Справа № 148/190/22
Провадження №2/148/19/24
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 лютого 2024 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Ковганича С.В., при секретарі Мрочко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тульчині за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим представником ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та встановлення порядку користування житловим будинком в натурі,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та встановлення порядку користування житловим будинком в натурі, мотивуючи позовні вимоги тим, що сторони перебували у шлюбі з 30.12.2003 до 26.05.2021. У період шлюбу ними було нажито спільне майно, а саме житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Оскільки будинок був куплений в період шлюбу, то він належить подружжю на праві спільної сумісної власності, де частки співвласників є рівними. Після розлучення сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна та відповідач чинить перешкоди в користуванні 1/2 частини житлового будинку позивача шляхом фізичного блокування доступу до будинку та речей позивача.

Через дані обставини позивач змушений звернутися до суду з даним позовом. Просить здійснити поділ майна, що є об`єктомправа спільної сумісної власності подружжя. Визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 97,4 кв.м. Встаносити порядок користування житловим приміщенням в натурі між співвласниками, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 97,4 кв.м. Судові витрати стягнути з відповідача.

В судове засідання позивач не з`явився, від його представника надійшла заява, згідно якої він просить розглянути справу без участі позивача та його представника. При постановленні рішення позовну вимогу щодо визнання за позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку задовольнити. Позовну вимогу щодо встановлення порядку користування житловим приміщенням в натурі вирішити відповідно до результатів проведеної судової будівельно-технічної експертизи.

Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяву, згідно якої просять розгляд справи слухати у їх відсутність. Позовні вимоги визнають частково, а саме право відповідача на 1/3 частину купленого житлового будинку, оскільки ремонт будинку позивач проводила уже після того, як їхня сім`я розпалась і нею на ремонт будинку було витрачено 60572,55 грн її особистих коштів, оскільки сім`я розпалась ще у вересні 2020 року. В задоволенні позову про поділ майна - будинку та встановлення порядку користування просять відмовити, оскільки до проведеної будівельно-технічної експертизи поділити даний будинок чи встановити порядок користування - неможливо. В матеріалах справи наявний відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач просить в задоволенні позову відмовити та вказала, що позовні вимоги визнає частково, пояснивши, що нею проводився ремонт після того, як їх сім`я розпалась і за особисті з їхньою дочкою кошти, а тому вона вважає, що позивач має право на 1/3 частину житлового будинку, а не 1/2 частину.

Відповідно до ст.223, ч.2 ст.247 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутность учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 30.12.2003 до 29.06.2021, про що свідчить копія рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 26.05.2021 у справі №148/1983/20, яке набрало законної сили 29.06.2021 (а.с.10).

В період шлюбу сторонами був придбаний житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , який 04.12.2009 був зареєстрований на відповідача, про що свідчить договір купівлі-продажу будинку від 19.02.2009 серія ВМС №387505, посвідченого державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори, витяг з Державного реєстру правочинів від 19.02.2009 №7034801 та витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.12.2009 №24676909, які містяться в технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовлений 05.04.2016 на ім`я ОСОБА_3 , який було оглянуто в судовому засіданні.

Оскільки сторони не досягли домовленості про добровільний поділ даного житлового будинку, позивач звернувся з відповідним позовом до суду.

Враховуючи, що спірне майно придбано подружжям під час шлюбу, тому до даних правовідносин необхідно застосовувати норми Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України.

У відповідності до п.22, 23 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Частиною 3 ст. 368 ЦК України визначено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 372 ЦК України майно що є в спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є в спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Главою 8 Сімейного кодексу України (надалі СК України) регулюється право спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч.1 ст.61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно із ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Тобто, статтею 60 СК України встановлено презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 05.04.2018 у справі № 404/1515/16-ц та від 11.11.2019 у справі № 339/116/16-ц.

Враховуючи, що сторони не заперечують належність спірного майна до об`єктів спільної сумісної власності, тому даний факт в силу ч.1 ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відтак, в судовому засіданні знайшло своє підтвердження, що майно є об`єктом права спільної сумісної власності і підлягає поділу.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вирішуючи питання про розмір часток сторін в майні, суд виходить з того, що інше не визначено домовленістю між сторонами, а тому вважає їх рівними.

Відтак, позовна вимога позивача щодо визнання за ним права власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є обгрунтованою та підлягає задоволенню.

Щодо позовної вимоги позивача про встановлення порядку користування житловим будинком в натурі, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно доч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Зазначена норма регулює саме порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності.

Встановлення співвласниками порядку користування житловим будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.

У постанові Верховного Суду України від 17.02.2016 у справі № 6-1500цс15 зроблено висновок, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються поділу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 08.09.2021 у справі № 761/44705/19, від 15.09.2021 у справі № 719/637/20.

Слід зазначити, що у врегулюванні відносин щодо порядку користування житловим будинком первинне значення має домовленість учасників цих правовідносин. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном, такий порядок користування може встановити суд.

В свою чергу, звернувшись до суду з вимогою щодо встановлення порядку користування житловим будинком в натурі представник позивача, а в ході розгляду справи і сам позивач не надали суду жодного належного і допустимого доказу на підтвердження варіантів встановлення порядку користування житловим будинком та господарськими спорудами.

За заявою представника позивача - адвоката Конякіна М.С. по справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза, за наслідками якої, по чотирьох питаннях, які пропонувалися, судовий експерт надав наступні висновки:

- 1, 2, 4 На підставі проведеного дослідження, з урахуванням наданих матеріалів встановлено, що станом на час проведення дослідження виділити частку або виконати поділ згідно зазначених часток житлового будинку з надвірними господарськими будівлями та спорудами, за адресою: АДРЕСА_1 , у відповідності вимог нормативно-правових документів, неможливо.

- 3. Різниця (арифметична різниця) між ринковою вартістю житлового будинку АДРЕСА_1 з урахуванням виконаних ремонтних робіт у приміщеннях 1-2 площею 12,1 кв.м та 1-3 площею 9,8 кв.м (позначення приміщень згідно технічного паспорту), здійснених після 26.05.2021 (дата розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ) та ринковою вартістю цього ж житлового будинку без урахування такого ремонту, станом на час проведення дослідження становить 12982 грн.

При проведенні даної експертизи судовим експертом по першому, другому та четвертому питаннях було встановлено, що оскільки в складі житлового будинку АДРЕСА_1 наявні самочинно збудовані приміщення, то виділити частку або виконати поділ згідно зазначених часток у відповідності до вимог нормативно-правових актів станом на час проведення дослідження неможливо.

Також встановлено, що виконано самочинне перепланування в приміщенні 1-4 і загальна площа будинку без урахування самочинно збудованих приміщень (в прибудові літ. «А1» приміщення 1-7, 1-8, 1-9 та 1-10) становить 58,2 м2, що не відповідає площі будинку станом на дату укладання договору купівлі - продажу будинку, а саме - 67,8 кв.м, тому виділити частку або виконати поділ житлового будинку відповідно до зазначених часток без урахування самочинно збудованих, перепланованих приміщень станом на час проведення також дослідження неможливо.

Належних доказів, які б свідчили, яким чином сторони використовували наявні в будинку приміщення, в якій із кімнат проживала дитина відповідача, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, беручи до уваги, що в складі житлового будинку АДРЕСА_1 наявні самочинно збудовані та переобладнані приміщення, можливих варіантів встановлення порядку користування житловим будинком та господарськими спорудами ні представником позивача, ні позивачем суду не запропоновано, як не запропоновано даного варіанту і відповідачем, яка лише заперечувала проти задоволення даної позовної вимоги, проведена судова будівельно-технічна експертиза не дала необхідних для цього результатів, суд позбавлений можливості встановити порядок користування житловим будинком. Відтак в задоволенні даної позовної вимоги слід відмовити.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог представника позивача в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх часткового задоволення.

Враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, тому з врахуванням вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сума судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме, 992,40 грн (а.с.1).

На підставі викладеного, керуючись ст.47 Конституції України, ст. 60, 61, 69, 70 СК України, ст.319, 321, 358, 368, 372 ЦК України, ст. 4, 13, 19, 76-82, 141, ст. 223, ч. 2 ст. 247, ст. 263- 265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 , поданим представником ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та встановлення порядку користування житловим будинком в натурі задовольнити частково.

Здійснити поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності колишнього подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 97,4 кв.м.

В задоволенні позовних вимог щодо встановлення порядку користування житловим будинком в натурі відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий 13.11.1998 Тульчинським РВ УМВС України в Вінницькій області, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий 25.06.2006 Тульчинським РВ УМВС України в Вінницькій області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , адреса для листування: АДРЕСА_4 , судові витрати з оплати судового збору в сумі 992,40 грн (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: