Справа № 562/1717/24
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

/заочне/

"12" листопада 2024 р.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

у складі: головуючого судді Кушніра О.Г.,

секретар судового засідання Парфенюк Т.А.,

учасники справи: позивач ОСОБА_1 ,

представник третьої особи: Галуза В.П. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м.Здолбунів Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Здолбунівська міська рада Рівненської області, про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в:

У поданій в суд заяві ОСОБА_1 просить позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітньої дитини ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовуючи невиконанням останньою батьківських обов`язків щодо виховання та розвитку своєї дитини, оскільки з 2018 року не проявляє до дитини батьківського піклування, не спілкується та не бачиться з дитиною, не цікавиться її життям, здоров`ям та ухиляється від обов`язків з утримання.

Відзив на позов відповідач не подавала.

У судовому засіданні позивач позов підтримав повністю з наведених підстав.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлялася належним чином відповідно до вимог ст.128 ЦПК України за місцем її фактичного проживання, клопотань про відкладення розгляду справи в зв`язку з неможливістю прибуття з поважних причин не надходило. При таких умовах суд вважає за можливе винести заочне рішення в справі на підставі наявних доказів, при цьому позивач не заперечує проти такого порядку вирішення спору.

Представник Здолбунівської міської ради Рівненської області висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав підтримала.

Заслухавши пояснення учасників справи, з`ясувавши обставини та дослідивши матеріали справи суд дійшов такого висновку.

Установлено, що батьками неповнолітньої ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно свідоцтва про народження є батько ОСОБА_5 та мати ОСОБА_3 , шлюб між якими рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 10 жовтня 2018 року розірвано.

Указаним рішенням суду після розірвання шлюбу сторін місце проживання малолітньої ОСОБА_1 визначено з батьком та з установлених цим рішенням обставин вбачається, що подружжя з травня 2018 року проживає окремо.

15 січня 2020 року постановою головного державного виконавця Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на підставі судового наказу №562/4319/18 від 21 березня 2019 року відкрито виконавче провадження НОМЕР_1 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти в розмірі частки заробітку (доходу) прлатника аліментів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи стягнення з 22 листопада 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

З довідки Здолбунівського районного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 22 січня 2024 року вбачається, що заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів становить 134566,25 грн.

Зі змісту ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з ч.1 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 ст.164 СК України, зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1)не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

З роз`яснень, які містяться в пунктах 15-17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

При вирішенні такої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Тлумачення пункту 2 ч.1 ст.164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Аналіз наведеної норми права свідчить про те, що висновок органу опіки та піклування не містить ознак рішення суб`єкта владних повноважень, оскільки не є нормативно-правовим актом чи правовим актом індивідуальної дії - він не породжує прямих юридичних наслідків для сторін та безпосередньо не впливає на їх права й обов`язки, тобто є фактично джерелом доказування при наявності цивільного спору, оскільки несе виключно інформативний характер і на відміну від рішень органу опіки та піклування має рекомендаційний характер.

Подібний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року в справі № 500/6325/17, постанові Верховного Суду від 30 листопада 2022 року в справі №523/11247/19.

Згідно затвердженого рішенням виконавчого комітету Здолбунівської міської ради Рівненської області від 11 липня 2024 року №207 висновку, орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_1 , який ґрунтується на тому, що матір не спілкується з донькою та має заборгованість зі сплати аліментів. Водночас, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини ОСОБА_3 повідомила, що заперечує проти позбавлення її батьківських прав.

Відомості про притягнення до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських прав ОСОБА_3 , яка проживає в цивільному шлюбі з іншим чоловіком, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною та виховує двох малолітніх дітей, матеріали справи не містять.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька/мати спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин (рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»).

Установлені судом обставини свідчать про винну поведінку відповідача з виконання обов`язків по вихованню та піклуванню своєї доньки.

Проте, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд згідно роз`яснень, які містяться в п.18 указаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року, може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст.258-273, 351 - 355 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання своєї малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та покласти на органи опіки та піклування контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов`язків.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 /тридцяти/ днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Текст повного рішення виготовлено 15 листопада 2024 року.

Суддя: