про солідарне стягнення з відповідачів на користь ПАТ АБ «УКРГАЗБАНК» заборгованості за кредитним договором № 340/2012-Р від 12.09.2012 в сумі 99 509,26 грн.

В обгрунтування своїх вимог представник позивача зазначив, що між АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_1 (далі Відповідачеві-1) був укладений кредитний договір № 340/2012-Р від 12 вересня 2012 року, згідно якого позивач надав відповідачу споживчий кредит в сумі 143 360,00 гривень зі сплатою 16,8% річних, а за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором 21,8% річних. Цей кредит разом зі сплатою процентів ОСОБА_1 зобов`язувався повертати щомісячними платежами шляхом їх внесення згідно графіку погашення. Строк повернення кредитних коштів до 11 вересня 2032 року.

В якості забезпечення зобов`язань за зазначеним Кредитним договором, між Банком ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі Відповідач-2) було укладено договір поруки № 340/2012-Р/П від 12 вересня 2012 року, за умовами якого Відповідач-2 зобов`язався в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед Банком за виконання Відповідачем -1 зобов`язань по Кредитному Договору.

Банк виконав свої договірні зобов`язанняза Кредитним договором, надавши Відповідачу-1 кредитні кошти, а той в свою чергу не виконав належним чином свої зобов`язання та не повернув кредитні кошти у визначений Договором строк.

В результаті невжиття заходів Позичальником щодо погашення заборгованості перед Банком, існує заборгованість за Договором, яка станом на 03 січня 2020 року складає 99 509,26 грн., а саме:

- заборгованість за кредитом 174 928,33 грн.;

Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Відповідно до ст. 274 ч. 1 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа.

Ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 26 лютого 2020 року було призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачам було надано строк для подання відзиву на позовну заяву - п`ґятнадцять днів. Відзив на позовну заяву відповідачами не подано. Отже, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного судового провадження.

В судове засідання представник позивача- адвокат Мартинюк Є.В, не з`явився, у своїй позовній заяві представник позивача просив про розгляд справи без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.5).

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи повідомлені відповідно до ст. 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якою передбачено повідомлення учасників справи про дату судового засідання через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, у встановлений судом строк до суду не з`явилися, причину неявки суду не повідомили, відзив на позовну заяву не надали, зустрічні позови до суду не пред`являли.

Згідно ч. 5 ст. 259 та ч. 1 ст. 281 ЦПК України, не виходячи до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання, постановлено ухвалу про заочний розгляд справи.

Отже, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280, 281 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Судом встановлено наступні обставини справи та визначено відповідно до цього правовідносини, що виникли між сторонами.

12.09.2012 між АБ «УКРГАЗБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 340/2012-Р , відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати Відповідачеві-1 грошові кошти, а він в свою чергу зобов`язався повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом, на умовах та в строки, передбачені Кредитним договором.

Згідно п.1.1, 1.2 Кредитного договору, Банк надає Позичальнику кредиту в сумі 143 360,00 грн. на придбання житлової нерухомості - двокімнатної квартири.

Згідно п.1.4.1,1.4.2 Кредитного договору, процентна скавка за користування кредитом складає 16,8% річних, а за користування кредитними коштами, що не повернуті у терміни, передбачені договором (прострочена заборгованість) - 21,8% річних.

Згідно з п.1.3.1 Договору, строк повернення кредитних коштів, до 11 вересня 2032 року.

Сторони передбачили в п 3.1 кредитного договору, що повернення суми кредиту здійснюється щомісячно з 01 -ого по 10-е число кожного місяця починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі не менше 1/240 від суми отриманого кредиту, що становить 598,00 грн, останній платіж - 438,00грн не пізніше 11.09.2032

Крім того п.3.4 кредитного договору передбачено, що у разі ненадходження платежів від позичальника у строки встановлені договором , суми не погашених у строк платежів визнаються простроченими та наступного банківського дня переносяться на рахунки простроченої заборгованості.

