Дата документу 15.08.2024Справа № 554/5743/23
Провадження № 4-с/554/13/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2024 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави у складі:

головуючий суддя: Сініцин Е.М.,

при секретарі: Лазоренко В.В.,

розглянувши матеріали скарги ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Нікогосян Г.М. про закінчення виконавчого провадження №68240094,

В С Т А Н О В И В:

До Октябрського районного суду м. Полтави звернувся ОСОБА_1 зі скаргою на постанову старшого державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Нікогосян Г.М. про закінчення виконавчого провадження №68240094, в якій просить поновити йому пропущений строк на подачу скарги на дії державного виконавця та визнати дії старшого державного виконавця Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Нікогосян Г.М. щодо винесення постанови від 27.03.2023 року про закінчення виконавчого провадження ВП№68240094 неправомірними а також скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП№68240094 від 27.03.2023 року.

Вказані обставини обґрунтовує тим, що вказана постанова про закінчення виконавчого провадження є незаконною та необґрунтованою, з огляду на те, що підставою закінчення виконавчого провадження у вказаній постанові зазначено п.5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якого виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, в той час як сторони виконавчого провадження не зверталися до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, виконавчий лист на підставі якого відкрито виконавче провадження є чинним.

Крім того, ОСОБА_1 просить суд поновити пропущений строк на подання даної скарги, мотивуючи тим, що 12.06.2023 року ним отримано вищезгадану постанову від 27.03.2023 року, після чого він невідкладно звернувся до Полтавського місцевого центру з надання БПВД, і вже 21.06.2023 року адвокату Волкову Д.В. видане доручення щодо представництва інтересів скаржника.

Дослідивши матеріали скарги судом встановлено наступне.

З метою встановлення підстав закінчення вказаного виконавчого провадження, ОСОБА_1 разом із скаргою було подано клопотання, у якому скаржник просив витребувати із Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції матеріали виконавчого провадження № 68240094.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 31 липня 2023 року вказане клопотання задоволено та витребувано зазначені докази, а також неодноразово надсилались листи з вимогами виконати Ухвалу суду.

Однак, суб`єктом оскарження Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Ухвалу суду виконано не було, у судові засідання представник суб`єкта оскарження не з`явився, письмових пояснень з приводу предмету розгляду скарги не надав.

В ч.10 ст.84 ЦПК України закріплено, що у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

Суд вважає можливим здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами.

Суб`єктом оскарження залишено не виконаною ухвалу суду про витребування доказів, надано виключно заяву про відкладення справи у зв`язку із тимчасовим увільненням старшого державного виконавця Нікогосяна Г.М.

Суд зазначає, що предметом оскарження є дії органу примусового виконання, а не конкретного державного виконавця, що діє від імені органу державної влади, відтак зазначені суб`єктом оскарження підстави для відкладення розгляду скарги судом не прийнято до уваги.

Більш того, про обізнаність суб`єкту оскарження про розгляд скарги свідчать численні зворотні поштові повідомлення, проте, всупереч більш ніж достатньому часу на подання письмових пояснень протягом періоду розгляду скаргу, суб`єкт оскарження свідомо не побажав висловити свою позицію.

Суд, розглядаючи вимоги про поважність причин пропуску строку на подання скарги, виходить із ч. 2 ст. 449 ЦПК України, а тому враховуючи, що скаржником отримано оскаржувану постанову 12.06.2024 року, що підтверджено трекінгом Укрпошти, та призначено адвоката регіонального центру БПВД 21.06.2024 року, а скаргу подано 28.06.2024 року, тобто з незначним строком пропуску, суд вважає причини пропуску строку на подання скарги поважними та вважає за можливе поновити строк на подання скарги до суду.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

В ч. 5 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Статтею 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено правові підстави закінчення виконавчого провадження, зокрема пунктом 5 частини першої вказаної статті передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Так, державним виконавцем обрано саме зазначену підставу закінчення виконавчого провадження, про що зазначено у постанові від 27.03.2023 року ВП № 68240094.

В той же час, на підтвердження своєї правової позиції стосовно закінчення виконавчого провадження суб`єктом оскарження не надано жодних пояснень.

Враховуючи, що ВПВР Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавські області не надано доказів скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, то судом не встановлено законних підстав для винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

Більш того, зазначені дії органу примусового виконання створюю правові наслідки, за яких скаржника ОСОБА_1 позбавлено права на ефективне виконання рішення суду, що є недопустимим.

На підставі зазначеного, суд дійшов висновку, що державний виконавець ОСОБА_2 здійснив закінчення виконавчого провадження шляхом винесення оскаржуваної постанови від 27.03.2023 року необґрунтовано, без наявності відповідних на те правових підстав, а отже оскаржувана постанова є такою, що підлягає скасуванню.

В ч.2 ст.451 ЦПК України закріплено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Відповідно, суд вважає за необхідне задовольнити заяву ОСОБА_1 , та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Нікогосяна Г.М. від 27.03.2023 року у виконавчому провадженні № 68240094, як незаконну.

Суд не вирішує питання про судові витрати, на підставі ч.1 ст.452 ЦПК України, оскільки в матеріалах справи вони відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 26, 39 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 260,261,263, 450, 451,452,453 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії органу примусового виконання задовольнити.

Скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Нікогосяна Г.М. від 27.03.2023 року у виконавчому провадженні № 68240094.

Копію ухвали направити скаржнику та Управлінню забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).

Про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Полтавського апеляційного суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Е.М. Сініцин.