Справа №473/4525/23 Головуюча у 1-й інстанції Лузан Л. В.
Провадження № 22ц/812/278/24 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 лютого 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої-судді: Ямкової О. О.,

суддів: Локтіонової О. В., Коломієць В. В.,

із секретарем: Колосовою О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , яка подана від його імені

адвокаткою Вуїв Оксаною Вікторівною,

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 грудня 2023 року, ухваленого під головуванням судді Лузан Л. В. в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області, із складанням 11 грудня 2023 року його повного тексту, по справі

за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про зменшення розміру аліментів,

У С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів на утримання спільної малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які були стягнуті з нього відповідно до заочного рішення суду в розмірі частини з усіх видів заробітку та доходів щомісячно, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього від інших стосунків народилася донька ОСОБА_5 та він зареєстрував шлюб з її матір`ю. В наступний час на його утриманні знаходиться дві рідних доньки, одна донька дружини та сама дружина, яка не працює та знаходиться у відпустці по догляду за малолітньою дитиною.

Відповідачкою ОСОБА_2 на позовну заяву подано відзив, де вимоги про зменшення розміру аліментів нею не визнані з підстав покращення майнового становища позивача, як платника аліментів, незважаючи на народження у нього другої дитини. Додатково звернула увагу суду на наявність у позивача заборгованості зі сплати аліментів, неможливості нею працевлаштуватися за наявністю інвалідності ІІ-ї групи та погіршення її майнового стану.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 грудня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Суд мотивував своє рішення тим, що позивачем не наведено доказів про погіршення його майнового стану після судового рішення про стягнення з нього аліментів, а наявність зазначених у позовній заяві обставин не є безумовною підставою для зменшення розміру стягнутих аліментів.

Не погодившись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокатка Вуїв О. В., подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, помилкову оцінку наданим доказам, просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове про задоволення його позову.

На його думку суд першої інстанції не врахував, що свідченням матеріального становища платника аліментів є не довідка про його доходи, а величина витрат на позивача та членів його родини. Залишення різного розміру аліментів, які стягнуті за різними судовими рішеннями на кожну дитину позивача, призвела до нерівного становища дітей з їх утримання рідним батьком.

Крім того позивачем здійснюється утримання дружини, яка знаходиться у відпустці по догляду за спільною донькою ОСОБА_5 , та донькою дружини ОСОБА_6 , у зв`язку з втратою дружиною допомоги від держави, як одинокої матері та малозабезпеченої родини. Наявність у дітей супутніх захворювань також вимагає від позивача додаткових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка ОСОБА_2 вважала її доводи необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. До відзиву надала дані про матеріальний стан її чоловіка та проходження нею реабілітаційних заходів.

Справа розглянута за відсутністю її учасників, які про дату слухання повідомлені належним чином, але до суду не з`явилися та заяв про відкладення слухання не надали. Представницею позивача надана заява про розгляд справи за її відсутністю та відсутністю позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до положень, що містяться у частинах 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою ВР України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року і набула чинності 27 вересня 1991 року) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За змістом статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтями 180, 181 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3?) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3?) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Стаття 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пункт 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснює, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 2 статті 77 ЦПК України).

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 травня 2017 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 стягнуто аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_7 у розмірі частини його заробітку та усіх видів доходу, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 квітня 2017 року і до її повноліття (а.с.5).

Із змісту цього судового рішення не вбачається, з яких підстав виходила позивачка, вказуючи на необхідність стягнення з батька дитини аліментів в розмірі частини від усіх видів доходу, та які саме обставини, на підставі яких саме доказів, були встановлені судом, що надали йому можливість дійти переконливого висновку про обґрунтованість позовних вимог позивачки, крім посилання на неможливість стягнення аліментів менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тобто заочне рішення суду, на підставі якого стягнуті аліменти, і яке повинно бути досліджено як доказ при визначенні підстав для можливості зменшення розміру, стягнутих аліментів, не відповідає за формою не лише статям 264-265 ЦПК України, а і положенням статей 180-182 СК України.

За таких обставин, колегія суддів вимушена дослідити докази щодо майнового та сімейного стану платника аліментів в тому обсязі, які надані позивачем під час звернення до суду з позовом про зменшення їх розміру.

Так, за довідками про доходи (а.с.117-118) позивач ОСОБА_1 , починаючи з березня 2021 року і по лютий 2023 року включно працював слюсарем-ремонтником, де отримував заробітну плату у середньому розмірі 7 971 грн 38 коп., а також благодійну допомогу у середньому 1 145 грн 61 коп. на місяць, починаючи з березня 2022 року. При тому мав на утриманні лише одну малолітню доньку ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 у позивача народилася донька ОСОБА_9 . З матір`ю дитини ОСОБА_10 позивач зареєстрував шлюб 4 лютого 2023 року (а.с.6, 9).

З цього часу позивач проживає разом однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , разом з донькою ОСОБА_5 , дружиною ОСОБА_11 , та її дітьми: донькою ОСОБА_12 , дані про батька якої внесені на підставі положень статті 135 СК України (а.с.75).

Позивач з квітня 2023 року проходить військову службу, де отримує грошове забезпечення у середньому розмірі 24 093 грн 57 коп. та має на утриманні двох малолітніх доньок та дружину, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, а також її доньку ОСОБА_6 , у якої є лише мати, яку утримує позивач (а.с.118).

Донька ОСОБА_5 та донька дружини ОСОБА_6 мають деякі захворювання, на лікування яких надає кошти позивач ОСОБА_1 (а.с.76, 79-82, 198-208).

На підставі рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 вересня 2023 року з ОСОБА_1 стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 та дружини ОСОБА_11 у розмірі по 1/6 частини на кожну (а.с.83-84). За судовим рішенням видані виконавчі листи, які пред`явлено на примусове виконання (а.с.85-89).

Дружина ОСОБА_1 ОСОБА_11 є матір`ю трьох дітей (а.с.89-90).

Тому, обґрунтовуючи своє звернення до суду позивач ОСОБА_1 посилався на те, що він є працездатним, проходить військову службу, де отримує грошове забезпечення, але за час з моменту стягнення з нього аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , змінився його сімейний стан, внаслідок чого у нього зросло число утриманців, з яких, з дня винесення заочного рішення суду на утриманні залишилася донька ОСОБА_4 , та додалися до утримання за його рахунок ще: донька ОСОБА_5 , дружина ОСОБА_11 та її донька ОСОБА_6 . В наступний час з нього стягнуті аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 в розмірі частини, на утримання доньки ОСОБА_5 в розмірі 1/6 частини та на утримання дружини ОСОБА_11 в розмірі 1/6 частини від усіх видів його доходу. Втім, за наявністю різного розміру, стягнутих з нього аліментів, діти позивача, до утримання яких він має обов`язок, знаходяться у нерівному становищі, яке не сприяє їх гармонійному розвитку та однаковому достатку.

Заперечуючи проти зменшення розміру аліментів та наведеного позивачем обґрунтування, відповідачка ОСОБА_13 зазначала про покращення його матеріального стану на відмінну від неї, з огляду на наявність у неї ІІ-ї групи інвалідності, внаслідок якої вона є непрацездатною та має заборгованість за комунальними послугами. При тому додатково вказала на утворення у позивача заборгованості за аліментами та штучне стягнення з нього аліментів на утримання інших осіб.

В той же час, спростовуючи ці заперечення відповідачки, представниця позивача навела аргументи щодо відсутності доказів стосовно непрацездатності ОСОБА_2 , а також наявності даних про утримання відповідачки за рахунок її нового чоловіка (а.с.62), який працює в системі АТБ та отримує дохід (а.с.143, 195-197), та зазначала про підтвердження позивачем свого примусового обов`язку зі сплати аліментів на користь доньки ОСОБА_4 , доньки ОСОБА_5 та дружини ОСОБА_11 , для чого пред`явила до суду копій процесуальних документів виконавчих проваджень. Одночасно надала копії документів про добровільне перерахування позивачем аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , які помилково не були враховані виконавцем, внаслідок чого в наступний час виконавцем здійснюється перерахування заборгованості позивача.

У подальшому відповідачкою до відзиву на апеляційну скаргу додатково додані дані про проходження нею реабілітаційних заходів, внаслідок чого нею підтверджено свою непрацездатність, та дані про звільнення її чоловіка з військової служби та роботи, у зв`язку з необхідністю здійснювати догляд за нею. При тому надані документи свідчать про виплату на користь чоловіка відповідача достатніх сум грошового утримання при звільненні з військової служби.

Отже, наведені відповідачкою аргументи проти зменшення розміру аліментів стосуються, передусім, погіршення її особистого стану здоров`я та неможливості працювати, і не враховують фактичну зміну сімейного стану позивача, та збільшення кількості його утриманців, що суперечить основному принципу сімейного права, а саме рівності прав та обов`язків батьків, якими є сторони у справі, стосовно утримання та виховання спільної доньки ОСОБА_4 .

Таким же є і посилання на зміст постанови КЦС від 16 вересня 2020 року, ухваленої при розгляді справи №565/2017/19, як підставу для відмови у задоволенні позову, яке у цьому випадку є недоречним, так як обставини цієї справи відрізняються від обставин, встановлених у справі касаційним судом.

Втім, проаналізувавши вищенаведені та надані сторонами докази по цій справі, в їх сукупності, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції помилково не застосовано норми матеріального та процесуального права, які регулюють підстави для зменшення розміру аліментів, внаслідок чого ним зроблено неправильний висновок про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів і відмови у задоволенні позову, при цьому безпідставно зазначено про відсутність доказів зміни матеріального стану платника аліментів, при збільшенні кількості утриманців та зміні його сімейного стану, зокрема, через відсутність встановлення таких обставин у заочному рішенні суду, за яким стягнуті ці аліменти.

За наведеного, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, і вважає за можливе зменшити розмір аліментів, що стягнуті на підставі заочного рішення суду, визначивши його у щомісячному розмірі в 1/6 частині від усіх видів заробітку та доходів позивача. Таким чином позовні вимоги підлягають задоволенню зі скасуванням судового рішення з ухваленням нового, з підстав, передбачених пунктами 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України.

Підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 367-369, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана від його імені адвокаткою Вуїв Оксаною Вікторівною, задовольнити.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 грудня 2023 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про зменшення розміру, стягнутих аліментів задовольнити.

Зменшити розмір аліментів, визначених заочним рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 травня 2017 року, та стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця смт Казанка Миколаївської області, ІНН НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку та інших доходів щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з цього дня, як дати ухвалення рішення, та до досягнення нею повноліття.

Виконавчий лист, виданий на підставі заочного рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 травня 2017 року по справі №473/1287/17 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_8 аліментів на утримання доньки ОСОБА_7 в розмірі частини з усіх видів заробітку та доходів, - відкликати з примусового виконання.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з цього дня, як дати складення повного судового рішення, та у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді В. В. Коломієць

О. В. Локтіонова