При отриманні від позичальника на рахунок кредиту коштів встановлено такий порядок погашення заборгованості за договором (п 3.3 Договору):

1. прострочені комісії ( якщо буде мати місце прострочення);

2. прострочені проценти ( якщо буде мати місце прострочення);

3. прострочена сума за кредитом ( якщо буде мати місце прострочення);

4. строкові комісії ( якщо буде мати місце );

5. строкові проценти;

6. строкова заборгованість за кредитом

В якості забезпечення зобов`язань за зазначеним Кредитним договором, між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 340/2012-Р/П від 12 вересня 2012 року, за умовами якого Відповідач-2 зобов`язався в повному обсязі нести солідарну відповідальність перед Банком за виконання Відповідачем -1 зобов`язань по Кредитному Договору.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № 340/2012-Р від 12.09.2012 борг станом на 03.01.2020 становить 99 509,26 грн., що складається із поточної заборгованості в розмірі 91 334,00 грн. та простроченої заборгованості в розмірі 8 175,26 грн. (а.с.6).

За таких обставин між позивачем та відповідачами виникли зобовязальні цивільно - правові правовідносини у сфері споживчого кредитування, що забезпечені порукою.

Вирішуючи спір, що виник між сторонами суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовується положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позивач свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, про що зазначив у своєму позові.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.. 11 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.. 527 ЦК України, боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а згідно до ст.. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦКУ країни договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

В даній справі позивач свої зобов`язання виконав у повному обсязі та надав Відповідачу-1 кредит а придбання житлової нерухомості в сумі 143 360,00 гривень про що свідчить виписка з особового рахунку а.с.7-13).

Згідно виписок банку Відповідач виконував свої обов`язки зі сплати тіла кредиту, останній платіж, що зарахований на погашення кредиту Відповідача 1 значиться 01.07.2014 в сумі 598,00 грн (за червень 2014, як те передбачено п.3.1 кредитного договору).

В подальшому 29.10.2014 банк виніс на прострочку своєчасно не сплачену заборгованість 1 789,63 грн, згодом загальна сума винесена на прострочення склала - 38865,63 грн (а.с.7 зворотній бік, 10).

З 01.04.2019 по 27.12.2019 Відповідач 1 поновив сплати та сплатив банку - 49000,00 гривень із них : 18309,63 грн зараховано в рахунок прцентів за користування кредитом, а 30690,37 грн в рахунок простроченої заборгованості за тілом кредиту, що відповідає п.3.3 Кредитного договору

Отже, станом на 03.01.2020 залишок несплаченої простроченої заборгованості складає 8175,26 грн, а поточної - 91334,00 грн, а всього заборгованості за тілом кредиту- 99 509,26 грн.

Отже, вимоги в частині стягнення заборгованості з Відповідача 1 за кредитним договором № 340/2012-Р від 12.09.2012 є обгрунтованими та такими що підлягають задоволенню.

Щодо солідарного стягнення заборгованості з Відповідачів суд виходить з наступного.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальником 12.09.2012 між ПАТ АБ «Укргазбанк», ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (далі поручитель) укладено договір поруки № 340/2012-Р/П згідно якого поручитель зобов`язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за невиконання усіх зобов`язань позичальником за кредитним договором, зокрема за повернення кредиту у розмірі 143 360,00 грн., та сплати процентів за користування кредитом та інших платежів зазначених у договорі (а.с.20-21).

Частиною першою статті 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Пунктами 1.1 та 1.2 договору поруки передбачено, що поручитель поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору та несе солідарну відповідальність за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору.

Згідно з пунктом 5.2. договору поруки порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк виконання не зазначений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення цього Договору.

