Провадження № 22-ц/4808/1079/24
Головуючий у 1 інстанції Мелещенко Л. В.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2024 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Баркова В.М.,

секретаря Петріва Д.Б.,

з участю адвоката Дмитрука О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» про визнання дій протиправними та зобов`язання відновити електропостачання за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 12 червня 2024 року під головуванням судді Мелещенко Л.В. у м. Івано-Франківську,

в с т а н о в и в:

У липні 2023 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до АТ «Прикарпаттяобленерго» про зобов`язання відновити електропостачання.

В обґрунтування позову зазначив, що 03.07.2023 відповідачем було припинено електроживлення електроустановок позивача - житлового будинку АДРЕСА_1 .

Позивач звернувся до Івано-Франківського міського суду з позовом до АТ «Прикарпаттяобленерго» про визнання неправомірними дій АТ «Прикарпаттяобленерго» по припиненню електроживлення електроустановок позивача - житлового будинку АДРЕСА_1 , зобов`язання АТ «Прикарпаттяобленерго» за власний рахунок відновити електроживлення електроустановок позивача - цього житлового будинку.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 липня 2023 року відкрито провадження у вказаній справі та позивач подав відповідачу заяву, згідно якої просив невідкладно відновити електропостачання електроустановок позивача, а також ухвалу суду про відкриття провадження у справі.

Проте відповідач протягом 5 робочих днів не відновив електропостачання, в результаті чого порушив права позивача.

Посилаючись на те, що відкриття провадження у справі після факту відключення споживача є підставою для відновлення електропостачання, позивач, з врахуванням заяви від 19.09.2023, просив: визнати протиправними дії АТ «Прикарпаттяобленерго» щодо невідновлення після відкриття ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06.07.2023 провадження у справі №344/12148/23 електропостачання електроустановок споживача - житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати АТ «Прикарпаттяобленерго» відновити електропостачання до цього будинку.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 12 червня 2024 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Прикарпаттяобленерго» відмовлено у повному обсязі.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що Івано-Франківський міський суд ухвалою від 06.07.2023, після факту відключення 03.07.2023 електроустановок споживача, відкрив провадження у справі за позовом до відповідача АТ «Прикарпаттяобленерго» про захист порушених прав позивача, як споживача житлово-комунальних послуг.

При ухваленні оскаржуваного рішення, поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що відповідач, після факту відключення споживача та подання йому позивачем 06.07.2023 вказаної ухвали суду про відкриття провадження у справі, не відновив негайно на період розгляду судом спірних питань щодо «порушення» споживачем Правил роздрібного ринку електричної енергії електропостачання електроустановок споживача, в результаті чого порушив права позивача, як споживача комунальних послуг.

Також вказує, що Верховний Суд в подібній справі погодився із висновком судів нижчих інстанції, що дії щодо невідновлення електропостачання з часу відкриття провадження у цивільній справі суперечать вимогам абзацу 4 пункту 7.11 Правил роздрібного ринку електричної енергії та є протиправними. При цьому, Верховний Суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги про визнання протиправними дій відповідача та зобов`язання його вчинити дії щодо відновлення електропостачання до земельної ділянки і будинку позивача.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Прикарпаттяобленерго» зазначає, що наведені доводи та цитування фрагментів нормативних актів не стосуються суті спору та правовідносин між учасниками справи.

Посилання апелянта на правові висновки Верховного Суду у вказаній апелянтом справі не заслуговують на увагу, оскільки зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.

Твердження скаржника не заслуговує на увагу та є недоречним, оскільки позиція Верховного Суду у вказаній справі не є релевантною з огляду на різні обставини справи. Висновок суду у справі, на яку посилається скаржник, стосувався правовідносин щодо примусового виключення зі складу членів обслуговуючого кооперативу та відповідно до підпункту 4.7.3 Статуту кооперативу здійснено відключення електропостачання на земельну ділянку.

При цьому, апелянтом не враховано висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 11 квітня 2024 року у справі № 344/12148/23, якими підтверджено законність дій АТ «Прикарпаттяобленерго».

Судові рішення по справі № 344/12148/23 є обов`язковими для суду при розгляді цієї цивільної справи в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Враховуючи те, що об`єкт споживача ОСОБА_1 був відключений від електроживлення законно, на цей час апелянтом не усунені порушення, а тому у діях відповідача відсутнє порушення пункту 7.11. Правил роздрібного ринку електричної енергії, а рішення суду першої інстанції законне.

Також у судовому засіданні 08.09.2023 під час розгляду справи № 344/12148/23 на стадії підготовчого провадження апелянтом вже заявлялася вимога про зобов`язання відповідача на період розгляду справи негайно відновити електропостачання до житлового будинку позивача в порядку вимог за п.7.11 ПРРЕЕ.

В судовому засіданні представник АТ «Прикарпаттяобленерго» вимоги апеляційної скарги заперечив, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

ОСОБА_1 та його представник, яким подано апеляційну скаргу, в судове засідання повторно не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про місце і час розгляду справи. Клопотань про відкладення розгляду справи, з наведенням поважних причин неявки в судове засідання, не подали.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, ураховуючи таке.

Відповідно до ч.1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановлено, що позивач є власником житлового будинку, загальною площею 277.7 кв.м, житловою 83.7 кв.м, з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав та технічним паспортом від 05 жовтня 2020 року (т. 1 а.с. 96-111).

ОСОБА_1 підписані заява-приєднання до договору споживача про надання послуг з розподілу електричної енергії та інженером з договорів АТ «Прикарпаттяобленерго» 15.09.2022 складено та підписано паспорт точки розподілу електричної енергії (т. 1 а.с. 82-83, 85-93).

Між ОСОБА_1 та АТ «Прикарпаттяобленерго» складений акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін (т. 1 а.с. 84).

Працівниками відповідача 20.12.2022 складено Акт обстеження електроустановки побутового споживача, від підпису на якому ОСОБА_1 відмовився, про що складено Акт про відмову ОСОБА_1 від підпису (т. 1 а.с.73-75, 114).

Одночасно цього дня представниками філії АТ «Прикарпаттяобленерго» було складено за участі ОСОБА_1 акт про порушення № 087921 за адресою: АДРЕСА_1 , згідно якого споживачем не забезпечено окремий комерційний облік електричної енергії на непобутові потреби, вказано схему електроживлення споживача та визначено в пункті 9 акту заходи, які необхідно вжити для усунення порушення в термін до 23.01.2023. ОСОБА_1 від підпису відмовився (т. 1 а.с. 71-72, 112-113).

Позивачем 21.12.2022 направлено відповідачу листа про необхідність з`явитися 29.12. 2022 о 10.00 год. у філію «Центральна» або відправити уповноваженого представника на засідання комісії по розгляду Актів про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії (т. 1 а.с. 76-77).

Згідно протоколу № 155 засідання комісії від 29.12.2022 по розгляду Акта про порушення № 08792 від 20.12.2022, комісія ухвалила рішення про не проведення визначення обсягу та вартості недооблікованої електричної енергії, що споживач (позивач) повинен припинити споживання на непобутові потреби та, здійснити організацію окремого обліку на непобутові потреби, впорядкувати договірні відносини та усунути порушення протягом 1 місяця з часу складання Акту про порушення, в іншому випадку розподіл електроенергії на підставі пункту 2.3.12 Правил роздрібного ринку електричної енергії буде припинено в установленому порядку (т. 1 а.с. 81).

АТ «Прикарпаттяобленерго» 06.03.2023 надіслано ОСОБА_1 повідомлення про припинення розподілу електричної енергії (т.1 а.с.70).

ОСОБА_1 17.03.2023 подав відповідачу заяву про надання йому можливості розподілу обліку та оплати спожитої електроенергії на побутові та непобутові потреби, подано документи до заяви (т. 1 а.с. 94-95).

