Провадження №22-ц/812/183/24
П О С Т А Н О В А

Іменем України

13 лютого 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М., Яворської Ж.М.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи цивільну справу №484/682/23 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення, яке постановив Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Шикері Ірини Анатоліївни у приміщенні цього суду 23 листопада 2023 року, повний текст якого складений 24 листопада 2023 року, за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики,

у с т а н о в и в :

У січні 2023 року ОСОБА_3 через свого представника адвоката Сотську С.О. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором позики.

Позов мотивований тим, що у 2020 році ОСОБА_3 передав відповідачу у борг грошові кошти в сумі 10000 доларів США. У серпні 2022 року відповідач частково погасив борг позивачу в сумі 4500 доларів США, а залишок боргу в сумі 5500 доларів США зобов`язався повернути найближчим часом. На підтвердження заборгованості за договором позики в сумі 5500 доларів США відповідач надав йому розписку із зазначенням умови її повернення. Проте відповідач від виконання зобов`язання уникає, незважаючи на встановлений та погоджений порядок та умови повернення.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути на свою користь з відповідача в рахунок погашення боргу 5500 доларів США та судові витрати по справі.

Відповідач ОСОБА_1 подав відзив на позовну заяву, у якому заперечував проти позову та просив відмовити у його задоволенні, зазначаючи, що дійсно 12 серпня 2022 року він видав позивачу розписку про наявність боргу в сумі 5500 доларів США, але станом на 11 серпня 2022 року у нього існувала заборгованість перед позивачем у сумі 42000 доларів США, яка стягувалась у примусовому порядку на підставі виданого судом виконавчого листа, на виконання якого 12 серпня 2022 року він повернув позивачу 3350 доларів США та 33150 доларів США, про що було видано відповідні розписки. Залишок боргу станом на 12 серпня 2022 року і становив 5500 доларів США. У подальшому, 03 жовтня 2022 року він здійснив остаточний розрахунок, внаслідок чого позивач власноруч подав до відділу ДВС заяву про повне погашення боргу. Стверджував, що будь-яких коштів у 2020 році, у тому числі у розмірі 10000 доларів США, він у позивача не позичав і доказів здійснення такої позики позивачем не надано. Він здійснив повне погашення боргу перед позивачем і не вимагав від позивача повернення розписки.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу 5500 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , витрати по сплаті судового збору, в сумі 2216 грн.

Рішення суд мотивував тим, що між сторонами наявні правовідносин, які випливають із договору позики, оскільки наданий позивачем до суду оригінал розписки підтверджує як факт укладення договору позики, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Крім того відповідач в судовому засіданні не заперечував, що боргова розписка від 12 серпня 2022 року на суму 5500 доларів США складена ним власноручно. Суд відхилив заперечення відповідача про те, що 5500 доларів США - це залишок боргу за іншим договором позики в сумі 42000 доларів США, який він сплачував частинами і стягнення за яким здійснювалось у примусовому порядку через органи ДВС, посилаючись на заяву позивача від 03 жовтня 2022 року про закінчення виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_1 боргу за іншим договором позики в сумі 42000 доларів США, що був предметом розгляду іншої цивільної справи.

Доказів того, що позивач неправомірно заволодів цією розпискою, суду надано не було.

Тому суд дійшов висновку, що наявність у позивача оригіналу боргової розписки свідчить про невиконання зобов`язання відповідача за вищевказаним договором позики від 12 серпня 2022 р.

В апеляційній скарзі представник відповідача адвокат Дейнегін С.М. вказує, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом встановлено, що 12 серпня 2022 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого відповідач зобов`язався повернути залишок боргу в сумі 5500 доларів США найближчим часом, що підтверджується оригіналом розписки. Однак вказане твердження, на думку ОСОБА_2 , є хибним. 12 серпня 2022 р. жодних грошових коштів відповідач від позивача не отримував, обставини укладання договору позики (дата, місце, обставини, строк повернення та інші істотні умови договору) позивач не зміг повідомити. Відповідачем у повному обсязі належним чином виконані усі боргові зобов`язання перед позивачем, що підтверджується заявою позивача, яка знаходиться в матеріалах виконавчого провадження, відкритого у Первомайському ВДВС за виконавчим листом №2/484/739/20 від 03 червня 2022 року. Спірна розписка таких реквізитів не містить та не підтверджує факт існування іншого боргу, ніж той, що виник внаслідок погашення частини боргу із 42000 доларів США 12 серпня 2022 року. Крім того, позивачем не підтверджено та не доведено факт отримання відповідачем в борг коштів в сумі 10000 доларів США та, відповідно, наявність залишку цього боргу в сумі 5500 доларів США. Відповідач належним чином виконував свої боргові зобов`язання перед позивачем та повернув увесь борг, що підтверджується відповідними розписками та заявами позивача про погашення боргу. Отже, сукупність доказів та обставини їх складання підтверджують поза розумним сумнівом, що залишок боргу, який виник 12 серпня 2022 року в сумі 5500 доларів США, є залишком боргу із загальної суми боргу в 42000 доларів США.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача адвокат Сотська С.О. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відзив мотивовано тим, що відповідач не надав підтверджень, що між ним і позивачем виникли правовідносини із інших договорів, а не із договору позики грошових коштів, бо вказана розписка містить відомості, що відповідач отримав кошти із зобов`язанням їх повернути, а не отримав їх за інших підстав. Щодо аргументів відповідача, що позивачем не надано доказів на підтвердження існування боргу в сумі 10000 дол. США, то вони не заслуговують на увагу, оскільки після часткового погашення боргу в сумі 4500 дол. США, боржнику була передана розписка на 10000 дол. США і власноручно написана останнім боргова розписка на залишок суми 5500 дол. США. Наявність боргової розписки у позикодавця свідчить, що зобов`язання за даним договором позики не виконано. Нічим не підтверджені доводи відповідача про те, що борг в сумі 5500 дол. США виник із боргу 42000 дол. США, який повністю погашений перед позивачем, а розписки нібито боржник повернути не вимагав. Написання розписки позивачем 03 жовтня 2022 року у виконавчій службі про погашення боргу за примусовим стягненням боргу з відповідача в 42000 дол. СПІА відповідає дійсності, але не може підтверджувати, що борг в сумі 5500 дол. США по розписці від 12 серпня 2022 року є складовою боргу сумі 42000 дол. США.

Розгляд справи призначено та проведено без повідомлення (виклику) учасників справи відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції відповідає таким вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи і таке встановив суд першої інстанції, 12 серпня 2022 року ОСОБА_1 склав розписку, відповідно до якої зобов`язався повернути ОСОБА_3 залишок боргу в сумі 5500 доларів США найближчим часом, що підтверджується оригіналом розписки (а.с.107).

Відповідач в судовому засіданні не заперечував, що боргова розписка від 12 серпня 2022 року на суму 5500 доларів США складена ним власноручно

Звертаючись з позовом, ОСОБА_3 вказував, що відшукувана ним сума коштів є боргом, яку не повернув відповідач, тому він просив стягнути її на підставі норм ЦК України, що регулюють договір позики.

З такою кваліфікацією спірних правовідносин погодився і суд першої інстанції, задовольнивши позовні вимоги.

Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції правильним.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1 статті 82 ЦПК України).

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною першою статті 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмету договору на основі попередньої домовленості, що висвітлено в пункті 2 частини 1 статті 1046 ЦК України.

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині 2 статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

Такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг певної суми коштів з зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Дослідивши складену відповідачем ОСОБА_1 12 серпня 2022 року розписку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що ця розписка підтверджує наявність невиконаних відповідачем боргових зобов`язань перед позивачем за договором позики.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та відхиляє аргументи апеляційної скарги щодо його заперечення, оскільки аналіз змісту розписки підтверджує отримання ОСОБА_1 від ОСОБА_3 у борг грошей та підтвердження відповідачем обов`язку повернути залишок заборгованих грошових коштів 5500 доларів США позивачу.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не доведено отримання відповідачем у борг 10000 доларів США відхиляються, том що позивачем заявлено вимогу у справі, яка переглядається, про стягнення не 10000 доларів США, а 5500 доларів США, обов`язок з повернення яких підтверджується зазначеною розпискою.

Також відхиляються аргументи відповідача про те, що зазначена ним у розписці від 12 серпня 2022 року сума грошей 5500 доларів США це залишок іншого його боргу перед ОСОБА_3 в сумі 42000 доларів США, яка стягнута рішенням суду.

Так, згідно із рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 28 липня 2020 року у справі № 484/1156/20 (провадження №2/484/739/20), стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість в сумі 42000 доларів США за договором позики, який був укладений 04 березня 2013 року. На виконання цього рішення суду був виданий виконавчий лист №2/484/739/20 від 03 червня 2022 року, який перебував на примусовому виконанні у Первомайському відділі державної виконавчої служби у Первомайському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (виконавче провадження №69504978), яке було закінчено постановою державного виконавця Жерносек В.М. від 24 жовтня 2022 року на підставі заяви стягувача - позивача ОСОБА_3 від 03 жовтня 2022 року у зв`язку із погашенням боргу (а.с.79, 92).

З наведеного слідує, що примусове виконання рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 не свідчить про існування у ОСОБА_1 лише одного боргового зобов`язання перед ОСОБА_3 та не виключає можливість існування між ними декількох договорів позики.

Також суд першої інстанції обґрунтовано врахував положення частин 1 та статті 545 ЦК України, відповідно до яких, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Виходячи з наведених положень закону, суд зробив правильний висновок про те, що наявність розписки від 12 серпня 2022 року у позивача свідчить про невиконане відповідачем зобов`язання на суму 5500 доларів США. Це спростовує версію, викладену відповідачем, оскільки у разі виконання зобов`язання, розписка мала б бути передана йому, а у разі неможливості повернення боргового документа ОСОБА_3 повинен був вказати про це у розписці, яку він мав видати ОСОБА_1 при погашенні боргу.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, оцінивши відповідно до вимог статті 89 ЦПК України докази, подані сторонами, правильно встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку та визначив характер правовідносин сторін, у зв`язку з чим зробив обґрунтований висновок про наявність між сторонами правовідносин договору позики та наявність правових підстав для задоволення позову.

Тому апеляційний суд не приймає аргументи апеляційної скарги про помилковість висновку суду щодо задоволення позовних вимог та в силу положень статті 375 ЦПК України не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалене дотриманням вимог матеріального права та положень процесуального закону.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої - третьої статті 137 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В силу частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що апеляційна скарга залишена без задоволення, рішення суду першої інстанції залишена без змін, відсутні підстави для розподілу судових витрат, які у цій справі покладаються на відповідача.

Керуючись статтями 367-369, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 23 листопада 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

________________________________________

Повний текст постанови складений 13 лютого 2024 року