ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2182/24 Справа № 208/2833/23 Суддя у 1-й інстанції - Подобєд О. К. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Попенко Ю.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ліфлянчика Станіслава Ігоровича на заочне рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 листопада 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалася на та те, що 27 листопада 1997 року ОСОБА_2 отримав право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом обліку та розподілення житлової площі міськвиконкому, відповідно до розпорядження №791-С від 27 листопада 1997 року. 01 грудня 1997 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , яка діяла в інтересах неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №163, згідно якого ОСОБА_4 придбала квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 56,2 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м. Таким чином її матір`ю ОСОБА_4 було придбано вказану квартиру, а отже нею було набуто право власності на вказану квартиру. Після отримання вказаної квартири у власність у 1997 році, ОСОБА_4 разом з донькою та родиною почали проживати у вказаній квартирі та вести спільне господарство. 04 грудня 1997 року Дніпродзержинським БТІ було видано реєстраційне посвідчення, відповідно до якого квартира АДРЕСА_1 , зареєстрована за ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу №163 від 01 грудня 1997 року та записано в реєстрову книгу №129 за реєстраційним №21625. 19 січня 2006 року було отримано технічне обстеження №7 за оглядом будівельних конструкцій з метою технічної можливості перепланування квартири АДРЕСА_2 та її об`єднання з квартирою АДРЕСА_1 . 31 січня 2006 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали договір дарування квартири, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримала на безоплатній основі квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 39,3 кв.м., житловою площею 19,3 кв.м. 26 грудня 2007 року Дніпродзержинською міською радою було винесено рішення №982, яким дозволено власникові квартири за адресою: АДРЕСА_4 , квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 ОСОБА_4 подальшу експлуатацію чотирьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_4 , квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 , загальною площею 92,3 кв.м., житлової площею 61,1 кв.м. Позивач зазначає, наразі вона продовжує проживати у спірній квартирі, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується вказаним нерухомим майном, доглядає за квартирою та утримує її, постійно здійснює поточні та капітальні ремонти, сплачує комунальні послуги в повному обсязі. 27 травня 2021 року державним реєстратором прав на нерухоме майно було відмовлено у державній реєстрації права власності на зазначену квартиру за ОСОБА_4 , ОСОБА_3 . З інформаційної довідки ОКП ДБТІ» №947 від 17 травня 2021 року вбачається, право власності на квартиру АДРЕСА_1 станом на дату останньої реєстрації 04 грудня 1997 року, було зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 27 листопада 1997 року, виданого ВАТ Баглійкокс згідно розпорядження №791-С від 27 листопада 1997 року. На підставі викладеного ОСОБА_3 просила суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 56,2 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м., розташовану на п`ятому поверсі будинку, кімната 18,6 кв.м., кімната 12,6 кв.м.кухня 8,4 кв.м., ванна 3,4 кв.м., вбиральня 1,6 кв.м., коридор 9,8 кв.м., вбудована шафа 1,0 кв.м., балкон 0,8 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

Заочним рішенням Баглійського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 листопада 2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Ліфлянчик С.І. просить заочне рішення суду від 29 листопада 2023 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 1статті 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.

Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.

Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків.

При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном , то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.

Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.

Таким чином, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. При цьому володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Добросовісність передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Разом із цим добросовісність свідчить про те, що ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном.

Тобто, давність володіння є добросовісною, якщо особа при заволодінні майном не знала і не повинна була знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено (постанова Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі №201/12550/16-ц.

Позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 січня 2019 року у справі №755/16913/16-ц.

У справі встановлено, ОСОБА_4 є матірю ОСОБА_1 - позивача у справі (а.с.16).

18 листопада 2023 року ОСОБА_3 зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 та змінила прізвище на ОСОБА_7 (а.с.114).

01 грудня 1997 року між ОСОБА_2 , як продавцем, та ОСОБА_4 , яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №163, зареєстрованого Дніпродзержинською філією Придніпровської товарної біржі (а.с.18).

Відповідно до п.1 договору продавець продав, покупець купив квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 56,2 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м.

У договорі вказано, що квартира належить продавцю ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 листопада 1997 року, виданого відділом обліку та розподілення житлової площі міськвиконкому, відповідно до розпорядження №791-С від 27 листопада 1997 року і зареєстровано в БТІ в реєстровій книзі №129 за номером 21625.

Відповідно до п.2 договору характеристика нерухомого майна: двокімнатна квартира квартира, загальною площею 56,2 кв.м., житловою площею 31,2 кв.м., розташовану на п`ятому поверсі п`ятиповерхового будинку. Кімната 18,6 кв.м., кімната 12,6 кв.м.кухня 8,4 кв.м., ванна 3,4 кв.м., вбиральня 1,6 кв.м., коридор 9,8 кв.м., вбудована шафа 1,0 кв.м., балкон 0,8 кв.м.

04 грудня 1997 року Дніпродзержинським БТІ було видано реєстраційне посвідчення, відповідно до якого квартира АДРЕСА_1 , житловою площею 31,2 кв.м., зареєстрована за ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу №163 від 01 грудня 1997 року та записано в реєстрову книгу №129 за реєстраційним №21625 (а.с.17).

19 січня 2006 року ОСОБА_4 було отримано технічний висновок №7 по обстеженню за оглядом будівельних конструкцій з метою технічної можливості перепланування квартири АДРЕСА_2 та її об`єднання з квартирою АДРЕСА_5 в одну чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_6 та у вказаному висновку зазначено про технічну можливість перепланування квартири АДРЕСА_2 та її об`єднання з квартирою АДРЕСА_5 в одну чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_7 (а.с.20)

31 січня 2006 року між ОСОБА_5 , як дарувальником, та ОСОБА_4 , як обдарованим, був укладений договір дарування квартири, відповідно до умов якого ОСОБА_4 отримала на безоплатній основі квартиру АДРЕСА_3 , загальною площею 39,3 кв.м., житловою площею 19,3 кв.м. (а.с.19).

26 грудня 2007 року Дніпродзержинською міською радою було винесено рішення №982, яким дозволено власникові квартири за адресою: АДРЕСА_4 , квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_5 ОСОБА_4 подальшу експлуатацію чотирьохкімнатної квартири АДРЕСА_6 , загальною площею 92,3 кв.м., житлової площею 61,1 кв.м. (а.с.21).

З технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_6 від 03 грудня 2007 року, виданого ОСОБА_4 , вбачається квартира посімейного заселення розташована на п`ятому поверсі п`ятиповерхового будинку та складається із чотирьох кімнат житловою площею 61,1 кв.м., в тому числі 1 кімната 14, кв.м., 2 кімната 18,7 кв.м., 3- кімната 17,7 кв.м., 4 кімната - 10,3 кв.м., кухня 8,3 кв.м., вбиральня 7,9 кв.м., коридор 12,0 кв.м., вбудована шафа 1,0 кв.м., балкон 2,0 кв.м., загальна площа квартири 92, 3 кв.м. (а.с.26-28).

Також у технічному паспорті квартири АДРЕСА_6 від 03 грудня 2007 року вказано про самовільне обєднання та переобладнання квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_5 (а.с.28).

27 травня 2021 року державним реєстратором прав на нерухоме майно було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_5 за ОСОБА_4 , ОСОБА_3 з тих підстав, що у технічному паспорті квартири АДРЕСА_6 від 03 грудня 2007 року вказано про самовільне обєднання та переобладнання квартир АДРЕСА_2 та АДРЕСА_5 , а також в поданих для реєстрації документах мітиться суперечлива інформація стосовно кількості власників, поштової адреси, технічної характеристики обєкта нерухомого майна (а.с.57).

З інформаційної довідки ОКП Дніпродзержинське БТІ Дніпропетровської обласної ради №947 від 17 травня 2021 року вбачається, право власності на квартиру АДРЕСА_1 станом на дату останньої реєстрації 04 грудня 1997 року, було зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 27 листопада 1997 року, виданого ВАТ Баглійкокс згідно розпорядження №791-С від 27 листопада 1997 року (а.с.54).

Отже, враховуючи викладене, відсутні правові підстави визнання за ОСОБА_3 права власності за набувальною давністю на квартиру за адресою: АДРЕСА_8 , оскільки вказана квартира була придбана відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна №163 від 01 грудня 1997 року, зареєстрованого Дніпродзержинською філією Придніпровської товарної біржі, укладеного між ОСОБА_2 , як продавцем, та ОСОБА_4 , яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітньої доньки - ОСОБА_3 , та згідно даних ОКП Дніпродзержинське БТІ Дніпропетровської обласної ради право власності на спірну квартиру було зареєстровано за ОСОБА_2 .

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача про визнання за нею права власності на квартиру за набувальною давністю.

Доводи апеляційної скарги про доведеність позовних вимог позивача є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Посилання в апеляційній скарзі на неповне з`ясуванням судом обставин у справі, порушення норм матеріального права є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Ліфлянчика Станіслава Ігоровича залишити без задоволення.

Заочне рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова