Єдиний унікальний номер судової справи 462/6807/24
Номер провадження 2/462/1903/24
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2024 року Залізничний районний суд м. Львова у складі головуючого судді Галайко Н. М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

І. Короткий виклад обставин справи та правова позиція позивача.

Уповноважений представник позивача ПАТ «СК «ВУСО» Діордієв Р. С., 27.08.2024 року (вх. № 19702) звернувся у Залізничний районний суд м. Львова з позовною заявою до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, у якій просить суд:

- стягнути з відповідача на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування у розмірі 182 977 грн. 19 коп.

- стягнути з відповідача на користь позивача витрати на оплату судового збору у розмірі 3 028 грн. 00 коп. (а.с. 1-6).

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ПАТ «СК «ВУСО» і ОСОБА_1 було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 215242998 від 19.06.2023 року. Згідно умов даного договору страховик прийняв під страховий захист цивільно-правову відповідальність водія транспортного засобу «Skoda Superb», державний номерний знак НОМЕР_1 . Так, 25.02.2024 року у м. Львові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів, а саме: «Renault Scenic», державний номерний знак НОМЕР_2 , «Ford Transit», державний номерний знак НОМЕР_3 та «Skoda Superb» державний номерний знак НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1 , у результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Позивач зазначає, що у даному випадку вина ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди є беззаперечною, між його протиправними діями та завданою шкодою існує причинно-наслідковий зв`язок, оскільки постановою Франківського районного суду м. Львова від 22.05.2024 року у справі № 465/1836/24, останнього було визнано винним у вчинені адміністративних правопорушень за ст. 124, ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП). Надалі постановою Львівського апеляційного суду від 19.06.2024 року у справі № 465/1836/24 постанову Франківського районного суду м. Львова від 22.05.2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП постановлено залишити без змін.

Так, до ПАТ «СК «ВУСО» звернувся потерпілий ОСОБА_2 , власник транспортного засобу «Renault Scenic», державний номерний знак НОМЕР_5 , із заявою про виплату страхового відшкодування від 25.02.2024 року. Відповідно до ремонтної калькуляції та відповідного розрахунку, суми страхового відшкодування, вартість матеріального збитку завданого власникові транспортного засобу у результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді складає 24 977 грн. 19 коп., відтак ПАТ «СК «ВУСО» здійснив виплату страхового відшкодування у межах ліміту, що підтверджується страхового акту та платіжною інструкцією.

У подальшому, до ПАТ «СК «ВУСО» із заявою про виплату страхового відшкодування від 10.04.2024 року звернулась потерпіла сторона ПАТ «Страхова компанія «УСГ», в якої відповідно до договору добровільного страхування транспортних засобів № 28-1301-00329/00007 від 22.11.2023 року, застрахований транспортний засіб «Ford Transit», державний номерний знак НОМЕР_6 . Так, відповідно до звіту вартість відновлювального ремонту завданого власникові вказаного транспортного засобу у результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді, складає 346 663 грн. 90 коп. Отож на підставі заяви про страхове відшкодування від 10.04.2024 року, ПАТ «СК «ВУСО» здійснило виплату страхового відшкодування в межах ліміту у розмірі 158 000 грн. 00 коп., що підтверджується страховим актом та платіжною інструкцією.

З огляду на вказане, загальний розмір страхового відшкодування складає 182 977 грн. 19 коп., тобто 24 977 грн. 19 коп. та 158 000 грн. 00 коп. відповідно.

Зважаючи на те, що після виплати страхового відшкодування, у позивача виникло право вимоги до відповідача на відшкодування завданої шкоди у розмірі 182 977 грн. 19 коп., відтак просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

ІІ. Рух справи в суді.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.08.2024 року для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю Галайко Н. М. (а.с. 103).

Судом у порядку ч. 6 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) 27.08.2024 року направлявся запит щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача у справі (а.с. 104).

Відповідь на вказаний запит надійшла до суду 20.09.2024 року (а.с. 106).

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 24.09.2024 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні). Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву (а.с. 107-108).

Враховуючи, що за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області, які отримані судом 20.09.2024 року відповідач у справі, який був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , однак знятий з реєстрації 09.12.2022 року (по заяві особи), 24.09.2024 року задля забезпечення обізнаності відповідача про дане судове провадження (оскільки матеріали справи не містять достовірних відомостей щодо актуальної адреси реєстрації/проживання відповідача у справі) суд, вживаючи всіх залежних від нього заходів здійснив додаткове повідомлення відповідача шляхом розміщення оголошення на офіційному вебпорталі судової влади України.

Окрім цього, 24.09.2024 року задля забезпечення обізнаності відповідача про дане судове провадження суд, вживаючи всіх залежних від нього заходів здійснив додаткове повідомлення відповідача шляхом телефонограми суду.

ІІІ. Щодо правової позиції відповідача.

У вказаний строк відповідач не надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до вимог ст. 178 ЦПК України, без поважних причин.

Так, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Будь-яких заяв від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд позбавлений можливості встановити її правову позицію щодо предмета спору.

Суд звертає увагу на позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладену у постанові № 755/4829/23, провадження № 61-73 св 24 від 13.05.2024 року, згідно якої вказано, що: «суд зробив правильний висновок, що відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується відповідними поштовими відправленнями, які повернулися до суду з відмітками «за закінченням терміну зберігання» та «адресат відсутній за вказаною адресою», що є належним повідомленням учасника справи. Днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду (п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України)».

Окремо суд зазначає, що згідно ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - разом з копіями відповідних документів, надсилається до електронного кабінету відповідного учасника справи, а в разі його відсутності - разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення або кур`єром за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Згідно п. 5 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 265 від 07.02.2022 року, громадянин України, який проживає на території України, а також іноземець чи особа без громадянства, які на законних підставах постійно або тимчасово проживають на території України, зобов`язані протягом 30 календарних днів після зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання та прибуття до нового місця проживання (перебування) задекларувати/зареєструвати його.

За змістом п. 4 вказаного Порядку особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.

Судова кореспонденція є офіційною, тому повинна надсилатися саме за адресою зареєстрованого місця проживання або, як виняток, на адресу, зазначену самим учасником справи адресатом.

Суд направляв на зареєстровану адресу відповідача копію ухвали про відкриття провадження у справі. Таким чином, суд виконав покладений на нього обов`язок інформувати учасників справи про її розгляд.

Відповідач кореспонденцію суду не отримав, а лист повернувся до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».

Оцінюючи можливість розгляду справи за таких обставин, суд виходить з того, що відповідно до ст. 55 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (далі Конвенція) держава має позитивні зобов`язання перед людиною забезпечувати розгляд справи у розумний строк. Особа, яка звертається до суду, має законні очікування, що справу буде розглянуто. Поведінка відповідача не може стати на заваді обов`язку суду розглянути справу.

Однак з гарантій ст. 6 Конвенції випливає як право позивача на розгляд справи у розумний строк, так і право відповідача знати про судове провадження проти нього.

Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. У свою чергу особа, яка зареєструвала своє місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п. 108, 109 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009 року.

Отже для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи.

Відповідно до ч. 9 ст. 130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою.

Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення повістки-повідомлення з причин відсутності за вказаною адресою. У тому числі законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на єдину відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена.

Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що гарантії ст. 6 Конвенції щодо відповідача дотримано і справу може бути розглянуто по суті.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Так, суд вважає необхідним зазначити, що згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Частиною 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Разом з цим, згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні), дослідивши письмові докази наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Суд зазначає, що згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

ІV. Встановлені судом фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що: «25.02.2024 року о 21:20 год. у м. Львові по вул. Степана Бандери, 49, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Skoda Super В д.н.з. НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився за допомогою приладу Alcotest Drager № ARHK0051, проба позитивна, 2, 10, номер тесту 1924. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП).

Окрім цього, 25.02.2024 року о 21 год. 20 хв. у м. Львові по вул. Степана Бандери, 47 водій автомобіля Skoda Super В д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_1 під час об`їзду автомобіля Ford Transit Custom д.н.з. НОМЕР_6 , не дотримався безпечного бокового інтервалу, що призвело до зіткнення, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальні збитки, травмованих не має. Своїми діями ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП».

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 22.05.2024 року у справі № 465/1836/24, яка набрала законної сили 19.06.2024 року (а.с. 92-95, https://reestr.court.gov.ua/Review/119215776) ухвалено ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього стягнення, з врахуванням ч. 2 ст. 36 КУпАП, в межах санкції, встановленої за більш серйозне правопорушення з числа вчинених, за ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в дохід держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, із позбавленням права керування всіма видами транспортних засобів строком на один рік.

