ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

22 серпня 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/15993/21

Провадження № 22-ц/4820/533/24

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., П`єнти І.В., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Дубова М.В.,

з участю позивача та його представника,

відповідача та її представників,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2023 року та на додаткове рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19 січня 2024 року, суддя Салоїд Н.М., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності на майно та визнання права власності на одну другу його частину, вселення,

встановив:

У липні 2021 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку у цьому майні.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21.12.2021 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 30.05.2022 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 05.10.2022 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21.12.2021 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 30.05.2022 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12.12.2023 року позов задоволено частково. Встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01.01.2004 року по 07.08.2020 року. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 домоволодіння, загальною площею 315,6 кв.м., житловою площею 78,7 кв.м., по АДРЕСА_1 , підземну автостоянку, загальною площею 17,0 кв.м., розташовану по АДРЕСА_2 , а також вбудоване приміщення бізнес-центру, загальною площею 114,1 кв.м., яке знаходиться по АДРЕСА_3 . Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину домоволодіння, загальною площею 315,6 кв.м., житловою площею 78,7 кв.м. по АДРЕСА_1 ; 1/2 частину підземної автостоянки, загальною площею 17,0 кв.м., розташовану по АДРЕСА_2 , 1/2 частину вбудованого приміщення бізнес-центру, загальною площею 114,1 кв.м., яке знаходиться по АДРЕСА_3 . У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення в будинковолодіння відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 11804 грн.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з доведеності ОСОБА_2 фактів ведення спільної підприємницької діяльності, спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, витрачання спільних коштів та використання спільної праці у будівництві житлового будинку та придбанні спірного майна з ОСОБА_1 .

Додатковим рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 19.01.2024 року заяву про ухвалення додаткового рішення задоволено частково. Судові витрати у вигляді сплаченої суми судового збору у розмірі 42903 грн. компенсовано ОСОБА_2 за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 40000 грн. Заяву ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 40000 грн. на користь ОСОБА_2 , понесених ним в апеляційній та касаційній інстанціях, залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі на додаткове судове рішення ОСОБА_1 просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про стягнення витрат на правничу допомогу на користь позивача.

16.07.2024 року ОСОБА_1 подала до суду клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення справи, що розглядається в порядку кримінального провадження №0000399 від 14.08.2024 року.

В обґрунтування клопотання заявник зазначив, що розгляд судом вказаної кримінальної справи має значення для вирішення питання щодо достовірності письмових доказів про участь ОСОБА_2 у будівництві спірного житлового будинку.

Ознайомившись з матеріалами справи, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання з наступних підстав.

Відповідно до п. 6 ч. ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках, передбачених ЦПК України, у тому разі, коли в іншій справі вирішуються питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Таким чином, підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування на розгляді в суді іншої справи та припущення про те, що рішення у такій справі має значення для цивільної справи, що розглядається, а саме неможливість її розгляду до вирішення цієї іншої справи.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14.02.2022 року викладено висновок про те, що метою зупинення провадження у справі згідно з п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України є виявлення обставин (фактів), які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому провадженні, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено. Об`єктивна неможливість розгляду справи до вирішення іншої справи полягає у тому, що рішення суду в іншій справі встановлює обставини, які впливають на збирання та оцінку доказів у справі, провадження у якій зупинено, зокрема факти, що мають преюдиційне значення.

З огляду на вимоги закону для вирішення питання про зупинення провадження у справі суду слід у кожному конкретному випадку з`ясовувати: як пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; чим обумовлюється об`єктивна неможливість розгляду справи.

Отже, необхідність у зупиненні провадження у справі виникає у випадку, якщо неможливо прийняти рішення у даній справі до ухвалення рішення в іншій справі. Тобто, між справами, що розглядаються, повинен існувати тісний матеріально-правовий зв`язок, який виражається в тому, що факти, встановлені в одній із справ, будуть мати преюдиційне значення для іншої справи.

Разом із тим, необхідно враховувати, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Заявляючи вимоги на підставі п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, ОСОБА_1 не враховано, що провадження у кримінальній справі здійснюється органами досудового слідства, кримінальна справа не передана до суду і рішення в ній судом не ухвалювалося.

За вищенаведеного, клопотання ОСОБА_1 слід визнати необґрунтованим та таким, що не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 251, 260, 261, 389 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 23 серпня 2024 року.

Судді: Р.С. Гринчук

І.В. П`єнта

Т.В. Спірідонова