Провадження № 2/127/3769/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.02.2024 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі судді Короля О.П., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ :

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Свої вимоги мотивує тим, що 11.04.2023 року на перехресті вулиць Мури та Монастирська в м. Вінниця водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Buick Regal», д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі, не надала перевагу в русі транспортному засобу марки «Renault Sandero», д.н.з. НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі та скоїла з ним зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 11.05.2023 р. в справі №127/11096/23 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність транспортного засобу марки BUICK REGAL, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 не була застрахована. Внаслідок ДТП було завдано значних збитків як здоров`ю, так і майну потерпілої ОСОБА_1 . Зокрема, внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримала забій грудної клітки, садна тім`яної ділянки голови, струс головного мозку, посттравматичну цервіко-краніалгію з помірним больовим синдромом, генералізовано-тривожний розлад, посттравматичну нестабільність хребта, латеральний епікондиліт лівого ліктьового суглобу, що підтверджується численними медичними документами. У зв`язку з отриманими внаслідок ДТП травмами, потерпілою були понесені значні витрати на здійснення необхідних обстежень та на лікування на загальну суму 14006, 39 грн. Позивач зверталась до відповідача з метою досудового врегулювання спору з вимогою відшкодування завданої позивачу шкоди. Однак відповідь на вказану претензію від відповідача так і не надійшла, оскільки відповідач відмовилась від отримання вказаного листа. У зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність транспортного засобу під керуванням відповідача на момент вчинення ДТП не була застрахована позивач звернулась до МТСБУ з заявою про відшкодування завданої шкоди здоров`ю та моральної шкоди. Відповідно до п. 23.1 ст. 23 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ прийняло рішення про виплату потерпілій ОСОБА_1 відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю внаслідок ДТП в розмірі 32127,58 грн., а саме: шкоди, пов`язаної з лікуванням 14707,84 грн., та шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності 17419,74 грн.

Також позивач зазначила, що відповідачем добровільно не було здійснено жодних відшкодувань збитків потерпілій, не усунуто заподіяної шкоди майну чи здоров`ю. Навіть, коли позивач звернулася до відповідача з проханням привезти одну планшетку недорогих ліків, таке прохання було проігнороване відповідачем.

Внаслідок вчиненого відповідачем ДТП ОСОБА_1 була завдана шкода здоров`ю та майну. Позивач вимушена була змінити свій звичний спосіб життя та роботи, потребувала довготривалого періоду лікування та реабілітації. Крім матеріальних збитків позивач зазначила про спричинення їй моральної шкоди.

Вищевикладене й стало підставою для звернення до суду позивача із позовною вимогою про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в сумі 50000 грн. Також позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь судові витрати із сплати судового збору та на правничу допомогу.

Згідно з ухвалою суду від 09.10.2023 р. в справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

16.11.2023 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву.

У відзиві відповідач зазначила про те, що 11.04.2023 р. по вулиці Мури у м. Вінниці сталась ДТП за участі позивача та відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема копій фотографій, наданих Позивачем до позовної заяви, характер пошкоджень транспортних засобів свідчить про те, що зіткнення автомобілів було здійснено збоку на малій швидкості, що не призвело до тяжких наслідків, транспортні засоби підлягали ремонту, а в учасників ДТП не було значних тілесних ушкоджень. До протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №431165 від 11.04.2023 працівниками поліції була долучена схема місця ДТП та пояснення водіїв. Зокрема, у своїх поясненнях позивач повідомила про те, що жодних претензії стосовно стану здоров`я до відповідача немає. Також відповідач зазначила про те, що на місце ДТП приїхав автомобіль екстреної швидкої допомоги та в подальшому працівники ЕШД доставили позивача до Центру первинної медико-санітарної допомоги №5. За результатами огляду позивач написала заяву про відмову від госпіталізації та поїхала додому. У свою чергу відповідач підтримувала з позивачем постійний зв`язок засобами телефонного зв`язку та в месенджері "Viber", та наполегливо рекомендувала, щоб позивач, за необхідності, пройшла курс стаціонарного лікування безпосередньо в медичному закладі, тобто відповідач дійсно хвилювалася, щоб з позивачем все було добре. Але позивач повідомила, що уже через 3 дні вийшла на роботу, оскільки нормально себе почувала. Як вбачається з переписки між сторонами до 16.05.2023 р. між учасниками ДТП складалось взаємоповажливе та взаєморозуміюче ставлення, Відповідач була готова відшкодувати обгрунтовані витрати на необхідне лікування від наслідків ДТП за належного підтвердження витрат відповідними доказами. Проте, після цього позивач не здійснила жодних дій для надання доказів щодо понесених нею витрат, навпаки, несподівано заявила, що буде звертатися до суду чи адвоката і припинила спілкування в односторонньому порядку. Таким чином, твердження позивача щодо ігнорування звернень та вимог про відшкодування шкоди не відповідають дійсності, спростовуються наявною перепискою та відсутністю належних доказів. Так, зазначене у позовній заяві те, що позивач "отримала забій грудної клітки, садна тім`яної ділянки голови, струс головного мозку, посттравматичну цервіко-краніалгію з помірним больовим синдромом, генералізовано-тривожний розлад, постравматичну нестабільність хребта, латеральний епікондиліт лівого ліктьового суглобу, та підтверджується медичними документами, що додаються до позовної заяви" викликає сумнів, оскільки в результаті настання ДТП позивач не потребувала медичної допомоги та не була госпіталізована, так як сама відмовилась від цього, а її лікування проводилось амбулаторно, за подальшими зверненнями в приватні медичні заклади, починаючи з 18.04.2023р., тобто після спливу семи календарних днів з дати настання ДТП (11.04.2023р.). Відповідач вважає, що надані позивачем медичні документи свідчать про їх фрагментарність, що не поєднана причинно-наслідковим зв`язком саме з подією ДТП, а лише посилання позивача в позовній заяві на всі вищевказані діагнози, не підтверджується повним єдиним кінцевим діагнозом, що мав би бути встановлений лікарями у відповідному медичному документі.

На думку відповідача, такий набір непослідовних доказів та їх трактування позивачем у позовній заяві, свідчить про те, що вона намагається маніпулювати своїм станом здоров`я перед судом з метою безпідставного отримання грошових коштів зверх того, що було виплачено МТСБУ та страховими компаніями в рахунок покриття усіх матеріальних збитків та усіх витрат на візити до приватних клінік та лікарів, які ставили всі ці не дуже пов`язані між собою діагнози без проведення серйозних медичних обстежень, лише на підставі слів та зовнішнього огляду.

20.11.2023 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив із викладенням своїх пояснень, міркувань і аргументів щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх відхилення.

04.12.2023 р. від відповідача судом було отримано заперечення на відповідь на відзив.

06.12.2023 р. до суду надійшли додаткові пояснення представника позивача.

08.01.2024 р. до суду надійшли заперечення відповідача на додаткові пояснення представника позивача від 06.12.2023 р.

16.01.2024 р. до суду надійшли заперечення представника позивача на заперечення відповідача від 08.01.2024 р.

22.01.2024 р. до суду надійшли заперечення відповідача на заперечення представника позивача від 16.01.2024 р.

Клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін від учасників справи до суду не надходили.

Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.

Судом в справі встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

11.04.2023 року о 19 год. 40 хв. на перехресті вулиць Мури та Монастирська в м. Вінниця водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом марки «Buick Regal», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній дорозі, не надала перевагу в русі транспортному засобу марки «Renault Sandero», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався по головній дорозі та скоїла з ним зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Відповідно до постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 11.05.2023 р. в справі № 127/11096/23 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні правопорушення за ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність транспортного засобу марки BUICK REGAL, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням відповідача ОСОБА_2 , не була застрахована. Внаслідок ДТП було завдано шкоди здоров`ю та майну (автомобілю) потерпілої ОСОБА_1 .

Внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримала забій грудної клітки, садна тім`яної ділянки голови, струс головного мозку, посттравматичну цервіко-краніалгію з помірним больовим синдромом, генералізовано-тривожний розлад, посттравматичну нестабільність хребта, латеральний епікондиліт лівого ліктьового суглобу, що підтверджується медичними документами, що містяться в матеріалах справи.

Зокрема, такий діагноз був поставлений ОСОБА_1 за актом огляду від 18.04.2023 р. лікарем-невропатологом ПП «Медична мережа «Світ здоров`я». В анамнезі захворювання зазначено про те, що 11.04.2023 р. було ДТП, з того часу у пацієнта ОСОБА_1 почалися симптоми. Була оглянута лікарем у ШМД : забій грудної клітки, садна тім`яної ділянки. Були призначені лікарські засоби : серата, діклосейф, мажезик. Після ДТП не пам`ятала всі деталі отриманих травм.

У зв`язку з отриманими внаслідок ДТП травмами, потерпілою були понесені витрати на здійснення необхідних обстежень та на лікування, розмір яких визначено 14006, 39 грн.

Відповідачем добровільно не було здійснено жодних відшкодувань на лікування та придбання ліків потерпілій, не усунуто заподіяної шкоди майну та здоров`ю.

На момент вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність транспортного засобу під керуванням відповідача не була застрахована, а тому позивач звернулась до МТСБУ з заявою про відшкодування завданої шкоди здоров`ю та моральної шкоди.

Відповідно до п. 23.1 ст. 23 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закону) МТСБУ прийняло рішення про виплату потерпілій ОСОБА_1 відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю внаслідок ДТП, в розмірі 32127,58 грн., а саме: шкоди, пов`язаної з лікуванням 14707,84 грн.; шкоди, пов`язаної з тимчасовою втратою працездатності 17419,74 грн.

Відповідно до листа МТСБУ №3-016/29263 від 06.09.2023 року щодо відшкодування моральної шкоди, нанесеної позивачу в результаті ДТП, МТСБУ повідомлено, що відповідно до підпункту «а» пункту 41.1 статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у МТСБУ відсутні підстави для виплати моральної шкоди, оскільки згідно з п. 27.3 статті 27 Закону моральна шкода відшкодовується у випадках, передбачених підпунктом «г» статті 41.1 та підпунктом «е» пункту 41.2 статті 41. 3 огляду на зазначене МТСБУ не вбачає правових підстав для відшкодування заподіяної потерпілій моральної шкоди. Водночас МТСБУ інформує, що потерпіла має право звернутися з позовом до суду щодо стягнення заподіяної моральної шкоди з особи, відповідальної за скоєння ДТП.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 1 ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до п. 1, п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанови) визначено, що позивачем має бути зазначено в чому полягає моральна шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її завдано позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Пунктом 5 Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини.

Відповідно до положень п. 9 Постанови передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер та обсяг моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок протиправних дій відповідача, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою. При цьому, обов`язок доведення наявності підстав для відшкодування моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування, що відповідає змісту ч. 3 ст.12 та ст. 81 ЦПК України.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 в зв`язку з протиправними діями ОСОБА_2 була заподіяна моральна шкода, яку вона оцінює в 50000 грн., що полягає в постійних переживаннях, тривозі та душевному болю, які вона перенесла після ДТП.

При цьому визначення розміру моральної шкоди в грошовому еквіваленті належить до компетенції суду на підставі прямої вказівки ЦК України, а проведення експертизи для визначення розміру такої шкоди не є абсолютно необхідним.

Суд в будь-якому випадку повинен самостійно визначити обґрунтований розмір моральної шкоди залежно від критеріїв, наведених в ЦК України, а також з урахуванням будь-яких інших обставин, які мають істотне значення, керуючись при цьому вимогами розумності і справедливості.