Отже сторони під час укладення зазначеного договору поруки встановили строк припинення поруки, який становить три роки з дня настання строку виконання зобов`язання.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України (в редакції на момент укладення договору) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Якщо строк основного зобов`язання невстановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

В частині першій статті 251 ЦК України зазначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Оскільки право кредитора і обов`язок поручителя по закінченню договору поруки припиняються, тому жодних дій щодо реалізації права в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року за № 1411/3467/12, постанові від 27 березня 2019 року за № 200/15135/14-ц, постанові від 03 липня 2019 року за № 1519/2-3165/11.

Умови укладеного між сторонами договору поруки про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років з дня настання строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором не пред`явить вимоги до поручителя свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом строку, встановленого договором поруки не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, сторони встановили не лише строк дії кредитного договору і договору поруки, який становить три роки від дня настання виконання зобов`язання, а й строки виконання боржником й поручителем окремих зобов`язань (внесення щомісячних ануїтетних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження№ 14-145цс18), строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.

Позивач звернувся до суду 05.02.2020

Як зазначалося вище, умовами кредитного договору № 340/2012-Р від 12.09.2012 п.3.1 передбачено, що повернення суми кредиту здійснюється щомісячно з 01 -ого по 10-е число кожного місяця починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі не менше 1/240 від суми отриманого кредиту, що становить 598,00 грн, останній платіж - 438,00грн не пізніше 11.09.2032

Судом встановлено, що згідно виписок банку Відповідач виконував свої обов`язки зі сплати тіла кредиту, останній платіж, що зарахований на погашення кредиту Відповідача 1 значиться 01.07.2014 в сумі 598,00 грн (за червень 2014, як те передбачено п.3.1 кредитного договору).

В подальшому 29.10.2014 банк виніс на прострочку своєчасно не сплачену заборгованість 1 789,63 грн, згодом загальна сума винесена на прострочення склала - 38865,63 грн (а.с.7 зворотній бік, 10).

З 01.04.2019 по 27.12.2019 Відповідач 1 поновив сплати та сплатив банку - 49000,00 гривень із них : 18309,63 грн зараховано в рахунок прцентів за користування кредитом, а 30690,37 грн в рахунок простроченої заборгованості за тілом кредиту, що відповідає п.3.3 Кредитного договору

Отже, станом на 03.01.2020 залишок несплаченої простроченої заборгованості складає 8175,26 грн (платежі за повні 13 місяців), а поточної - 91334,00 грн, а всього заборгованості за тілом кредиту- 99 509,26 грн.

Згідно штампу на конверті представник позивача звернувся до суду 05.02.2020 (а.с.33), строк позовної давності за договором поруки в даному випадку не порушено.

Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні про належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, як розподілити між сторонами судові витрати.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, при цьому при стягненню заборгованості в солідарному порядку судові витрати розподіляються в рівних долях.

При поданні позову позивачем платіжним дорученням був сплачений судовий збір у сумі 3 029,64 гривень, а тому він підлягає стягненню з відповідачів в рівних частинах на користь позивача по 1051,00 грн. з кожного.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.259,526,530,536,553,554,610-612,1054 ЦК України, ст.ст.10,12,13,76,141,247,258,263-265,268,273,274-280-284,354,355 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов представника позивача ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором - задовільнити .

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» (місцезнаходження: 03087, м. Київ, вул. Єреванська,1, ) заборгованість за тілом кредиту станом на 03.01.2020 за кредитним договором № 340/2012-Р від 12 вересня 2012 року в сумі 99509 (девяносто дев`ять тисяч п`ятсот дев`ять) гривень 26 копійок

Стягнути з ОСОБА_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» судовий збір в сумі 1051 (одну тисячу п`ятдесят одну) гривню 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА АКЦІОНЕРНИЙ БАНК «УКРГАЗБАНК» судовий збір в сумі 1051 (одну тисячу п`ятдесят одну) гривню 00 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення суду може також бути поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів до Луганського апеляційного суду через Марківський районний суд Луганської області.

Суддя В. М. Шкиря».

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена учасниками справи шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.В. Чорна