МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ_________ ___
Пр. №2/521/1115/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 червня 2023 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Сегеди О.М.

при секретарі Трояненко А.Ю.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі клопотання представника позивачів про залишення без руху заперечень по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісагіс» про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав за споживчим кредитом,

встановив:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі ПАТ «Дельта Банк» в особі ФГВФО), Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісагіс» (далі ТОВ «Ісагіс») про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав за споживчим кредитом.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18 вересня 2023 року вищевказану цивільну справу було передано до Малиновського районного суду м. Одеси за підсудністю (а.с. 66-67).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04 жовтня 2023 року по справі було відкрито провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 77).

У січні 2024 року представник позивачів, діюча на підставі ордерів від 09 вересня 2023 року, надала до суду клопотання про повернення без руху заперечень ТОВ «Ісагіс» (а.с. 11, 12, 13, 231-232).

В обґрунтування поданого клопотання зазначила, що заперечення на відповідь на відзив, адресовані позивачам, були спрямовані на невідомо звідки взяту адресу: АДРЕСА_1 , хоча в усіх процесуальних документах зазначена адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 , а також адреса для листування: АДРЕСА_3 .

Стверджувала, що через свідоме надсилання заперечень на недійсну адресу позивачів, вказаний процесуальний документ взагалі не був отриманий.

Дослідивши матеріали справи та подане клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також, справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Європейського суду з прав людини включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99).

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови для забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституції України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (рішення у справі Bellet v. France від 4 грудня 1995 року).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (рішення у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).

Також Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).

При цьому Європейський суд з прав людини провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний же формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.

Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у своєму рішенні від 5 грудня 2018 року (справа №11-989заі18) згідно з практикою Європейського суду з прав людини, реалізуючи положення Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, необхідно уникати занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним. Надмірний формалізм при вирішені питання щодо прийняття позовної заяви або скарги - є порушенням права на справедливий судовий захист.

Уникаючи надмірного формалізму, який у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання представника позивачів.

Керуючись ст.ст. 260, 261 ЦПК України, суд

ухвалив:

Клопотання представника позивачів про залишення без руху заперечень по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісагіс» про визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав за споживчим кредитом залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає, заперечення на неї включаються до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Суддя: О.М. Сегеда