Відповідач 14.04.2023 повідомив позивача про заходи, які слід вжити для такого розподілу за його заявою від 17.03.2023, а саме впорядкувати договірні відносини, розробити проектну документацію, передбачити реконструкцію внутрішніх мереж до потужності, влаштувати вузол обліку, виконати монтаж (т. 1 а.с. 78-80).

ОСОБА_1 на його заяви від 16.06.2023 та від 03.07.2023 АТ «Прикарпаттяобленерго» надано відповідь стосовно відновлення електропостачання до будинку по АДРЕСА_1 , якою повідомлено про те, що для відновлення електропостачання необхідно виконати вимоги Протоколу № 155 засідання комісії філії «Центральна» Акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» від 29 грудня 2022 року, а саме виконати облаштування окремого обліку на непобутові потреби, після чого упорядкувати договірні відносини із оператором системи розподілу та постачальником електричної енергії (т. 1 а.с. 7-9).

ОСОБА_1 04.07.2023 звернувся до Івано-Франківського міського суду з позовною заявою до відповідача АТ «Прикарпаттяобленерго» про визнання неправомірними дій відповідача по припиненню електроживлення електроустановок позивача: будинку по АДРЕСА_1 та зобов`язання відповідача за рахунок відповідача відновити електроживлення електроустановок споживача: житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.22-24).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 06 липня 2023 року у справі № 344/12148/23 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Прикарпаттяобленерго» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії (т. 1 а.с. 14-15).

ОСОБА_1 06.07.2023 звернувся до АТ «Прикарпаттяобленерго» із заявою про відновлення електропостачання, до якої долучив копію ухвали Івано-Франківського міського суду від 06 липня 2023 року (т. 1 а.с. 10-11)

Комісією АТ «Прикарпаттяобленерго» 26.07.2023 проведено обстеження об`єкта споживача електричної енергії за адресою: АДРЕСА_1 , про що складено акт, згідно якого встановлено наявність в будівлі за вказаною адресою об`єктів споживання електричної енергії на непобутові потреби, а також відсутність електропостачання від мереж товариства (т. 1 а.с.117).

Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), надано ОСОБА_1 відповідь на його звернення від 17.07.2023 та від 20.07.2023 (т. 1 а.с. 121-123).

Постановою Верховного Суду від 11 квітня 2024 року у справі № 344/12148/23, провадження № 61-17012св23, касаційні скарги ОСОБА_1 , які підписані представником ОСОБА_2 , задоволені частково. Рішення Івано-Франківського міського суду від 31 жовтня 2023 року та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 29 листопада 2023 року змінено, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови. Додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 11 грудня 2023 року скасовано. В задоволенні заяви представника АТ «Прикарпаттяобленерго» адвоката Дмитрука О.І. про відшкодування витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції відмовлено (т. 1 а.с. 208-217).

Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19)).

Приватно-правовими нормами визначене обмежене коло підстав відмови у судовому захисті цивільного права та інтересу особи, зокрема, до них належать: необґрунтованість позовних вимог (встановлена судом відсутність порушеного права або охоронюваного законом інтересу позивача); зловживання матеріальними правами; обрання позивачем неналежного способу захисту його порушеного права/інтересу; сплив позовної давності (постанова Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 листопада 2023 року в справі № 761/42030/21 (провадження № 61-12101св23)).

Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України).

Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж приватні (цивільні) права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких приватних (цивільних) прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 березня 2023 року в справі № 753/8671/21 (провадження № 61-550св22), постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справа № 582/18/21 (провадження № 61-20968 сво 21)).

Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 лютого 2023 року в справі № 465/5980/17 (провадження № 61-1178св20)).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 4-5 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язки енергопостачальників або інших суб`єктів, визначених законом щодо постачання та розподілу електричної енергії, встановлюються законом, що регулює відносини у сфері постачання та розподілу електричної енергії. Послуга з постачання електричної енергії надається згідно з умовами договору та вимогами правил, затверджених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Згідно п. 47 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про ринок електричної енергії» непобутовий споживач - фізична особа - підприємець або юридична особа, яка купує електричну енергію, що не використовується нею для власного побутового споживання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах.

Згідно ч. 4 ст. 46 Закону України «Про ринок електричної енергії» оператор системи розподілу надає послуги з розподілу електричної енергії на підставі договорів про надання послуг з розподілу. Договори про надання послуг з розподілу є публічними договорами приєднання та укладаються на основі типових договорів, форма яких затверджується Регулятором. Оплата послуг з розподілу здійснюється за тарифами, які регулює Регулятор відповідно до затвердженої ним методики. Тарифи на послуги з розподілу електричної енергії оприлюднюються операторами систем розподілу в порядку та строки, визначені нормативно-правовими актами, що регулюють функціонування ринку електричної енергії.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 56 Закону України «Про ринок електричної енергії» постачання електричної енергії споживачам здійснюється електропостачальниками, які отримали відповідну ліцензію, за договором постачання електричної енергії споживачу. Договір постачання електричної енергії споживачу укладається між електропостачальником та споживачем та передбачає постачання всього обсягу фактичного споживання електричної енергії споживачем у певний період часу одним електропостачальником. Постачання електричної енергії споживачам здійснюється за вільними цінами.

Згідно ч. 2 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» побутові споживачі та малі непобутові споживачі мають право на отримання універсальних послуг відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 58 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначені обов`язки споживача.

Так, споживач зобов`язаний:

1) сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів;

2) надавати постачальникам послуг комерційного обліку, з якими він уклав договір, доступ до своїх електроустановок для здійснення монтажу, технічного обслуговування та зняття показників з приладів обліку споживання електричної енергії;

3) дотримуватися правил технічної експлуатації, правил безпеки під час експлуатації власних електроустановок, нормативно-правових актів, що регулюють функціонування ринку електричної енергії, та умов укладених договорів;

4) врегулювати у порядку, визначеному кодексом систем розподілу, відносини щодо технічного забезпечення розподілу електричної енергії з оператором системи розподілу;

5) надавати стороні, з якою укладено договір про постачання/купівлю-продаж електричної енергії, інформацію про сумарну номінальну потужність споживання електричної енергії своїх електроустановок, якщо технічна спроможність таких установок може забезпечити споживання в обсязі 600 ГВт·год на рік та вище.

Згідно ч. 1-3 ст. 60 Закону України «Про ринок електричної енергії» з метою забезпечення захисту прав споживачів учасники ринку не застосовують недобросовісні методи конкуренції до споживача. Положення та умови договорів зі споживачами мають бути прозорими та доступними для розуміння. Постачання електричної енергії здійснюється на недискримінаційних засадах. Колективний побутовий споживач не може перешкоджати встановленню споживачами колективного побутового споживача приладів обліку, що забезпечують диференційований облік спожитої електроенергії окремо за різними періодами часу (зонами доби). Відключення споживачів здійснюється виключно у порядку, визначеному цим Законом та правилами роздрібного ринку. Захист прав споживачів електричної енергії, а також механізм захисту цих прав регулюються цим Законом, законами України «Про захист прав споживачів», «Про захист економічної конкуренції», іншими нормативно-правовими актами.

Постачальник універсальних послуг здійснює постачання електричної енергії у порядку, визначеному правилами роздрібного ринку, та на умовах договору постачання універсальних послуг. Договір про постачання універсальних послуг є публічним договором приєднання та розробляється постачальником універсальної послуги на підставі типового договору, форма якого затверджується Регулятором. Постачальник універсальних послуг розміщує договір постачання універсальних послуг на своєму офіційному веб-сайті (ч. 4 ст. 63 Закону України «Про ринок електричної енергії»).

Згідно пункту 2.3.12. Правил роздрібного ринку електричної енергії, затверджених постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, № 312 від 14 березня 2018 року, споживання електричної енергії за відповідним тарифом (ціною) відповідно до комерційної пропозиції має бути забезпечене окремим комерційним обліком. Окремі площадки вимірювання мають бути забезпечені засобами вимірювальної техніки, які дають можливість організувати комерційний облік за відповідним тарифом (ціною) на всій площадці вимірювання. Електрична енергія, яка використовується на об`єкті побутового споживача на непобутові потреби, зокрема для підприємницької, господарської та незалежної професійної діяльності, надання платних послуг, здійснення нотаріальної діяльності, діяльності дата-центрів, центрів обробки даних, діяльності зі створення віртуальних активів (майнінгу) тощо, обліковується окремо та оплачується за відповідними тарифами (цінами) для непобутових споживачів електропостачальника. У разі використання електричної енергії на об`єкті побутового споживача на непобутові потреби побутовий споживач має звернутись до оператора системи із заявою про організацію окремого обліку споживання електричної енергії на непобутові потреби. У разі виявлення оператором системи фактів споживання побутовим споживачем електричної енергії на непобутові потреби оператор системи складає акт про порушення ПРРЕЕ, у якому вказується зобов`язання споживача здійснити заходи з усунення виявленого порушення шляхом негайного припинення споживання електричної енергії на непобутові потреби та організації комерційного обліку на непобутові потреби та/або укладення договору з електропостачальником за відповідним тарифом протягом місяця з дня складення акта про порушення ПРРЕЕ. Оператор системи надає копію зазначеного акта про порушення ПРРЕЕ відповідному електропостачальнику. У разі неусунення побутовим споживачем виявленого порушення у місячний строк постачання електричної енергії такому споживачу припиняється в установленому цими Правилами порядку.

У відповідності до пункту 5.1.20 Кодексу комерційного обліку електричної енергії, затвердженого Постановою НКРЕКП 14.03.2018 № 311 (у редакції постанови НКРЕКП від 20.03.2020 № 716), на об`єкті побутового споживача має бути забезпечений окремий комерційний облік електричної енергії, що використовується на непобутові потреби. Побутовий споживач (власник об`єкта) забезпечує встановлення окремого вузла обліку (площадки вимірювання) для непобутових потреб на підставі проєктних рішень.

Підпункт 1 пункту 7.6 Правил роздрібного ринку електричної енергії передбачає, що припинення електроживлення електроустановок споживача здійснюється оператором системи без попередження споживача після оформлення у встановленому цими Правилами порядку акта про порушення у разі неусунення споживачем або повторного виявлення оператором системи порушення в частині споживання побутовим споживачем електричної енергії на непобутові потреби.

Згідно пункту 7.11. Правил роздрібного ринку електричної енергії, у разі прийняття електропостачальником рішення про припинення або обмеження постачання електричної енергії споживачу за заборгованість за спожиту електричну енергію, з яким укладений один договір за декількома об`єктами споживача, припинення або обмеження постачання електричної енергії такому споживачу може здійснюватися за усіма об`єктами споживача, які зазначені у договорі з електропостачальником. У разі наявності у споживача за одним об`єктом двох і більше договорів з двома і більше електропостачальниками припинення або обмеження постачання електричної енергії такому споживачу має здійснюватися на повний обсяг його споживання, незалежно від того, один чи більше електропостачальників звернулись до оператора системи із заявою про припинення або обмеження постачання споживачу. Для підприємств житлово-комунального господарства, житлових кооперативів, об`єднань співвласників багатоквартирних будинків тощо заходи з припинення або обмеження постачання (розподілу або передачі) електричної енергії здійснюються в першу чергу щодо електроустановок адміністративного, виробничого та службового призначення. На період розгляду судом спірних питань щодо порушення споживачем цих Правил та/або умов договорів, наявність яких передбачена цими Правилами, припинення електропостачання такого споживача, пов`язане з оскаржуваним фактом порушення, не здійснюється за умови своєчасного надання споживачем до моменту відключення відповідної ухвали суду про прийняття позовної заяви до розгляду. Відкриття провадження у справі після факту відключення споживача є підставою для відновлення електропостачання.

У пункту 7.12. вказаних Правил зазначено, що відновлення електроживлення електроустановок споживача, електроживлення яких було припинено з підстав, зазначених у пунктах 7.5 та/або 7.6 цього розділу, здійснюється оператором системи у порядку, визначеному Кодексом системи передачі та Кодексом систем розподілу, протягом 3 робочих днів у містах та 5 робочих днів у сільській місцевості після отримання від ініціатора відключення інформації про усунення споживачем порушень, що підтверджується відповідним документом учасника ринку, на вимогу якого здійснювалося припинення електроживлення. Про усунення причин відключення ініціатор такого відключення повідомляє оператора системи в день отримання такої інформації.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не спростовано факт порушення вимог ПРРЕЕ, що стало причиною припинення розподілу електроенергії, ним не надано доказів усунення порушення пункту 2.3.12. ПРРЕЕ та пункту 5.1.20. Кодексу комерційного обліку електричної енергії, а його заява, в якій він просить надати можливість розподілу обліку електроенергії на побутові та непобутові потреби, свідчить про визнання ним факту порушення вказаних норм ПРРЕЕ та Кодексу комерційного обліку електричної енергії. Позивач не надав доказів про вжиття заходів, необхідних для розподілу обліку електричної енергії на побутові та непобутові потреби.

Суд першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи доказів, оцінивши такі на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, за встановлених обставин, що об`єкт споживача ОСОБА_1 був відключений від електроживлення законно, що встановлено також рішенням суду, яке набрало законної сили, позивачем не усунені порушення, як стали підставою для такого відключення, дійшов обґрунтованого висновку, що у діях відповідача відсутнє порушення пункту 7.11. Правил роздрібного ринку електричної енергії.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що не відновлення відповідачем електропостачання негайно після подання йому позивачем ухвали суду про відкриття провадження у справі, порушило права позивача, як споживача комунальних послуг.

Під час розгляду справи № 344/12148/23 суди встановили, що:

- об`єкт, належний позивачу, використовувався не як житловий будинок, а в тому числі для здійснення підприємницької діяльності;

- наявність у позивача приміщень у будинку по АДРЕСА_1 , які використовуються саме в комерційних цілях, доведена при огляді судом фотодоказів, відеодоказів та акту обстеження від 26 липня 2023 року, які представник позивача не спростував. При цьому в житловому будинку наявні: магазин сантехніки (в тому числі на відеодоказі), магазин одягу та піццерія, є наявні вивіски на фасаді житлового будинку щодо цього. Окрім того, заявою від 17 березня 2023 року позивач сам підтвердив факт використання ним електроенергії на непобутові потреби, оскільки, хоч і не в місячний термін, але розпочав вжиття заходів, вказаних в акті про порушення від 20 грудня 2022 року та рішенні комісії від 29 грудня 2022 року, надавши заяву до відповідача, після отримання попередження про відключення;

- позивач договір про споживання електричної енергії на непобутові потреби та організації комерційного обліку на непобутові потреби не уклав (постанова Верховного Суду від 11 квітня 2024 року).

Оскільки відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про ринок електричної енергії» послуга з постачання електричної енергії та розподілу електричної енергії надається згідно з умовами договору та вимогами правил, затверджених НКРЕКП, а такий договір між сторонами про споживання електричної енергії на непобутові потреби та організації комерційного обліку на непобутові потреби не укладався, тому відсутні правові підстави для відновлення електропостачання до електроустановок позивача.

Необґрунтованими є посилання апелянта на практику Верховного Суду у вказаній ним справі, оскільки за встановленими обставинами цієї справи судом не розглядалося спірних питань щодо порушення споживачем умов договору розподілу обліку та оплати спожитої електроенергії на непобутові потреби, у зв`язку з його не укладенням.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла переконання, що оскаржуване рішення судом першої інстанції постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною 1 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до п.п. «в» п. 4 ч.1 ст.382 ЦПК України суд апеляційної інстанції у резолютивній частині постанови зазначає розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду України від 19.02.2020 справа № 755/9215/15-ц та у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).

З урахуванням конкретних обставин справи, зокрема ціни позову, суд може обмежити цей розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. При визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість економних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.

Представник відповідача у відзиві на апеляційну скаргу просив покласти витрати у справі на апелянта та подав докази фактичного розміру таких судових витрат.

На підтвердження понесення відповідачем витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції подано копії договору про надання професійної правової допомоги № 2024/15, укладеного між АТ «Прикарпаттяобленерго» та адвокатом Дмитруком О.І. 02.01.2024, акта приймання-передачі послуг за цим договором від 10.07.2024 та платіжного доручення від 11.07.2024 на суму 14 000 грн.

Відповідно до договору про надання професійної правової допомоги адвокат зобов`язується надавати клієнту необхідну професійну правничу допомогу під час, зокрема, цивільного провадження та для виконання договору клієнт надає адвокату повноваження представляти інтереси товариства в судах, зокрема, апеляційної інстанції.

Згідно п. 4.1. договору представництво здійснюється на платній основі, вартість 1 людино-години роботи адвоката до 1 000 грн без ПДВ.

Відповідно до п. 4.2. договору остаточна сума договору визначається сторонами на підставі погоджених та підписаних актів приймання-передачі наданих послуг, враховуючи складність справи, фактично витрачений час, винагороду за досягнення бажаного результату та інші істотні обставини.

З акта про надання професійної правничої допомоги, складеного АТ «Прикарпаттяобленерго» та адвокатом Дмитруком О.І. 10.07.2024, убачається, що вартість підготовки відзиву на апеляційну скаргу становить 14 000 грн.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до ст. 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 Закону № 5076-VI).

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд враховує взаємозв`язок понесених витрат з розглядом справи, обґрунтованість їх розміру, складність справи та виконані роботи, а також принципи співмірності та розумності таких витрат.

Апеляційний суд дійшов висновку, що наявні в матеріалах справи докази на підтвердження цих витрат відповідача на оплату правничої допомоги адвоката Дмитруком О.І. не є безумовною підставою для їх стягнення судом у визначеному розмірі з позивача, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності цих витрат.

З опису послуг вбачається, що позивачу адвокатом надавалися послуги на правову допомогу, які полягали у складання відзиву на апеляційну скаргу.

Цей же адвокат здійснював підготовку позовної заяви та брав участь в розгляді вказаної справи в суді першої інстанції, а тому був ознайомлений з матеріалами та обставинами справи. Категорія справи і предмет спору у якій не є складними, характер позовних вимог не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних і складання процесуальних документів не займали значних витрат часу на їх виготовлення.

Колегія суддів вважає, що складення відзиву на апеляційну скаргу не потребувало додаткових зусиль та знань, тривалого часу адвоката, як і відсутня необхідність у додатковому аналізі обставин справи та вивченні нормативно-правової бази. Таким чином, зазначення в розрахунку витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 14 000 грн є явно завищеним та необґрунтованим, суперечить принципу розподілу судових витрат.

Тому, враховуючи незначну складність справи та виконані роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, апеляційний суд вважає, що обґрунтованими і пропорційними до предмета спору є витрати на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у розмірі 6 000 грн, які слід стягнути з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 12 червня 2024 року залишити без зміни.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства «Прикарпаттяобленерго» (, вул. Індустріальна, 34 м. Івано-Франківськ) 6 000,00 (шість тисяч) грн понесених витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 серпня 2024 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

В.М. Барков