Справа № 201/9221/23
Провадження № 2/201/436/2024
РІШЕННЯ

Іменем України

29 січня 2024 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумова О.С., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування, зобов`язання здійснити перерахунок допомоги на проживання,

ВСТАНОВИВ:

09.08.2023 через систему «Електронний суд» ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради (далі Центральне УСЗН ДМР) про визнання протиправним та скасування, зобов`язання здійснити перерахунок допомоги на проживання (а.с. 1-8).

Ухвалою судді від 09.08.2023 у відкритті провадження відмовлено (а.с. 41 42).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29.11.2023 ухвалу судді від 09.08.2023 про відмову у відкриття провадження скасовано та справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду (а.с. 75-78, 80).

Ухвалою судді Наумової О.С. від 19.12.2023 відкрите провадження по справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (а.с. 82).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що він є інвалідом 2 групи, проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

24.02.2022 у зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ на територію України був вимушений покинути свою домівку через бойові дії у місті Маріуполі та його окупацію. З 19.04.2022 по 09.06.2022 перебував на обліку в УСЗН Хмільницької райдержадміністрації Вінницької області. З 10.06.2022 по 02.08.2022 перебував на обліку в Центральному УСЗН Дніпровської міської ради. З 02.08.2022 по 23.11.2022 перебував на обліку в УСЗН Покровської районної державної адміністрації Донецької області. 23.11.2022 самостійно через «Дію» знявся з обліку УСЗН Покровської районної державної адміністрації Донецької області. З 09.03.2023 перебуває на обліку в Центральному УСЗН ДМР по теперішній час.

Відповідно до п. 2 Порядку надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332, як особа з інвалідністю отримував допомогу у сумі 3000 гривень.

В період з 09.03.2023 по червень 2023 отримав 9 000 грн. одним платежем.

Починаючи з червня 2023 року почав отримувати з Центрального УСЗН ДМР допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам у сумі 2400 грн. У зв`язку з чим, подав скаргу до Центрального УСЗН ДМР про надання інформації та документів, на підставі яких утримують кожного місяця по 600 грн.

Згідно відповіді Центрального УСЗН ДМР № 15/4-850 від 08.08.2023 у позивача виникла переплата і встановлено обсяг надміру виплаченої допомоги за період з 01.12.2022 по 31.01.2023 у розмірі 6000,00 грн., оскільки він не перебував на обліку в жодному структурному підрозділі з питань соціального захисту. У зв`язку з чим, посадовими особами Центрального УСЗН ДМР прийняте рішення № 51201_199791_Р від 26.05.2023 про утримання переплати в розмірі 20% щомісячно до повного погашення. З даним рішенням не був ознайомлений.

Вважає рішення Центрального УСЗН ДМР № 51201_199791_Р від 26.05.2023 незаконним та протиправним, оскільки відсутні передбачені ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» підстави для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб, а у відповідності до Порядком № 332, він не подавав завідомо недостовірних відомостей, а особисто скасовував довідку ВПО у відповідності до вимог нормативно правових актів.

Також наводить п. 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011, за яким ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Аналогічний висновок також міститься у справах «Пінкова проти Чеської Республіки», «Гаші проти Хорватії», «Трґо проти Хорватії».

При цьому, правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються і відповідно тягар доказування

наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

На підставі викладеного, просив визнати незаконним, протиправним та скасувати рішення № 51201_199791_Р від 26.05.2023 Центрального УСЗН ДМР про утримання надміру виплачених сум допомог та утримання з ОСОБА_1 20 % щомісячно, зобов`язати Центрального УСЗН ДМР здійснити перерахунок та виплачувати допомогу на проживання внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 з урахуванням раніше проведених виплат з 01.05.2023.

Відповідач Центральне УСЗН ДМР позовні вимоги не визнав. 08.01.2024 представник відповідача ОСОБА_2 (діє на підставі витягу з ЄДР а.с. 94) надала відзив на позовну заяву (а.с. 89-92), у якому відповідач не погодилася із доводами позивачки про наявність підстав для скасування рішення та перерахування та виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеної особи. Зазначив, що механізм взяття на облік внутрішньо переміщених осіб встановлено Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» (далі Порядок №509). Призначення та виплата допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам регулюється Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» (далі Порядок № 332).

Згідно п. 1 ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі- Закон №1706), внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру. Частиною 1 ст. 4 Закон №1706 встановлено, що факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Довідка є документом, який підтверджує факт внутрішнього переміщення і взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (п. 1 Порядку № 509).

