Справа № 357/6767/23
Провадження № 2/357/68/24
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Цукуров В.П.,

секретар судового засідання Чайка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біла Церква Київської області в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина.

Короткий зміст позовних вимог.

У червні 2023 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі «Позивач») звернулось до суду з даним позовом до ОСОБА_1 (далі «Відповідач») про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини.

ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківські послуги, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 11.12.2012 року.

При підписанні анкети-заяви Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає Договір про надання банківських послуг.

За умовами вказаного договору Відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому було збільшено до 16000,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. При цьому, при укладенні договору сторони керувались ч.1 ст.634 Цивільного кодексу України, яка регулює укладення договору приєднання.

У зв`язку з порушенням зобов`язань за договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості Відповідач станом на 17 січня 2023 року має заборгованість у розмірі 42615,43 грн., яка складається з: 15097,98 грн. - заборгованість за кредитом; 27517,45 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

На підтвердження викладених у позовній заяві обставин Позивач надає до суду: розрахунок заборгованості; виписку по рахунку; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку; довідку про видані картки; копію заяви позичальника; витяг з «Тарифів»; витяг з «Умов та Правил надання банківських послуг»; копію наказу банку щодо затвердження «Умов та Правил надання банківських послуг» та «Тарифів» у редакції, що діяла на момент підписання заяви.

Позивач зазначає, що Відповідач ухиляється від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість за договором, що є порушенням прав та інтересів банку. Посилаючись на викладене, просить стягнути з Відповідача вказану заборгованість а також судові витрати у розмірі 2684,00 грн.

Історія справи. Заяви та клопотання, позиції учасників справи.

17.07.2023 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі та постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 70).

На адресу суду від представника Відповідача надійшли письмові пояснення по суті спору (а.с. 77-79). Представник Відповідача зазначає, що ОСОБА_1 не визнає позовні вимоги та просить суд відмовити в їх задоволенні в повному обсязі, посилається на наступні обставини.

У позовній заяві Позивач вказує на подальше збільшення кредитного ліміту до 16000,00 грн. і не зазначає суму початкового кредитного ліміту. Доказів відкриття поточного рахунку ОСОБА_1 для видачі кредиту Позивачем до суду не надано, як і доказів видачі кредиту шляхом зарахування на поточний рахунок ОСОБА_1 .

З Анкети-заяви не вбачається суми кредиту (бажаного ліміту), умов і порядку видачі та погашення, відсоткових ставок, порядку плати за кредит, прав та обов`язків сторін щодо видачі та погашення кредиту, тобто, умов, що є притаманними кредитному договору, не містить типу бажаної до оформлення кредитної карти.

У Виписці за договором № б/н за період 11.12.2012 18.01.2023 не прослідковується дата та розмір нарахування кредитного ліміту.

Вказує, що ОСОБА_1 не знайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг в Приватбанку, Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», розміщені на його сайті, не підписувала їх та не визнаються нею.

Посилаючись на Постанову Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17 зазначає, що відсутні підстави для стягнення з Відповідача суми процентів, пені, штрафів. Надає розрахунок щодо відсутності у ОСОБА_1 заборгованості по тілу кредиту, у зв`язку зі сплатою Відповідачем більшої суми, ніж та, яку вона використала.

Сторони в судове засідання не з`явились, що не є перешкодою для розгляду справи.

У матеріалах справи міститься клопотання представника Позивача про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 58).

Від представника Відповідача надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі Відповідача, проти позовних вимог заперечує, просить відмовити у їх задоволенні повністю, врахувати подані письмові пояснення по суті спору (а.с. 101).

В зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно з приписами ст.47 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

11.12.2012 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с 13). Із змісту Анкети-заяви вбачається, що в ній зазначено персональні дані ОСОБА_1 , адреса проживання, контактна інформація.

У Анкеті-заяві не вказано тип карти, яку виявив бажання оформити Відповідач, не зазначено суму кредитного ліміту, розміру відсотків за користування кредитними коштами та порядок їх нарахування.

Із Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 11) вбачається старт карткового рахунку 11.12.2012 р., кредитний ліміт не встановлено; зміна кредитного ліміту 26.04.2013 р. до 16000,00 грн.; зміна кредитного ліміту 06.03.2015 р., зменшено до 15230,00 грн.; зміна кредитного ліміту 10.01.2020 р., зменшено до 0,00 грн..

Із Довідки про видачу карток (а.с.12) вбачається, що Відповідачу видано картки: 11.12.2012 року карта Універсальна з терміном дії 10/16, 26.04.2013 року карта Універсальна GOLD з терміном дії 01/17, 25.02.2019 року карта Універсальна GOLD з терміном дії 06/22.

Виписка за договором № б/н за період 11.12.2012 18.01.2023 (а.с. 49-55) відображає номера карток, дати та суми операцій з ними. Згідно даної виписки вбачається, що ОСОБА_1 за отриманими картками всього витратила коштів на загальну суму 24 882,00 грн.

Згідно з двома Розрахунками заборгованості за договором № б/н від 11.12.2012 року, укладеного між Приватбанком та клієнтом ОСОБА_1 (а.с. 6-10), остання має наступну заборгованість заборгованість за тілом кредиту: 15097,98 грн., в тому числі поточним тілом кредиту: 0,00 грн., простроченим тілом кредиту: 15097,98 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками: 0,00 грн., заборгованість за простроченими відсотками: 27517,45 грн.; загальна заборгованість за наданим кредитом: 42615,43.

