Справа № 650/63/24
13 листопада 2024 року Зборівський районний суд Тернопільської області в складі:
судді Снігурського В. В.,
при секретарі Моравель Л. З.,
за участю представника позивача ОСОБА_1 (в режимі відеоконференції),
розглянувши в м. Зборові заяву представника відповідача про постановлення додаткового рішення,
представник відповідача адвокат Фігурський М. А. звернувся до суду з заявою, згідно якої просить постановити додаткове рішення у цивільній справі №650/63/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, оскільки судом не вирішено питання щодо судових витрат, а саме витрат позивача на професійну правничу допомогу.
Заявник свої вимоги підтримує, просить стягнути з ТОВ КОЛЛЕКТ ЦЕНТР на користь ОСОБА_2 10 000 гривень судових витрат пов`язаних із наданням правничої допомоги та просить розглянути заяву без його участі.
Заява про ухвалення додаткового рішення мотивована тим, що правнича допомога відповідачу надавалася згідно договору від 13.05.2024 та виконано наступну роботу (надано наступні послуги): проведено зустріч та надано усну консультацію із клієнтом; визначено правову позицію, обрано лінію захисту, обговорено з клієнтом; підготовлено документи необхідні для надання правничої допомоги; підготовлено договір про надання правничої допомоги, сформовано ордер про надання правничої допомоги; підготовлено необхідні запити (до АТ "ПриватБанк"); особисто проведено реєстрацію запиту із клієнтом у Зборівському відділенні АТ "ПриватБанк"; детально проаналізовано та вивчено зміст усіх отриманих документів; вивчено та проаналізовано практику Верховного Суду даної категорії справ; підготовлено та надіслано до суду відзив на позовну заяву; підготовлено письмові пояснення (доводи та міркування) до суду; підготовлено заяву про розподіл судових витрат; здійснювався постійний моніторинг та перевірка на сайті Судової влади України інформації про рух справи, вказана інформація усно повідомлялася клієнту; підготовлено та надіслано до суду заяву про розгляд справи без участі відповідача; - підготовка та складання заяви про прийняття додаткового рішення у справі по стягненню витрат на правничу допомогу, а також формування та копіювання доказів до цієї заяви.
Окрім того, за змістом пунктів 6.1, 6.2 вказаного договору, розмір гонорару за надання правничої допомоги, порядок та строки його сплати встановлюється відповідно до Додаткової угоди укладеної між Сторонами, що є не від`ємним додатком до цього Договору або за домовленістю Сторін. Підставою для сплати розміру гонорару визначеного в п. 6.1 Договору є підписана Сторонами Додаткова угода. Пунктом 1 укладеної між сторонами 13.05.2024р. додаткової угоди (копія знаходиться в матеріалах справи) передбачено, що розмір гонорару Адвокатського об`єднання буде становити фіксовану суму - 10 000 гривень та не залежить від обсягу наданих послуг (виконаних робіт).
Представник відповідача надав заяву, згідно якої з приводу задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення заперечує, так як будь-яких доказів, в тому числі Договору про надання правової допомоги не було надано, позивачу жодні докази понесених витрат на правову допомогу не надсилались.
У відповідності до ч. 9 ст. 283 ЦПК України суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними.
Із врахуванням вищезазначеного, додаткове рішення у справі не може бути винесене, адже відсутні докази сплати таких витрат.
Також зазначає, що у відповідності до позиції Верховного Суду у справі № 922/2604/20 документального підтвердження надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.
Відповідачем не було долучено підтверджуючих витрат на правничу допомогу в ході розгляду справи, не аргументовано неможливість подачі таких доказів до винесення рішення у справі.
В даному випадку, відсутні підстави для винесення додаткового рішення у справі, так як підстави, визначені ч. 1 ст. 270 ЦПК України відсутні.
Вважає, що заявлені витрати на правничу допомогу із врахуванням того, що представником відповідача подано відзив на позовну заяву на 2-х аркушах, значно завищені та неспівмірні зі складністю справи.
У судовому засіданні представник позивача свої заперечення підтримала і просить у задоволенні заяви про постановлення додаткового рішення відмовити.
Дослідивши матеріали справи суд встановив, що рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області від 30 жовтня 2024 року, яке не набрало законної сили, у цивільній справі №650/63/24 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Встановлено, що при винесенні вказаного рішення судом не вирішено питання щодо судових витрат, а саме витрат відповідача на професійну правничу допомогу .
Згідно п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
В силу ст.ст.133,134 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За змістом ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.
Частинами 2-4 ст. 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, розмір витрат на правничу допомогу визначається судом, виходячи з умов договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, проте, вказаний розмір може бути зменшений за клопотанням іншої сторони у разі, якщо такі витрати є неспівмірними із складністю справи, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних, обсягом наданих послуг та ціною позову та (або) значенням справи для сторони.
При цьому, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).
Представником відповідача у першій заяві по суті спору відзиві на позов вказав орієновний розмір судових витрат на правничу допомогу 10 000 грн., надано договір про надання правової допомоги від 13.05.2024, укладений між замовником ОСОБА_2 та виконавцем адвокатом Адвокатського об`єдання «ЮР-ЦЕНТР», додаткову угоду до вказаного договору, згідно якої розмір гонорару Адвокатського об`єднання буде становити фіксовану суму - 10 000 гривень та не залежить від обсягу наданих послуг (виконаних робіт), акт виконаних робіт від 30.102024 на суму 10 000 грн.
Однак, суд звертає увагу на відсутність обов`язку присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на тому, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду: від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19), від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22)).
При цьому суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, наведені у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/20, відповідно до яких при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
У рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Дотримуючись принципів співмірності та розумності судових витрат, враховує складність справи та ціну позову, а саме, що справа є малозначною, розглядалася в порядку спрощеного судового провадження без участі відповідача та її представника; враховує фактичний обсяг робіт, здійсненим представником відповідача у даній справі, а саме: підготовлено відзив на позов (а.с.75-76), зроблено адвокатський запит в АТ КБ «Приватбанк» (а.с.80), подано заяву про розподіл судових витрат (а.с104-105), надано письмові заперечення щодо позовних вимог (а.с.153-157).
Тривалий розгляд справи був обумовлений не її складністю, а у зв`язку з необхідністю отримання від АТ КБ «Приватбанк» остаточної інформації щодо відкриття карткового рахунку на ім`я відповідачки, що потребувало додаткового часту. Клопотання про витребування доказів від АТ КБ «Приватбанк» було заявлено представником позивача.
Тому, суд вважає, що необґрунтованими та неспівмірними є вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн, оскільки вказані витрати не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є неспівмірними з обсягом наданих адвокатом послуг та часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт. Крім цього, зважаючи на складність справи, обсяг наданої правової допомоги, суд вважає, що вони не вимагали від адвоката значних зусиль та часу.
Суд враховує, що від представника позивача надійшло заперечення щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу, в якому останній зауважує, що зазначені представником відповідача витрати на професійну правничу допомогу є необґрунтовано завищеними, не відповідають складності справи та обсягу і змісту наданої адвокатом професійної правничої допомоги.
Враховуючи встановлені вище фактичні обставини справи, суд вважає, що вимоги про відшкодування витрат на правничу допомогу відповідача слід задовольнити частково, в сумі 4000 грн, які підлягають стягненню з позивача в користь відповідача
Керуючись ст. 270 ЦПК України,
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі подання апеляційної скарги, якщо рішення не скасовано, після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга може бути подана до Тернопільського апеляційного суду на протязі 30 днів з виготовлення повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 14 листопада 2024 року.

Суддя Зборівського

районного суду В. В. Снігурський