Суд при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди враховує доведений в судовому засіданні характер, обсяг, тривалість страждань, яких зазнала позивач, характер немайнових втрат (їх тривалий характер, тяжкі наслідки, неможливість швидкого відновлення), вік, стан здоров`я потерпілої, наявність значних змін у її життєвих стосунках, значні час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, поведінку відповідача, який не відшкодував завдану матеріальну шкоду. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом встановлено наявність спричинення відповідачем моральної шкоди позивачу, в тому числі наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправним діями заподіювача. Позивачем зазначено, в чому саме полягає ця шкода і зазначено з яких міркувань вона виходила, визначаючи її розмір.

Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

Суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Встановлені судом обставини справи, на переконання суду, призвели до спричинення позивачу моральної шкоди, яка виразилася в душевних стражданнях, яких вона зазнала в зв`язку із заподіянням шкоди винними діями відповідача, її здоров`ю (діагноз описано вище), та майну (вартість ремонтних робіт автомобіля, належного позивачу складає 238032,46 грн. та 6163,02 грн.). Ремонт автомобіля було здійснено в кінці липня 2023 р., тобто з 11.04.2023 р. позивач не могла користуватись транспортним засобом. У позивача було відчуття постійного душевного болю, страху, тривоги за власну безпеку при керуванні автомобілем після ДТП, розгубленості та непорозуміння, а також страху через прояви неврологічних розладів, а саме: зниження пам`яті, головні болі, нудоту, загальну втому, тремтіння і озноб усього тіла. Позивач вимушена була змінити свій звичний спосіб життя, не мала можливості як раніше щоденно користуватись автомобілем, потребувала довготривалого періоду лікування та реабілітації.

Судом прийнято до уваги, що пошкодження транспортного засобу створило для неї необхідність здійснення ремонтних робіт. Тому, враховуючи вищезазначене, беручи до уваги ступінь вини відповідача, характер моральних страждань, які перенесла позивач, враховуючи її турботи і хвилювання, пов`язані з наслідками неправомірних дій відповідача, необхідність звернення до суду щодо захисту своїх прав, ставлення відповідача до виниклих правовідносин, а також виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості та співмірності, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди з відповідача на її користь підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 10000 грн.

Моральну шкоду в розмірі 10000 грн. суд оцінює як належну і допустиму грошову компенсацію моральних страждань позивача і такий розмір моральної шкоди суд вважає справедливим та співмірним перенесеним позивачем моральним стражданням.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15.12.2020 р. у справі №752/17832/14-ц дійшла висновку про те, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Суд, дослідивши письмові пояснення, викладені учасниками справи в заявах по суті справи, та оцінивши відповідно до ст. 89 ЦПК України належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів, наявних в справі, у їх сукупності, враховуючи вищевикладене, прийшов до переконання в тому, що позов підлягає частковому задоволенню.

Враховуючи вищевикладене, а також ст. 16 ЦК України, згідно з якою суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом, суд приходить до висновку, що у виниклих правовідносинах наявні підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 10000 гривень.

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Витрати позивача з оплати судового збору підлягають стягненню з відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 2684,00 грн., але розмір сплати судового збору фізичною особою на момент подачі позовної заяви складає 1073,60 грн. Отже сума надмірно сплаченого судового збору 1610,40 грн. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету.

Представник позивача у заявах по суті справи повідомила про те, що згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України докази про розмір витрат на правничу допомогу будуть подані протягом п`яти днів після ухвалення рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 23, 1166, 1167, 1168 ЦК України, ст. ст. 4, 76-81, 89, 141, 263-265, 279 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса місця проживання : АДРЕСА_2 , моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та у відшкодування витрат із сплати судового збору 214, 72 грн.

Повернути позивачу ОСОБА_1 з державного бюджету надмірно сплачений судовий збір в розмірі 1610,40 грн.

В решті позову відмовити.

Встановити представнику позивачу строк протягом п`яти днів після вручення копії рішення суду для подачі доказів про витрати на правничу допомогу.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення рішення суду.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя