ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 676/7342/21

Провадження № 22-ц/4820/1631/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар судового засідання Заворотна А.В.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_3 , на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2024 року та на додаткове рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 червня 2024 року (суддя Швець О.Д.).

Заслухавши доповідача, пояснення учасника справи, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, суд

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою.

В обґрунтування позову зазначалось, що з 08.06.1996 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 04.06.2018.

У період шлюбу у сторін народились діти ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 30.05.2021 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 2500 грн щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому, місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 після розірвання шлюбу не визначалось.

Починаючи з середини червня 2021 року донька періодично проживала в квартирі, яка належить відповідачці ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 , та у спільній з позивачем квартирі за адресою АДРЕСА_2 . З цього час, як зазначав позивач, відповідач не дає можливості зустрічатися та спілкуватися з дитиною.

07.07.2021 позивач звертався до виконавчого комітету міської ради з заявою про визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою дитиною, однак, 25.11.2021 позивачем отримано відповідь на його заяву про неможливість прийняття рішення за його зверненням через неявку на засідання комісії матері дитини, крім того, представником відповідача висловлювалась недовіра усьому складу комісії. Вказані обставини зумовили необхідність звернення позивача до суду.

Вказував, що починаючи з листопада 2020 року відповідачка систематично вчиняє щодо позивача дії, які кваліфікуються як прояви домашнього насильства в присутності неповнолітньої доньки, яка стає свідком та постраждалою від цих дій, чим наносить шкоду психологічному розвитку дитини та негативно впливає на її виховання. На думку позивача, наведене свідчить про свідомі дії відповідача, направлені на усунення батька в житті дитини.

З кінця лютого 2022 року відповідачка постійно разом з дитиною проживає у власній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . З цього часу позивач абсолютно позбавлений можливості приймати участь у вихованні доньки. Тривале проживання доньки разом з матір`ю призвели до відчуження його як батька.

Враховуючи викладене, з врахуванням заяви про зміну предмета позову, остаточно просив суд усунути ОСОБА_1 перешкоди у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою донькою ОСОБА_3 з боку матері ОСОБА_2 ; встановити ОСОБА_1 для участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_3 такі способи участі:

- спілкування батька ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 особисто без присутності матері;

- необмежене спілкування ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв?язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування;

- з 17:00 до 20:00 кожну першу і третю неділю місяця шляхом зустрічей у місцях, помешканнях і закладах громадського дозвілля та відпочинку дітей, з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька;

- під час навчання у школі кожний вівторок та четвер ОСОБА_1 має право забирати ОСОБА_3 зі школи та повертати її матері до 17:00 з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька;

- один раз на літні канікули ОСОБА_1 має право на строк не більше одного місяця запросити на тимчасове проживання ОСОБА_3 до свого місця проживання, а також, з можливістю поїхати із дитиною на відпочинок на морські курорти, в санаторії, на туристичні бази в межах України, на строк не більше 14 днів, завчасно письмово попередивши про це матір дитини за 15 календарних днів;

- один раз на рік ОСОБА_1 має право на строк не більше одного тижня під час зимових канікул та на строк не більше трьох днів під час осінніх канікул запросити дитину на тимчасове проживання до свого місця проживання, з можливістю поїхати з дитиною на відпочинок в межах України, завчасно письмово попередивши про це матір дитини за 15 календарних днів;

- кожного року, який закінчується парним числом, ОСОБА_1 має право проводити свята Новий рік з 12:00 год 31 грудня до 20:00 год 01 січня, в інші святкові дні (державні та релігійні свята) з 10:00 год. до 20:00 год. спільно з донькою ОСОБА_3 за місцем свого проживання та/або у закладах, належних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей/або на природі;

- кожного року, який закінчується непарним числом, ОСОБА_1 має право проводити спільне святкування дня народження дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 з 10:00 год. до 20:00 год. спільно з дитиною за місцем свого проживання та/або у закладах, належних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей, та/або на природі;

- ОСОБА_1 має право отримувати інформацію від ОСОБА_2 про погіршення стану здоров`я дитини, зміну її перебування у навчальному закладі, інше.

Ухвалою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 25 січня 2022 року залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Виконавчий комітет Кам`янець-Подільської міської ради.

Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2024 року позов задоволено частково. Встановлено ОСОБА_1 порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без присутності матері ОСОБА_2 у першу і третю неділю місяця з 17.00 год до 20.00 год.; половину шкільних канікул і святкових днів, за домовленістю з матір`ю дитини.

22.05.2024 ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про винесення додаткового рішення у справі, оскільки вважав, що резолютивна частина цього рішення не містить висновків про задоволення або відмову в задоволенні решти позовних вимог, отже рішення суду в цій частині не було прийнято.

Додатковим рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 червня 2024 року другий абзац резолютивної частини рішення суду викладено в такій редакції:

Визначити порядок участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без присутності матері ОСОБА_2 , встановивши такі способи:

необмежене спілкування ОСОБА_1 з ОСОБА_3 засобами зв`язку та в соціальних мережах;

встановити наступний графік побачень: у першу і третю неділю місяця з 17.00 год. до 20.00 год.;

проводити половину шкільних канікул і святкових днів з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повідомивши матір дитини, ОСОБА_2 за 15 календарних днів.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992,40 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн»

Не погоджуючись з рішенням та додатковим рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог про усунення ОСОБА_1 перешкод у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою донькою ОСОБА_3 , 2012 року народження, з боку матері ОСОБА_2 ; про встановлення ОСОБА_1 для участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітньою донькою ОСОБА_3 , 2012 року народження, такі способи участі:

- спілкування батька ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 особисто без присутності матері;

- необмежене спілкування ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування;

- з 17:00 до 20:00 кожну першу і третю неділю місяця шляхом зустрічей у місцях, помешканнях і закладах громадського дозвілля та відпочинку дітей, з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька;

- під час навчання у школі кожний вівторок та четвер ОСОБА_1 має право на побачення з ОСОБА_3 з 17:30 до 19.30 з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька та/або у закладах, належних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей або на природі;

- один раз на літні канікули ОСОБА_1 має право на строк не більше одного місяця запросити на тимчасове проживання ОСОБА_3 до свого місця проживання, а також, з можливістю поїхати із дитиною на відпочинок на морські курорти, в санаторії, на туристичні бази в межах України, на строк не більше 14 днів, завчасно письмово попередивши про це матір дитини за 15 календарних днів;

- один раз на рік ОСОБА_1 має право на строк не більше одного тижня під час зимових канікул та на строк не більше трьох днів під час осінніх канікул запросити дитину на тимчасове проживання до свого місця проживання, з можливістю поїхати з дитиною на відпочинок в межах України, завчасно письмово попередивши про це матір дитини за 15 календарних днів;

- кожного року, який закінчується парним числом, ОСОБА_1 має право проводити свята Новий рік з 12:00 год 31 грудня до 20:00 год 01 січня, в інші святкові дні (державні та релігійні свята) з 10:00 год. до 20:00 год. спільно з донькою ОСОБА_3 за місцем свого проживання та/або у закладах, належних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей/або на природі;

- кожного року, який закінчується непарним числом, ОСОБА_1 має право проводити спільне святкування дня народження дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 з 10:00 год. до 20:00 год. спільно з дитиною за місцем свого проживання та/або у закладах, належних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей, та/або на природі;

- ОСОБА_1 має право отримувати інформацію від ОСОБА_2 про погіршення стану здоров`я дитини, зміну її перебування у навчальному закладі, інше.

При цьому, посилається на неповне з`ясування обставини, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Зазначає, що відмова у задоволенні вимоги щодо усунення перешкод в спілкуванні з донькою в судовому рішенні немотивована, водночас в мотивувальній частині рішення чітко вказано про необхідність усунення перешкод у спілкуванні збоку матері. Оскільки остання продовжує зухвало чинити позивачу перешкоди у вихованні та спілкуванні з донькою.

Вважає, що суд безпідставно взяв до уваги висновок органу опіки та піклування, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини. Вказує, що з метою забезпечення рівності прав батьків щодо дитини, суд мав можливість розширити зазначений органом опіки графік побачень та включити до графіку побачень дні народження дитини, батька, літній період, під час перебування позивача у щорічній відпустці, а також період новорічних та великодніх свят, тощо.

Крім того, вказує, що з урахуванням інтересів дитини і прав батька на інформацію щодо своєї дитини, судом безпідставно відмовлено у задоволенні вимоги про право ОСОБА_1 отримувати від ОСОБА_2 інформацію щодо дитини.

Вважає, що зустрічі батька з дитиною будуть сприяти відновленню та налагодженню емоційних стосунків батька із його малолітньою дитиною і ця обставина відповідатиме найкращим інтересам дитини. Відновлення відносин та емоційного контакту малолітньої дитини з її батьком повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити дитину від зустрічей з батьком.

Вказує, що погоджується з рішенням суду в частині неможливості забезпечення побачень після навчання по вівторкам та четвергам в навчальний період через його режим роботи, а тому просить для врахування найкращих інтересів дитини та балансу прав батьків встановити інший час побачень, наприклад - під час навчання у школі кожний вівторок та четвер ОСОБА_1 має право на побачення з ОСОБА_3 з 17:30 до 19:30 з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька та/або у закладах, належних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей/або на природі.

ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_3 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та додаткове рішення суду та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на порушенням судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи.

Вказує, що до 24.02.2022 сторони разом з малолітньою донькою постійно проживали разом у квартирі АДРЕСА_3 , ця обставина не заперечувалась позивачем. Проте, в період спільного проживання, а саме 07.07.2021 ОСОБА_1 звертався з заявою до Кам`янець-Подільської міської ради щодо визначення порядку участі у вихованні та спілкування з донькою, засідання комісії з питань захисту прав дитини відбувались 17.08.2021, 23.09.2021, 11.11.2021, фактично в той час коли сторони разом з донькою постійно проживали у вказаній квартирі, а 09.12.2021 ОСОБА_1 звернувся з позовом і до суду.

Вважає, що суд першої інстанції не взяв до увагу встановлені судовими рішеннями факти вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 , де потерпілими є і ОСОБА_3 , і ОСОБА_2 . При ухваленні рішення суд посилався лише на факт притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за домашнє насильство, проте, не зробив відповідних висновків і задовольнив позов, проігнорувавши статус позивача як кривдника в сім`ї.

В свою чергу, ОСОБА_2 жодним судовим рішенням не визнавалась винною у вчиненні будь-якого адміністративного чи кримінального правопорушення.

Крім того, вказує, що актами державного виконавця встановлено, що в ході виконання постанови суду про вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення побачень ОСОБА_1 з малолітньою донькою, ОСОБА_2 не перешкоджала ОСОБА_1 бачитися з донькою, мати та дитина виходили в двір будинку, дитина відмовлялась спілкуватися з батьком, говорила, що вона його ненавидить, що він їй не батько та поверталася додому. 26.12.2022 малолітня ОСОБА_3 написала до відділу ДВС заяву про відмову від побачень з ОСОБА_1 .

Посилається на те, що побачення з ОСОБА_1 суперечать найвищим інтересам дитини, призводить до істотного погіршення її здоров`я, завдає непоправної шкоди її психіці, негативно впливає на її соціалізацію, а тому наявні підстави для відмови в задоволенні позову.

Щодо встановленого судом у додатковому рішенні необмеженого спілкування ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_3 засобами зв`язку і в соціальних мережах, то, як зазначає скаржник, у малолітньої ОСОБА_3 немає мобільного телефону, тому є неможливим виконання рішення суду в цій частині.

Вважає, що відсутні підстави для відшкодування витрат ОСОБА_1 по оплаті судового збору за подачу заяви про забезпечення позову та апеляційної скарги, оскільки ні постановою Хмельницького апеляційного суду від 28.09.2022, ні рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 22.05.2024, ні додатковим рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 06.06.2024 не встановлено вини ОСОБА_2 у чиненні перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні дитини.

До апеляційного суду надійшов відзив ОСОБА_1 , в якому він вказує, що аргументи, які наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 , не відповідають вимогам законодавства, суперечать найкращим інтересам дитини, а тому повинні бути відхилені апеляційним судом.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав подану ним апеляційну скаргу, в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої доньки, просив відмовити.

Інші учасники справи та їх представники не з`явились в судове засідання, про день, місце і час слухання справи повідомлені у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства. Від представника відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_6 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з погіршення стану здоров`я відповідачки ОСОБА_2 . Разом з тим, враховуючи відсутність доказів об`єктивної неможливості участі ОСОБА_2 в судовому засіданні відповідно до встановленого діагнозу, а також відсутність доказів поважності причин неявки в судове засідання представника відповідача ОСОБА_6 , можливість відповідачки та її представника заявити клопотання про їх участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів за допомогою системи EasyCom, реалізацію відповідачкою права на викладення своїх аргументів у апеляційній скарзі, колегія суддів поважності причин неявки в судове засідання не встановила, і, відповідно, підстав для відкладення розгляду справи та вважала за можливе слухати справу за відсутності відповідачки та її представника. При цьому, колегія суддів виходила з того, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного та обґрунтованого судового рішення, не відкладаючи розгляду справи, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні учасника справи або його представника, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що з 08.06.1996 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду від 4 червня 2018 року. (том 1, а.с. 5)

Позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . (том 1, а.с. 4)

З лютого 2022 року відповідачка ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_5 та малолітньою донькою ОСОБА_3 проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

09.07.2021 ОСОБА_1 звернувся з заявою до Кам`янець-Подільської міської ради, в якій просив визначити порядок участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_3 у зв`язку з тим, що з листопада 2020 року мати дитини ОСОБА_2 перешкоджає у будь-який спосіб спілкуватись з дитиною.

Вказане питання виносилось на розгляд комісії з захисту прав дітей Кам`янець-Подільської міської ради, проте, комісія не змогла прийняти рішення за поданою заявою через неявку матері дитини ОСОБА_2 на засідання комісії. (том 1, а.с. 7-9)

Відповідно до висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням Кам`янець-Подільської міської ради №23/20 від 04.08.2022, наданого на виконання ухвали суду від 26.04.2022, визначено батькові ОСОБА_1 спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою дочкою ОСОБА_3 , а саме: необмежене спілкування батька з дочкою засобами зв`язку та в соціальних мережах; у першу і третю неділю місяця з 17 год до 20 год; щосереди та щочетверга відводити ОСОБА_3 до школи, забирати її зі школи та повертати її матері; половину шкільних канікул і святкових днів, повідомивши матір дитини ОСОБА_2 за п`ятнадцять календарних днів. (том 1, а.с. 94-95)

Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

У статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (стаття 18).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року № 10383/09, § 100).

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини (пункти 1, 3 статті 9 Конвенції).

Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає контакт з дитиною як реалізацію матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

Відповідно до частини сьомої статті 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, у томі числі і спілкуватися зі своїм батьком.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 153 СК України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

За статтею 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Відповідно до частини другої статті 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання справедливої рівноваги між інтересами батьків та інтересами дитини неодноразово аналізувалося Європейським Судом з прав людини (далі ЄСПЛ), практика якого відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» і частини четвертої статті 10 ЦПК України застосовується судом як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (§ 54) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (рішення ЄСПЛ у справі «Johansen v. Norway» від 07 серпня 1996 року, § 78).

Отже, положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини.

Щодо вирішення вимог про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у виховані дитини, слід зазначити, що положеннями частини першої статті 159 СК України визначено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Позов про усунення перешкод - це позов негаторний, тобто позов про заперечення поведінки особи, яка чинить перешкоди іншому у здійсненні ним свого права.

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з їх недоведеності.

Посилання позивача на те, що відповідачка фактично самоусунулась від прийняття юридично значимих дій, направлених на встановлення контакту між батьком та дочкою, керуючись виключно позицією доньки про небажання бачитися з батьком, що між сторонами існують неприязні відносини, не свідчить про те, що ОСОБА_2 чинить перешкоди щодо спілкування батька з донькою.

Покази свідка ОСОБА_7 також беззаперечно не підтверджують чинення ОСОБА_2 перешкод щодо спілкування батька з донькою.

Надана позивачем до матеріалів справи заява про звернення позивача до Кам`янець-Подільської міської ради щодо визначення порядку участі у вихованні та спілкуванні з дочкою також не підтверджує вчинення відповідачем дій, які перешкоджають позивачеві, як батькові, бачитись з дитиною та брати участь у її вихованні.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність чинення перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з дочкою зі сторони ОСОБА_2 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції в цій частині.

Разом з тими, недосягнення згоди між батьками щодо порядку та способу участі батька у вихованні дитини не можуть бути підставою для відмови йому у спілкуванні з дитиною.

Відповідно до частини другої статті 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (частина друга статті 159 СК України).

Відмова у задоволенні позову про усунення перешкод у вихованні дитини і спілкуванні з нею (зокрема, внаслідок недоведеності перешкод чи з інших підстав), не є підставою для відмови судом у захисті й реалізації прав, передбачених частиною другою статті 159 СК України. Така правова позиція викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 25 березня 2024 року у справі № 742/1716/23).

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частина друга статті 159 СК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою під час будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що стосується дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватися, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Діти мають право на врахування їхньої думки і на те, щоб бути заслуханими з питань, що торкаються їх інтересів. Зокрема, в силу того, як із спливом часу діти стають більш зрілими і здатними сформулювати свою думку, суди повинні належним чином враховувати їх погляди і почуття, а також їх право на повагу до їхнього особистого життя. Водночас їх погляди необов`язково залишаються незмінними, і їх заперечення, яким слід надавати належного значення, необов`язково є достатніми для того, щоб превалювати над інтересами батьків, особливо щодо того, що стосується регулярного спілкування зі своєю дитиною. Вочевидь право дитини на висловлення своєї думки не потрібно тлумачити як фактичне надання дітям безумовного права вето без аналізу будь-яких інших факторів або без проведення оцінки для визначення їхніх найкращих інтересів (див. постанову Верховного Суду від 04 квітня 2024 року у справі № 553/449/20).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , зокрема просив визначити йому такі способи участі у вихованні та спілкуванні з дочкою: - спілкування батька ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 особисто без присутності матері;

- необмежене спілкування ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 особисто засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв?язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування;

- з 17:00 до 20:00 кожну першу і третю неділю місяця шляхом зустрічей у місцях, помешканнях і закладах громадського дозвілля та відпочинку дітей, з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька;

- під час навчання у школі кожний вівторок та четвер ОСОБА_1 має право забирати ОСОБА_3 зі школи та повертати її матері до 17:00 з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька;

- один раз на літні канікули ОСОБА_1 має право на строк не більше одного місяця запросити на тимчасове проживання ОСОБА_3 до свого місця проживання, а також, з можливістю поїхати із дитиною на відпочинок на морські курорти, в санаторії, на туристичні бази в межах України, на строк не більше 14 днів, завчасно письмово попередивши про це матір дитини за 15 календарних днів;

- один раз на рік ОСОБА_1 має право на строк не більше одного тижня під час зимових канікул та на строк не більше трьох днів під час осінніх канікул запросити дитину на тимчасове проживання до свого місця проживання, з можливістю поїхати з дитиною на відпочинок в межах України, завчасно письмово попередивши про це матір дитини за 15 календарних днів;

- кожного року, який закінчується парним числом, ОСОБА_1 має право проводити свята Новий рік з 12:00 год 31 грудня до 20:00 год 01 січня, в інші святкові дні (державні та релігійні свята) з 10:00 год. до 20:00 год. спільно з донькою ОСОБА_3 за місцем свого проживання та/або у закладах, належних до об?єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей/або на природі;

- кожного року, який закінчується непарним числом, ОСОБА_1 має право проводити спільне святкування дня народження дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_5 з 10:00 год. до 20:00 год. спільно з дитиною за місцем свого проживання та/або у закладах, належних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей, та/або на природі;

- ОСОБА_1 має право отримувати інформацію від ОСОБА_2 про погіршення стану здоров`я дитини, зміну її перебування у навчальному закладі, інше.

Частково задовольняючи позов у частині вимог щодо визначення способу участі у вихованні дитини, суд врахував бажання батька на участь у вихованні та спілкуванні з дочкою, висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради та думку ОСОБА_3 , яка на час розгляду справи судом першої інстанції досягла 11 річного віку та пояснила, що вона не має бажання спілкуватися з батьком. Тому суд першої інстанції визначив ОСОБА_1 : необмежене спілкування ОСОБА_1 з ОСОБА_3 засобами зв`язку та в соціальних мережах; встановив графік побачень: у першу і третю неділю місяця з 17.00 год. до 20.00 год.; проводити половину шкільних канікул і святкових днів з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повідомивши матір дитини, ОСОБА_2 за 15 календарних днів.

Вирішуючи позовні вимоги щодо визначення способів участі у вихованні дитини, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, що не дають можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення порядку спілкування з донькою, який мав би влаштовувати кожну зі сторін по справі, що зумовлює вирішення даного питання в судовому порядку.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

У суді першої інстанції ОСОБА_3 пояснила, що вона не має бажання бачитись із батьком.

Комісією з захисту прав дітей була розроблена комплексна стратегія цільової підтримки ОСОБА_3 , яка вочевідь проявляє ознаки відчуження одного з батьків.

Зазначеною програмою передбачено Центру соціальних служб для сім`ї та молоді: здійснити оцінку потреб сім`ї за місцем проживання дитини з метою визначення потреб у соціальних послугах (за письмовою згодою обох батьків); надати соціально психологічні послуги малолітній ОСОБА_3 та її сім`ї, які будуть визначені у висновку (за згодою батьків та дитини); Кам`янець-Подільському ліцею № 8: здійснити психокорекційну роботу з дитиною (за згодою обох батьків); сімейному лікарю: здійснювати медичний нагляд малолітньої ОСОБА_3 (т.2 а.с. 99)

ОСОБА_1 надав згоду на виконання цілей програми. ОСОБА_2 згоду не надала.

Згідно інформації Кам`янець-Подільського ліцею № 8 про виконання програми у межах повноважень, визначених законодавством у сфері освіти практичним психологом закладу проведено індивідуальні бесіди з кожним із батьків окремо (по 3 бесіди), організовано зустріч батьків на якій обговорювались питання спільного виховання дитини, подолання проблем етичного характеру та матеріального забезпечення дівчинки. Результатом зустрічі стало підписання Меморандума про спільне виховання дитини, проте батьки не виконують взяті на себе обов`язки. В ліцеї створена тренінгова група для емоційно-психологічного розвантаження учнів 6 класу ліцею та формування навичок міжособистісного спілкування, однак ОСОБА_3 такі тренінги не відвідує. ОСОБА_8 має бажання займатись в художній школі, але для цього потрібне спеціальне приладдя, яке мама дівчинки не в змозі придбати через свій фінансовий стан, а батько висуває свої умови щодо його придбання, на які ОСОБА_2 не погоджується. В результаті дитина позбавлена умов для розвитку здібностей.

Згідно інформації Центру соціальних служб для сім`ї та молоді № 1005/01-10 від 21.12.2023, ОСОБА_2 не надала згоду на здійснення оцінки потреб сім`ї.

Відповідно до пояснень практичного психолога Кам`янець-Подільського ліцею №8 ОСОБА_9 , наданих у суді першої інстанції, у ОСОБА_3 прослідковується високий рівень особистісної тривожності, конфлікт навколо дитини та психологічний тиск батьків щодо зустрічей стали причиною поглиблення проблем із здоров`ям дитини, вона зустрічалась з батьками, роз`яснювала необхідність змінити обстановку, мати дитини прислухається та належним чином виконує свої обов`язки, батько не прислухається до порад. Батько потрібний в житті дівчинки, тому батькам необхідно налагоджувати стосунки між собою та дитиною.

Колегія суддів вважає, що у цій справі важливе значення має думка дитини, яка на даний час вже досягла дванадцятирічного віку та може вільно висловити свої погляди щодо вирішенні питань, які стосуються її життя. Позиція батька стосовно побачень з дитиною лише на його умовах не призведе до покращення стосунків між батьком та донькою. Тому повне задоволення вимог ОСОБА_1 не відповідатиме якнайкращим інтересам ОСОБА_3 .