За даними Єдиної інформаційної системи соціальної сфери (ЄІССС) та Єдиної WEB - орієнтованої інформаційної технології формування сегменту «Облік ВПО» Позивач перебувавав на обліку внутрішньо переміщених осіб: з 19.04.2022 по 09.06.2022 - в УСЗН Хмільницької райдержадміністрації Вінницької області; з 10.06.2022 по 02.08.2022 в Управлінні; 3 02.08.2022 по 23.11.2022 в УСЗН Покровської районної державної адміністрації Донецької області. 23.11.2022 позивач самостійно за допомогою Єдиного державного веб-порталу електронних послуг «Дія» знявся з обліку внутрішньо переміщених осіб в УСЗН Покровської районної державної адміністрації Донецької області.

З 09.03.2023 по теперішній час позивач перебуває на обліку в Центральному УСЗН ДМР, йому видана довідка ВПО про перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи від 09.03.2023, та, згідно рішення Управління від 10.03.2023, призначено виплату щомісячної допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01.03.2023 в розмірі 3000,00грн. (категорія - особа з інвалідністю).

Отже, з 23.11.2022 по 09.03.2023 ОСОБА_1 не перебував на обліку внутрішньо переміщених осіб в жодному управлінні соціального захисту населення, відповідно, не мав статусу внутрішньо переміщеної особи.

Згідно п. 1 Порядку № 332, цей Порядок визначає механізм надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам (далі - допомога). Абзацом 8 пункту 3 Порядку № 332 встановлено, що починаючи з травня 2022 р. допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали до 20 травня 2022 р. заявку на відшкодування відповідних втрат, зокрема засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), або за умови подання документального підтвердження від органів місцевого самоврядування факту пошкодження/знищення нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації.

За даними Єдиної інформаційної системи соціальної сфери Управлінням було встановлено, що Позивач отримував допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі 3000,00 грн. щомісячно за періоди з 01.03.2022 по 31.01.2023 незважаючи на те, що у період з 27.11.2022 по 09.03.2023 ОСОБА_1 не був зареєстрований в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб та не мав статусу внутрішньо переміщеної особи.

Згідно абз. 1 п. 11 Порядку № 332, у разі неправомірного або повторного отримання внутрішньо переміщеною особою допомоги на проживання за певний період суми виплаченої допомоги повертаються особою добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення.

Отримавши інформацію про неправомірне отримання позивачем допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі 3000,00 грн. щомісячно за період з грудня 2022 по січень 2023, Управління, у відповідності до п. 11 Порядку № 332, прийняло рішення від 26.05.2023 № № 51201_199791_Р про утримання з позивача грошових коштів в розмірі 20% щомісячно, до повного погашення надміру виплачених сум допомоги у розмірі 6000,00 грн., у зв`язку з відсутністю статусу внутрішньо переміщеної особи.

Згідно абз. 2, 4 п.11 Порядку № 332, повернення одержувачами коштів виплаченої їм допомоги проводиться на рахунок Мінсоцполітики, відкритий в органах Казначейства. Повернуті кошти Мінсоцполітики використовує з дотриманням вимог бюджетного законодавства.

Виплата допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам здійснюються через Єдину інформаційну систему соціальної сфери (ЄІССС), якою передбачено цифрову трансформацію соціальної сфери, згідно з рішенням Кабінету Міністрів України (постанова № 1278 від 11.11.2020).

Відповідно до доробок до програмного забезпечення ЄІССС від 19.04.2023 «Формування та опрацювання рішень про переплату», у випадках, якщо системою виявлено суму допомоги, яка виплачена з різних причин понад розмір визначений законодавством, система формує проекти рішень про переплату.

На картці «Рішення про переплату» відображаються параметри рішення про переплату, визначені системою автоматично. ЄІССС автоматично встановлює розмір відрахувань у відсотках, при цьому розмір визначається 20%. Відрахування надміру виплачених коштів проводяться щомісячно в розмірі 20% з суми призначених виплат грошової допомоги.

Враховуючи викладене, просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

08.01.2024 позивач ОСОБА_1 надав відповідь на відзив (а.с. 105-110), у якій не погодився із доводами відповідача про підстави прийняття оскаржуваного рішення. Наполягав на задоволенні позову.

Станом на день розгляду справи представник відповідача правом на надання заперечень на відповідь не скористався.

Враховуючи категорію спору (малозначна справа), наданий відповідачем відзив, надану позивачем відповідь на відзив, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін для розгляду малозначних справ відповідно до положень ст. 274 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, надавши оцінку доводам, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в сукупності з наданими письмовими доказами, доходжу до такого висновку з таких підстав.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України).

Під час розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9 12).

24.02.2022 у зв`язку з повномасштабним вторгненням РФ на територію України позивач став внутрішньо переміщеною особою.

Так, з 19.04.2022 по 09.06.2022 перебував на обліку в УСЗН Хмільницької райдержадміністрації Вінницької області, з 10.06.2022 по 02.08.2022 перебував на обліку у відповідача - Центрального УСЗН Дніпровської міської ради. Потім 02.08.2022 по 23.11.2022 перебував на обліку в УСЗН Покровської районної державної адміністрації Донецької області. 23.11.2022 знявся з обліку УСЗН Покровської районної державної адміністрації Донецької області та з 09.03.2023 перебуває на обліку в Центральному УСЗН ДМР по теперішній час. Ці відомості підтверджуються даними Єдиної інформаційної системи соціальної сфери (ЄІССС) та Єдиної WEB - орієнтованої інформаційної технології формування сегменту «Облік ВПО» відповідача та не оспорюються (а.с. 100).

Отже, з 09.03.2023 по теперішній час позивач перебуває на обліку в Центральному УСЗН ДМР, має довідку про перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи від 09.03.2023 № 1202-5002-/180-17 (а.с. 95).

На підставі заяви позивача від 09.03.1023 рішенням Центрального УСЗН ДМР від 10.03.2023 ОСОБА_1 призначено виплату щомісячної допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам з 01.03.2023 в розмірі 3000,00грн. як категорії - особа з інвалідністю (а.с. 97, 101).

Як вказує відповідач, з 23.11.2022 по 09.03.2023 ОСОБА_1 не перебував на обліку внутрішньо переміщених осіб в жодному управлінні соціального захисту населення, відповідно, не мав статусу внутрішньо переміщеної особи.

Тому Центральним УСЗН ДМР прийнято рішенням від 26.05.2023 № № 51201_199791_Р, за результати розгляду особової справи ОСОБА_1 , який одержує допомогу на проживання ВПО в розмірі 3000,00 грн. на місяць, встановлено переплату за період з 01.12.2022 по 31.01.2023 у сумі 6000,00 грн. у зв`язку із відсутністю в цей період статусу внутрішньо переміщеної особи про утримання з ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 20% щомісячно, до повного погашення (а.с. 15).

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Згідно із п. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Відповідно до 1 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Згідно із ч. 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщена особа має право, зокрема, на: створення належних умов для її постійного чи тимчасового проживання; забезпечення органами державної виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та суб`єктами приватного права можливості безоплатного тимчасового проживання (за умови оплати особою вартості комунальних послуг) протягом шести місяців з моменту взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; отримання соціальних та адміністративних послуг за місцем перебування.

Стаття 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» передбачає підстави для скасування дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та внесення відомостей про це в Єдину інформаційну базу даних про внутрішньо переміщених осіб. Такими підставами є обставини, за яких внутрішньо переміщена особа: 1) подала заяву про відмову від довідки; 2) скоїла кримінальне правопорушення: дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади; посягання на територіальну цілісність і недоторканність України; терористичний акт; втягнення у вчинення терористичного акту; публічні заклики до вчинення терористичного акту; створення терористичної групи чи терористичної організації; сприяння вчиненню терористичного акту; фінансування тероризму; вчинення кримінального правопорушення проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку або військового кримінального правопорушення; 3) повернулася до покинутого місця постійного проживання; 4) виїхала на постійне місце проживання за кордон; 5) подала завідомо недостовірні відомості.

Рішення про скасування дії довідки приймається керівником структурного підрозділу з питань соціального захисту населення районних, районних у місті Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад за місцем проживання особи та надається внутрішньо переміщеній особі протягом трьох днів з дня прийняття такого рішення.

Щодо позивача не приймалося рішення про скасування дії довідки внутрішньо переміщеної особи.

Механізм взяття на облік внутрішньо переміщених осіб встановлено Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.2014 № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» (Порядок №509).

Призначення та виплата допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам регулюється Порядком надання допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.03.2022 № 332 «Деякі питання виплати допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам» (Порядок № 332).

Абзацом 8 п. 3 Порядку № 332 (у редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення) починаючи з травня 2022 р. допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території Російською Федерацією території України, території територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), а також внутрішньо переміщеним особам, у яких житло зруйноване або непридатне для проживання внаслідок пошкодження і які подали до 20 травня 2022 р. заявку на відшкодування відповідних втрат, зокрема засобами Єдиного державного вебпорталу електронних послуг (далі - Портал Дія), або за умови подання документального підтвердження від органів місцевого самоврядування факту пошкодження/знищення нерухомого майна внаслідок бойових дій, терористичних актів, диверсій, спричинених військовою агресією Російської Федерації.

Відповідач вказує, що за даними Єдиної інформаційної системи соціальної сфери позивач отримував допомогу на проживання внутрішньо переміщеним особам у розмірі 3000,00 грн. щомісячно за періоди з 01.03.2022 по 31.01.2023 незважаючи на те, що у період з 27.11.2022 по 09.03.2023 ОСОБА_1 не був зареєстрований в Єдиній інформаційній базі даних про внутрішньо переміщених осіб та не мав статусу внутрішньо переміщеної особи.

Згідно із п. 11 Порядку № 332 у разі неправомірного або повторного отримання внутрішньо переміщеною особою допомоги на проживання за певний період суми виплаченої допомоги повертаються особою добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення. Повернення одержувачами коштів виплаченої їм допомоги проводиться на рахунок Мінсоцполітики, відкритий в органах Казначейства. Повернуті кошти Мінсоцполітики використовує з дотриманням вимог бюджетного законодавства.

Відповідач зазначає, що виплата допомоги на проживання внутрішньо переміщеним особам здійснюються через Єдину інформаційну систему соціальної сфери (ЄІССС), якою передбачено цифрову трансформацію соціальної сфери, згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 1278 від 11.11.2020.

На момент прийняття оскаржуваного рішення (26.05.2023) постановою Кабінету Міністрів України № 1278 від 11.11.2020 прийнято рішення «Про запровадження експериментального проекту щодо запровадження першої черги Єдиної інформаційної системи соціальної сфери», згідно із яким Кабінет Міністрів України погодився з пропозицією Міністерства соціальної політики та Міністерства цифрової трансформації стосовно запровадження у листопаді 2020 р. - червні 2021 р. експериментального проекту щодо запровадження першої черги Єдиної інформаційної системи соціальної сфери (далі - експериментальний проект). Установив, що запровадження першої черги Єдиної інформаційної системи соціальної сфери здійснюється Міністерством соціальної політики та Міністерством цифрової трансформації до 30 листопада 2022 року.

У подальшому, поставною Кабінету Міністрів України від 14.04.2021 № 404 затверджене Положення про Єдину інформаційну систему соціальної сфери, яке визначає засади та порядок функціонування Єдиної інформаційної системи соціальної сфери.

Згідно із п. 2 цього Положення № 404 Єдина інформаційна система соціальної сфери (далі - система) - єдина комплексна інформаційно-аналітична система соціальної сфери, що призначена для накопичення, зберігання та автоматизованого оброблення інформації щодо соціального захисту населення, створена з урахуванням новітніх інформаційних та управлінських технологій, єдиних сучасних стандартів якості обслуговування заявників, можливостей вироблення ефективних організаційних і структурних рішень. Держателем Єдиної інформаційної системи соціальної сфери є Мінсоцполітики.

Відповідно до п. 3 Положення № 404 система забезпечує: створення єдиної інформаційної бази соціальної сфери та накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, зокрема, шляхом взаємодії інформаційних ресурсів інституцій соціального захисту, суб`єктів накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та їх інформаційної взаємодії з іншими державними інформаційними ресурсами, в тому числі державними реєстрами; автоматизацію, стандартизацію, уніфікацію, моніторинг, контроль та усунення дублювання ділових процесів і функцій інституцій соціального захисту, зокрема шляхом централізації зазначених процесів і функцій; стандартизацію, автоматизацію, централізований облік та моніторинг звернень заявників до інституцій соціального захисту, суб`єктів накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування; здійснення автоматизованого моніторингу і контролю всіх фінансових операцій у соціальній сфері; адміністрування накопичувальної системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування.

Відповідач вказує, що відповідно до доробок до програмного забезпечення ЄІССС від 19.04.2023 «Формування та опрацювання рішень про переплату», у випадках, якщо системою виявлено суму допомоги, яка виплачена з різних причин понад розмір визначений законодавством, система формує проекти рішень про переплату. На картці «Рішення про переплату» відображаються параметри рішення про переплату, визначені системою автоматично. ЄІССС автоматично встановлює розмір відрахувань у відсотках, при цьому розмір визначається 20%. Відрахування надміру виплачених коштів проводяться щомісячно в розмірі 20% з суми призначених виплат грошової допомоги.

Проаналізувавши наведені нормативні акти, суд приходить до висновку, що самі по собі дані з ЄІССС не можуть бути підставою для прийняття рішення про наявність переплати, оскілки ЄІССС є програмним забезпеченням, яке призначене для накопичення, зберігання та автоматизованого оброблення інформації щодо соціального захисту населення і ця система формує проекти рішень про переплату, як вказує сам відповідач.

Натомість, рішення про утримання надміру виплачених сум приймається саме уповноваженою особою органу соціального захисту населення, яка має керуватися нормами Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» та Порядку № 332 (у даному випадку), згідно із якими у разі неправомірного отримання внутрішньо переміщеною особою допомоги на проживання, ці суми повертаються особою добровільно або за вимогою органу соціального захисту населення.

Однак, як видно з матеріалів справи, позивачеві навіть не було запропоновано добровільно повернути ці суми, вимога УСЗН про повернення цих сум позивачеві не направлялася, а одразу відповідачем прийняте рішення про утримання надміру виплачених сум. При цьому, вказане рішення взагалі не містить жодних посилань на нормативно-правові акти, на підставі яких воно прийняте.

Ані Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» ані Порядком № 332 не передбачено повернення неправомірно/повторно отриманих ВПО допомоги на проживання, у разі якщо така особа у певний період не перебувала на обліку в органі соціального захисту населення.

Окрім вказаного, суд зазначає, що за змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Водночас частиною 1 ст. 1215 ЦК України передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Таким чином, закон встановлює два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата вказаних платежів є результатом рахункової помилки з боку особи, яка проводила цю виплату; по-друге, у разі недобросовісності з боку набувача.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28.11.2018 року у справі N495/6560/15-ц та у постанові від 28.01.2019 у справі N 536/486/17.

Правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно, тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи.

У відповідності до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Першого протоколу до цієї Конвенції кожній фізичній або юридичній особі забезпечується право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення пункту 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а пункт 2 визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів».

У справі «Рисовський проти України» від 20.10.2011 Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування", який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах "Беєлер проти Італії" від 05 січня 2000 року, "Онер`їлдіз проти Туреччини" від 18 червня2002 року, "Megadat.com S.r.l. проти Молдови" від 08 квітня 2008 року, "Москаль проти Польщі" від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах "Лелас проти Хорватії" від 20.05.2010, "Тошкуце та інші проти Румунії" від 25.11.2008) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах "Онер`їлдіз проти Туреччини" від 18.06.2002 та "Беєлер проти Італії" від 05 .01.2000).

Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши відсутність недобросовісності дій отримувача; виходячи із необхідності дотримання справедливого балансу між інтересами держави та втручанням у права відповідача, - суд дійшов висновку про відсутність підстав для повернення позивачем виплачених йому відповідачем допомоги на проживання.

За змістом ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

При цьому, суд не може захистити порушене право наперед.

З урахуванням вимоги ст. 16 ЦК України, суд приходить до висновку, що належним способом захисту права позивача є визнання незаконним рішення Центрального УСЗН ДМР № 51201_199791_Р від 26.05.2023 про утримання надміру виплачених сум допомоги на проживання ВПО ОСОБА_1 20 % щомісячно до повного погашення та зобов`язання Центрального УСЗН ДМР здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 допомогу на проживання внутрішньо переміщеної особи за період з 01.12.2022 по 31.01.2023 в сумі 6000,00 грн. В задоволенні решти позовних слід відмовити.

Відповідно ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позивач як особа з інвалідністю II групи звільнений від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 1073,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 128-131, 141, 259, 263-265, ч. 1 ст. 274. ч. 5 ст.279, ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Центрального управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради про визнання протиправним та скасування, зобов`язання здійснити перерахунок допомоги на проживання задовольнити частково.

Визнати незаконним рішення Управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради № 51201_199791_Р від 26.05.2023 про утримання надміру виплачених сум допомоги на проживання внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 20 % щомісячно до повного погашення.

Зобов`язати Управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради здійснити перерахунок та виплатити ОСОБА_1 допомогу на проживання внутрішньо переміщеної особи за період з 01.12.2022 по 31.01.2023 в сумі 6000,00 грн.

У задоволенні решти позовних - відмовити.

Стягнути з Управління соціального захисту населення Дніпровської міської ради () на користь держави судовий збір в розмірі 1073,60 грн.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя О.С. Наумова