Постановою Львівського апеляційного суду від 19.06.2024 року у справі № 465/1836/24 ухвалено постанову Франківського районного суду м. Львова від 22.05.2024 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін, а його апеляційну скаргу без задоволення (а.с. 96-101, https://reestr.court.gov.ua/Review/119944407).

Так, позивач звертається до суду із правом зворотної вимоги до відповідача, як до водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду у стані алкогольного сп`яніння.

За змістом відповіді Національної поліції України (ідентифікатор картки: 546858) вбачається, що 25.02.2024 року о 21 год. 20 хв. у м. Львові по вул. Степана Бандери, 47 трапилася дорожньо-транспортна пригода за участі транспортного засобу:

-«Skoda Superb», державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 , власником вказано ОСОБА_3 , страхова компанія ПАТ «СК «ВУСО»;

-«Ford Transit», державний номерний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 , назва підприємства власника транспортного засобу ТОВ «Манн+Хуммель ФТ Україна», страхова компанія ПАТ «СК «УСГ»;

-«Renault Scenic», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , власником вказано ОСОБА_2 , страхова компанія ПАТ «СК «ПЗУ Україна».

Копією полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 215242998 стверджується, що між ПАТ «СК «ВУСО» ТА ОСОБА_1 укладено електронний договір обов`язкового страхування щодо транспортного засобу «Skoda Superb», державний номерний знак НОМЕР_4 . Строк дії вказаного договору з 20.06.2023 року по 19.06.224 року (а.с. 85).

Як вбачається із заяви про виплату страхового відшкодування від 25.02.2024 року, до ПАТ «СК «ВУСО» звернулась потерпіла сторона у дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_2 , власник транспортного засобу «Renault Scenic», державний номерний знак НОМЕР_5 , про відшкодування збитків, заподіяних внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого полісом СК «ВУСО» транспортного засобу (а.с. 12-13, 14).

Матеріали справи містять акт огляду вказаного колісного транспортного засобу (а.с. 30-31), а також ремонтну калькуляцію № 2349844 від 29.02.2024 року, аркуші перевірки даних та розрахунку суми страхового відшкодування, так, вартість матеріального збитку завданого власникові транспортного «Renault Scenic», державний номерний знак НОМЕР_5 у результаті його пошкодження при дорожньо-транспортної пригоди склала 24 977 грн. 19 коп. (а.с. 32, 33, 34, 35, 36, 37).

За змістом страхового акту № 2349844-1 від 06.03.2024 року, на підставі наявних документів прийнято рішення про виплату суми страхового відшкодування у сумі 24 977 грн. 19 коп. (а.с. 38).

Копією платіжної інструкції № 14413 від 06.03.2024 року підтверджується, що ПАТ «СК «ВУСО» перерахувало ОСОБА_2 24 977 грн. 19 коп. (призначення платежу: «страхове відшкодування згідно страхового акта № 2349844-1 від 06.03.2024 року та договору № 215242998 від 19.06.2023 р., страхувальник ОСОБА_1 , заява від 27.02.2024 року») (а.с. 39).

Також, із долученої позивачем заяви на виплату (страхового) відшкодування № 51013 від 10.04.2024 року, вбачається, що ПАТ «СК «УСГ», в якої відповідно до договору добровільного страхування транспортних засобів № 28-1301-00329/00007 від 22.11.2023 року застрахований транспортний засіб «Ford Transit», державний номерний знак НОМЕР_6 , звернулося до позивача з вимогою про відшкодування суми у розмірі 343 945 грн. 90 коп. на підставі звіту № 158420 від 30.03.2024 року (а.с. 40, 67).

Також матеріали справи містять копію заяви про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування від 06.03.2024 року, заяву про страхове відшкодування від 05.04.2024 року, копію договору добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті № 28-1301-00329/00007 від 22.11.2023 року між ПАТ «СК «УСГ» та ТОВ «Манн+Хуммель ФТ Україна», договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно-правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті (частина 2), додаткову угоду до вказаного договору, додатковий договір про розмір страхового відшкодування від 05.04.2024 року, акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість), додаток до акту огляду, звіт № 158420 про оцінку колісного транспортного засобу від 30.03.2024 року (згідно якого вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Ford Transit», державний номерний знак НОМЕР_6 складає 346 663 грн. 90 коп.), висновок про вартість майна (а.с. 42-43, 44, 45-46, 47-56, 57, 58-59, 64-65, 66, 67, 68-79).