Разом з тим, участь батька у вихованні дитини має бути обов`язковою, тому спосіб участі батька у вихованні дочки, визначений судом першої інстанції, відповідає розумному балансу участі батька у вихованні дитини та якнайкращим інтересам ОСОБА_3 з урахуванням її віку та дотриманням її режиму дня та відпочинку.

В подальшому, батько не позбавлений права, за наявності правових підстав, звернутися до органів опіки та піклування або до суду з вимогами про зміну способу йому участі у вихованні дитини.

При цьому, судом не встановлено, що визначені способи участі батька у вихованні дочки суперечитиме інтересам дитини. А тому, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_3 , що побачення батька з донькою руйнують психіку дитини.

Безпідставним є посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та інтересах малолітньої, на постанову у справі №676/911/24 про адміністративне правопорушення від 21.03.2024 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, оскільки даною постановою не встановлено факту вчинення домашнього насильства стосовно дитини ОСОБА_3 (т. 2 а.с. 177-179). Крім того, не може братись до уваги притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за постановою у справі №676/6703/20 про адміністративне правопорушення від 18.01.2021, оскільки, за приписами ст. 39 КУпАП, якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню. При цьому, відомості про вчинення ОСОБА_1 нового адміністративного правопорушення з часу виконання стягнення у березні 2021 року у матеріалах справи відсутні, а тому він вважається таким, що не був підданий адміністративному стягненню.

У позові ОСОБА_1 також вказував про його право отримувати інформацію від ОСОБА_2 про погіршення стану здоров`я дитини, зміну її перебування у навчальному закладі, інше.

Відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, суд першої інстанції правильно виходив з відсутності доказів на підтвердження відмови відповідачки у наданні такої інформації. Крім того, при формулюванні вказаних позовних вимог, позивач фактично констатував його право як батька отримувати таку інформацію, при цьому, вимог зобов`язального характеру до відповідачки не пред`являв.

Встановлені у справі обставини підтверджують, що ОСОБА_1 відома інформація про місце перебування, проживання та навчання дочки.

А тому, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині вимог.

Не приймаються до уваги вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 в частині встановлення способу участі у вихованні та спілкуванні з дочкою у вигляді побачень батька з донькою під час навчання у школі кожний вівторок та четвер з 17:30 до 19.30 з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька та/або у закладах, належних до об`єктів громадського дозвілля та відпочинку дітей або на природі, оскільки такі позовні вимоги позивачем не заявлялись, а суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Інші доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції в рішенні суду та в додатковому рішенні суду в частині визначення порядку участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою донькою.

Разом з тим, у додатковому рішенні, вирішуючи питання щодо розподілу судового збору та стягуючи з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 992,40 грн у відшкодування витрат по сплаті судового збору, та з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1211,20 грн, суд першої інстанції припустився помилки.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначено об`єкти справляння судового збору, його розміри.

Так, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору встановлюється в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру замовлених позовних вимог.

З врахуванням того, що позивач ОСОБА_1 при подачі позову не сплатив судовий збір за дві позовні вимоги немайнового характеру, судом першої інстанції не вирішувалось питання про його звільнення від сплати судового збору, в той час як сплаті підлягав судовий збір в розмірі 1816 грн, у зв`язку з частковою відмовою у задоволенні позовних вимог, з позивача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн, та пропорційно розміру задоволених позовних вимог (50%) з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн.

Крім того, у зв`язку з частковим задоволенням заявлених вимог щодо забезпечення позову та апеляційної скарги на ухвалу про відмову в забезпеченні позову, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 496 грн 20 коп ( (496,20+496,20) Х 50% ).

Відповідно, додаткове рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про розподіл судового збору, на підставі ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 22 травня 2024 року залишити без змін.

Додаткове рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 06 червня 2024 року в частині вирішення питання про розподіл судового збору скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 908 грн судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 496 грн 20 коп судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 908 грн судового збору.

В решті додаткове рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 11 листопада 2024 року.

Суддя-доповідач І.В. П`єнта

Судді: А.П. Корніюк

О.І. Талалай