Провадження № 2-з/752/217/24
У Х В А Л А

02 серпня 2024 року суддя Голосіївського районного суду м. Києва Плахотнюк К.Г., розглянувши матеріали заяви адвоката Бобовича Миколи Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, -

встановив:

у провадження Голосіївського районного суду м. Києва надійшла справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.

Разом із позовною заявою, представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Бобович М.М. звернувся до суду з заявою, якою просив забезпечити зазначений вище позов шляхом накладення арешту на: сірий легковий автомобіль марки «HONDA CR», 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

В обґрунтування заяви про забезпечення позову адвокат Бобович М.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , що його згідно витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 19.07.2024 року, відповідач без відома позивачки 25.0.6.2024 року перереєстрував авто на іншого власника. Стверджував, що всі діж відповідача направлені на зміну власника автомобіля, що фактично ускладнить поділ спільного сумісного майна, створить умови для неможливості без додаткових зусиль та витрат позивачці скористатися своїм законним правом власності у спільному майні подружжя. Тобто відповідачем вже зроблено низку дій, які ускладнюють виконання рішення суду за простим предметом позову - визнання майна спільно нажитим та змушує робити його більш складним задля повернення права в стан, що існував до порушення.

У зв`язку з зазначеним вище просила накласти арешт на майно.

Учасники справи у судове засідання не викликались відповідно до правил ч.1 ст. 153 ЦПК України.

За правилами ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Питання щодо забезпечення позову може вирішуватися судом на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, за захистом яких він звернувся до суду.

Отже умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або неефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пленумом Верховного Суду України в постанові № 9 від 22.12.2006 року звернуто увагу на те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами щодо захисту основоположних прав конкретної особи. Про необхідність досягнення такого балансу йдеться в ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Баланс не буде забезпечений якщо на особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див. рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Інакше кажучи, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти (див. рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник спір щодо поділу майна подружжя, а саме: легкового автомобіля марки «HONDA CR», сірого кольору, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову представник заявниці ОСОБА_1 - адвокат Бобович М.М. вказував на те, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна необхідно забезпечити з метою охорони матеріально-правових інтересів позивачки від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, забезпечення реального та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийнята на користь позивачки, в тому числі задля попередження потенційних труднощів під час виконання такого рішення.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року у справі № 754/6415/18 (провадження 61-44759св18) суд вказав, що: «…забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову у позові.

Так, позовні вимоги ОСОБА_1 мають майновий характер, між сторонами виник спір щодо поділу спільного майна подружжя та існує обґрунтоване припущення щодо можливості відчуження спірного майна на користь третіх осіб, що призведе до невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно, або грошові кошти, що належать відповідачеві.

Отже, враховуючи предмет даного позову, наведені обставини та надані докази заявлених вимог у заяві щодо забезпечення позову, суд прийшов до висновку, що заявником обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову у вигляді накладення арешту на легковий автомобіль марки «HONDA CR», сірого кольору, 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 , оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне створити умови для виконання судового рішення ухваленого за заявленими позовними вимогами, у випадку задоволення їх судом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 149 - 153 ЦПК України, суд -

ухвалив:

заяву адвоката Бобовича Миколи Миколайовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, задовольнити.

Накласти арешт на сірий легковий автомобіль марки «HONDA CR», 2016 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

Стягувач - ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Боржник - ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання суддею

(частина 2 статті 261 ЦПК України).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду (частина 1 статті 353, стаття 355 ЦПК України).

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду (стаття 354 ЦПК України).

Суддя: Плахотнюк К.Г.