Так, ПАТ «СК «ВУСО» здійснило виплату страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності за договором № 215242998 від 19.06.2023 року у розмірі 158 000 грн. 00 коп., що підтверджується страховим актом № 2358761-1 від 01.05.2024 року (а.с. 83) та платіжною інструкцією № 27089 від 01.05.2024 року, якою підтверджується, що ПАТ «СК «ВУСО» перерахувало ПАТ «СК «УСГ» 158 000 грн. 00 коп. (призначення платежу: «страхове відшкодування згідно страхового акта № 2358761-1 від 01.05.2024 року та договору № 215242998 від 19.06.2023 року, страхувальник ОСОБА_1 , заява від 10.04.2024 р., відшкодування згідно страхового акта ОСКА-590») (а.с. 84).

V. Застосоване судом законодавство.

Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до положень ст. 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Спеціальним законом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, є Закон України від 01.07.2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно з ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Частиною 1 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов`язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини (ст. 1188 ЦК України).

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про страхування» страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є обов`язковим.

За змістом ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов`язана у тому числі з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Відповідно до п.п. «а» п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду: якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Статтею 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою особою, у формі, що визначається страховиком.

Окрім цього, згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом № 1961-IV у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20).

Окремо суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц).

Європейський суд з прав людини у рішенні від 23.08.2016 року у справі «Дж. К. та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри».

Вказані тези викладено та застосовано, зокрема, у постанові Верховного Суду від 21.09.2022 року у справі № 275/732/17 (провадження № 61-15117св21).

Керуючись принципом «балансу вірогідностей», у суду відсутні сумніви в тому, що власником транспортного засобу «Skoda Superb», державний номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_3 .

Окрім цього, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц зроблено правовий висновок про те, що згідно з ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

У рішеннях Європейського суду з справ людини неодноразово робились висновки про те, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення. Це зобов`язання не можна розуміти як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, і питання дотримання цього зобов`язання має вирішуватись виключно з огляду на обставини справи (рішення від 09.12.1994 року у справах «Руіз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), п. 29, та «Гарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26). Ці принципи застосовувалися в низці справ проти України (рішення від 15.11.2007 року у справі «Бендерський проти України» (Benderskiy v. Ukraine), заява № 22750/02, п. 42-47; від 18.07.2006 року у справі «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява № 63566/00, п. 25; від 07.10.2010 року у справі «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine), заява № 5231/04, п. 18, 19).

VІ. Мотиви прийняття рішення та висновки суду.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені.

Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу у межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом у їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку, що стороною позивача доведено факт завдання шкоди саме з вини відповідача, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, а відповідачем згідно вимог ст. 12, 81 ЦПК України цей факт не спростовано.

З огляду на такі обставини, враховуючи, що вина відповідача у спричинені дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою Франківського районного суду м. Львова від 22.05.2024 року у справі № 465/1836/24 (яка постановою Львівського апеляційного суду від 19.06.2024 року у справі № 465/1836/24 залишена без змін), а позивач виконав покладені на нього обов`язки, передбачені договором страхування, та оплатив спричинені дорожньо-транспортною пригодою збитки у порядку виплати страхового відшкодування, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

VІІ. Судові витрати по справі.

Згідно з п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

7.1. Щодо судового збору.

За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно платіжної інструкції № 47758 від 14.08.2024 року (а.с. 7) позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 028 грн. 00 коп.

З огляду на те, що заявлені позовні вимоги задоволено повністю, то на підставі ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений таким судовий збір у розмірі 3 028 грн. 00 коп.

На підставі наведеного та керуючись ст. 12, 13, 81, 141, 258-259, 264-265, 274, 279 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позовну заяву Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» 182 977 (сто вісімдесят дві тисячі дев`ятсот сімдесят сім) грн. 19 коп. відшкодування шкоди завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» 3 028 (три тисячі двадцять вісім) грн. 00 коп. судового збору.

Порядок оскарження рішення суду та набрання ним законної сили.

Рішення суду може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п. 1 ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Відомості щодо учасників справи:

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ВУСО» (, юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Казимира Малевича, 31, адреса для листування: 03039, м. Київ, вул. Голосіївська, 17);

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_7 , остання відома адреса: АДРЕСА_1 ).

Текст судового рішення складено 11.11.2024 року.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: Н. М. Галайко