Також, із математичного розрахунку суми сплачених Відповідачем Позивачу коштів убачається, що Відповідачем внесено на погашення заборгованості загальну суму в розмірі 65 155,05 грн. (сума коштів, відображена в колонці «Сплачено відсотків» та «Сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості» за виключенням списаної банком заборгованості за пенею у розмірі 192226,00 грн.) (а.с. 6-9, 10).

2.Мотивувальна частина.

Вирішуючи дану цивільну справу суд керується наступними нормами процесуального та матеріального права України.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, до якого відносяться й грошові кошти.

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17).

Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Висновки суду.

Пред`являючи вимоги про погашення кредиту, Позивач просив, у тому числі, стягнути заборгованість за простроченими відсотками. Обґрунтовуючи такі вимоги, крім розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витягом з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті: https: www.privatbank.ua, що надані Позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому, матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг розуміла ОСОБА_1 , ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приватбанк».

Крім того, як зазначено у письмових поясненнях по суті спору (а.с. 77-79), ОСОБА_1 не знайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг в Приватбанку, Тарифами обслуговування кредитних карт «Універсальна», розміщені на сайті банку, не підписувала їх та нею не визнаються.

Також, роздруківка із сайту Позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі № 6-16 цс 15 і не спростовано Позивачем при розгляді вказаної справи.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк», тобто банк міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, які надав Позивач, Відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи Анкету заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Отже, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, які містяться в матеріалах даної справи, які не визнаються Відповідачем та не містять її підпису, не можуть бути розцінені як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 11.12.2012 року шляхом підписання Заяви анкети. Таким чином, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. Відповідно, заявлена до стягнення заборгованість за простроченими відсотками в сумі 27 517,45 грн. не може бути задоволена.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19, а також, у постановах Верховного Суду від 15.06.2022 року у справі № 313/181/21, від 15.06.2022 року у справі № 333/5483/20.

Крім того, звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «Приватбанк» посилалося на наявність у Відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15097,98 грн. Як зазначено у Розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11.12.2012 року, укладеного між ПриватБанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 17.01.2023 (а.с. 10), заборгованість за поточним тілом кредиту 0,00 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту 15097,98 грн.

Як зазначалося вище, з наданих Позивачем розрахунків заборгованості убачається, що Відповідачем внесено на погашення заборгованості загальну суму в розмірі 65 155,05 грн.

У той же час, доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Обґрунтовуючи підстави стягнення заборгованості за тілом кредиту, Позивачем, окрім розрахунку, надано виписку по картковому рахунку, в якій міститься інформація про рух коштів, відображено операції зі зняття та суми поповнень карткового рахунку ОСОБА_1 (а. с. 49-55).

Із виписки убачається, що Відповідач користувався кредитними коштами, всього витративши за отриманими картками коштів на загальну суму 24 882,00 грн., в той же час Відповідачем внесено на погашення заборгованості з відсотків 65 155,05 грн., що підтверджено розрахунком Позивача. Оскільки домовленостей про розмір, порядок нарахування та сплату відсотків Анкета-заява не містить, тобто, сторонами погоджено не було, розмір тіла є повністю погашеним Відповідачем.

Таким чином, відсутнє мінусове сальдо за тілом кредиту, що виключає підстави його стягнення судом згідно з наданим позивачем розрахунку заборгованості, який не відповідає фактичним умовам зобов`язання.

Зазначене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду від 22.11.2023 року у справі № 619/1384/21.

Крім цього, у наданому Позивачем Розрахунку заборгованості за договором № б/н від 11.12.2012 року (а.с. 10) зазначено про відсутність заборгованості за поточним тілом кредиту і банк вимог щодо повернення заборгованості за поточним тілом не заявляв, тому вимоги щодо стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, як і за простроченими відсотками, не можуть бути задоволені, оскільки умови щодо нарахування вказаної заборгованості не визначені сторонами у Анкеті заяві від 11.12.2012 року.

В даній частині суд ураховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 15.06.2022 року у справі № 313/181/21.

Таким чином, відсутні й підстави для задоволення вимоги стягнення на користь Позивача простроченого тіла кредиту в сумі 15 097,98 грн.

Згідно з ч. 5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

За ч. 2 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством (ч. 4 ст. 95 ЦПК України).

Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення (ч. 5 ст. 95 ЦПК України).

Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч. 6 ст. 95 ЦПК України).

Відповідно до правової позиції, викладеної, зокрема, у постанові Верховного Суду від 17.07.2019 року у справі №810/719/18, копія документу є допустимим доказом лише у разі її належного засвідчення.

А тому, суд звертає увагу на те, що наявні у матеріалах справи копії документів, наданих Позивачем в якості письмових доказів, а саме: довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с. 11), довідки про видачу карток (а.с.12) належним чином що не засвідчені, а тому є недопустимими.

З огляду на викладене, даючи оцінку зібраним доказам у справі, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги Позивача задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених Позивачем вимог, з урахуванням обраного ним способу захисту права, на підставі поданих сторонами доказів.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому сплачений Позивачем у справі судовий збір в сумі 2684,00 грн.необхідно залишити за ним.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 141, 263, 264-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні дані сторін:

Позивач Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», , адреса місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, будинок 1-Д.

Відповідач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 01.03.2024 року.

Суддя Білоцерківського міськрайонного

суду Київської області Владислав ЦУКУРОВ