ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/329/24 Справа № 233/1131/23 Суддя у 1-й інстанції - Бєлостоцька О.В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Тимченко О.О.

сторони справи

позивач Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго»

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду м. Костянтинівка Донецької області від 19 липня 2023 року, ухваленого суддею Бєлостоцькою О.В. (складення повного тексту судового рішення в матеріалах справи -19.07.2023),

ВСТАНОВИВ

В березні 2023 року позивач Обласне комунальне підприємство «Донецьктеплокомуненерго» (далі ОКП «Донецьктеплокомуненерго») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання.

Позов обґрунтовано тим, що відповідачі є споживачами послуг теплопостачання у квартирі АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою позивач по справі надає послуги теплопостачання на підставі відкритого особового рахунку № НОМЕР_1 . Факт надання позивачем послуг теплопостачання та відповідно отримання їх відповідачами у опалювальний сезон 2012-2013 роки підтверджується актом включення будинку до системи централізованного опалення від 15.10.2012 року, у опалювальний сезон 2014-2015 роки - актом від 23.10.2014 року, у опалювальний сезон 2016-2017 роки - актом від 15.10.2016 року, у опалювальний сезон 2018-2019 роки - актом від 26.10.2018 року, у опалювальний сезон 2019-2020 роки - актом від 28.10.2019 року, у опалювальний сезон 2020-2021 роки - актом від 02.11.2020 року, у опалювальний сезон 2021-2022 роки - актом від 25.10.2021 року, у опалювальний сезон 2022-2023 роки - актом від 01.11.2022 року.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 неналежним чином виконували свої зобов`язання з оплати наданих послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка складається із заборгованості за теплову енергію за період часу з 01.05.2012 року до 01.02.2023 року у сумі 90566,89 грн., заборгованості за абонентське обслуговування з 01.10.2020 року до 01.02.2023 року у сумі 647,64 грн., 3% річних за період 01.04.2020 р. до 23.02.2022р. у сумі 1373,96 грн., інфляційних втрат за період 01.04.2020 р. до 23.02.2022р. у сумі 8800,42 грн., а всього - 101388,91 грн., які разом із поштовими витратами, пов`язаними з відправленням відповідачам документів у розмірі 116,40 грн. та витратами, пов`язаними зі сплатою судового збору у розмірі 2147,20 грн позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на його користь.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 19 липня 2023 року позовну заяву задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» заборгованість за надані послуги теплопостачання за період часу з березня 2020 року по січень 2023 року включно в розмірі 22164грн 93 коп, заборгованість за абонентське обслуговування з 01.10.2020 року до 01.02.2023 року в розмірі 431 грн 76 коп, інфляційні збитки за період 01.04.2020 року до 23.02.2022 року в розмірі 4002 грн 24 коп, 3% річних за період 01.04.2020 року до 23.02.2022 року у сумі 915 грн 98 коп, а всього 27514 (двадцять сім тисяч п`ятсот чотирнадцять) гривень 91 копійка.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» заборгованість за надані послуги теплопостачання за період часу з березня 2020 року по січень 2023 року включно в розмірі 11082грн 46 коп, заборгованість за абонентське обслуговування з 01.10.2020 року до 01.02.2023 року в розмірі 215грн 88 коп, інфляційні збитки за період 01.04.2020 року до 23.02.2022 року в розмірі 2001 грн 12 коп, 3% річних за період 01.04.2020 року до 23.02.2022 року у сумі 457 грн 99 коп, а всього 13757 (тринадцять тисяч сімсот п`ятдесят сім) гривень 45 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 473 (чотириста тридцять сім) гривень 06 копійок та поштові витрати в розмірі 23 (двадцять три) гривні 70 сімдесят копійок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Обласного комунального підприємства «Донецьктеплокомуненерго» витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 473 (чотириста тридцять сім) гривень 06 копійок та поштові витрати в розмірі 23 (двадцять три) гривні 70 сімдесят копійок.

Не погодившись із даним рішенням відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити судове рішення, задовольнивши позовні вимоги лише в частині компенсації з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 витрат, понесених позивачем за опалення комінальної території за період з 01.04.2020 по 23.02.2022, в іншій частині відмовити.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що договору про надання послуг відповідачі із позивачем не мають, фактично в приміщення квартири відповідачів здійснено демонтаж опалювальних приладів, що підтверджується довідкою за підписом начальника ОРУ ВО «Костянтинівкатепломережа», яку суд незаконно відхилив у якості доказу відключення квартири від системи централізованого опалення. Крім того апелянт зазначив, що спір між цими ж сторонами вже було вирішено судом, при цьому послався на ухвалу Костянтинівського міськрайонного суд Донецької області від 04.07.2013 року, якою скасовано судовий наказ від 29.05.2013 року про стягнення заборгованості за оплату послуг з теплопостачання з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 за період з січня 2010 по березень 2013 року. На порушення процесуальних норм, відповідачу не було надіслано ані позов, ані додатки до нього на вірну адресу проживання.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду в оскарженій частині немає.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 листопада 2016 року та свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом по приватизації при ПРЖО від 13 грудня 2001 року. Зі змісту зазначених документів вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 належить 2/3 частки вказаної квартири (з яких 1/3 частка в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 ), відповідачці ОСОБА_2 1/3 частка (а.с.57, 64).

Позивач ОКП «Донецьктеплокомуненерго» надає відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 послуги теплопостачання в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 на підставі особового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 (а.с.13), що підтверджується актом включення будинку АДРЕСА_3 до системи централізованного опалення у опалювальний сезон 2012-2013 роки - актом від 15.10.2012 року, у опалювальний сезон 2014-2015 роки - актом від 23.10.2014 року, від 15.10.2015 року, у опалювальний сезон 2016-2017 роки - актом від 15.10.2016 року, у опалювальний сезон 2018-2019 роки - актом від 26.10.2018 року, у опалювальний сезон 2019-2020 роки - актом від 28.10.2019 року, у опалювальний сезон 2020-2021 роки - актом від 02.11.2020 року, у опалювальний сезон 2021-2022 роки - актом від 25.10.2021 року, у опалювальний сезон 2022-2023 роки - актом від 01.11.2022 року (а.с.8-10, 12).

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05 листопада 2016 року та свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом по приватизації при ПРЖО від 13 грудня 2001 року . Зі змісту зазначених документів вбачається, що відповідачу ОСОБА_1 належить 2/3 частки вказаної квартири (з яких 1/3 частка в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3 ), відповідачці ОСОБА_2 1/3 частка (а.с.57, 64).

Позивач надає відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 послуги теплопостачання в квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_2 на підставі особового рахунку № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 (а.с.13), що підтверджується актом включення будинку АДРЕСА_3 до системи централізованного опалення у опалювальний сезон 2012-2013 роки - актом від 15.10.2012 року, у опалювальний сезон 2014-2015 роки - актом від 23.10.2014 року, від 15.10.2015 року, у опалювальний сезон 2016-2017 роки - актом від 15.10.2016 року, у опалювальний сезон 2018-2019 роки - актом від 26.10.2018 року, у опалювальний сезон 2019-2020 роки - актом від 28.10.2019 року, у опалювальний сезон 2020-2021 роки - актом від 02.11.2020 року, у опалювальний сезон 2021-2022 роки - актом від 25.10.2021 року, у опалювальний сезон 2022-2023 роки - актом від 01.11.2022 року (а.с.8-10, 12).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі, у встановлені законом строки, не вносили у повному обсязі плату за отримані житлово-комунальні послуги, а тому заборгованість підлягає стягненню у судовому порядку відповідно до їх часток у праві власності на квартиру з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в межах трирічного строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачами, кожним окремо.

Рішення суду позивачем ОКП «Донецьктеплокомуненерго» та відповідачем ОСОБА_2 не оскаржене, тому перевіряється в межах поданої апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_1 , останній хоча й подав аргументи в своїй скарзі від обох відповідачів, проте довіреності на представництво інтересів ОСОБА_2 не надав.

Колегія суддів перевіряючи рішення суду в оскарженій частині виходить з наступного.

Відповідно до ст. 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону №1875-IV від 24.06.2004 року, залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону №1875-IV від 24.06.2004 року, споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.

Згідно ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» в редакції Закону №1875-IV від 24.06.2004 року, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Отже, відповідно до зазначеної норми та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги», в редакції Закону №1875-IV від 24.06.2004 року, проживаючі та/або зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов`язані вносити плату за їх використання.

01 травня 2019 року вступив в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VIII, який разом з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затвердженихпостановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 регулюють основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин.

Відповідно до пункту 2 частини першоїстатті 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VIII до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, в тому числі з постачання теплової енергії.

Індивідуальний споживач фізична або юридична особа, яка є власником(співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першоїЗакону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VIII).

Пунктами 2, 5 частини другої статті 7 вказаного Закону встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом,оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Судом встановлено, що між сторонами письмового договору на надання житлово-комунальних послуг, який би відповідав типовому не підписано, однак відсутність такого договору не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг, оскільки укладення договору є обов`язком споживача.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, у постанові Верховного Суду від 18 травня 2020 року у справі № 176/456/17 (провадження № 61-63св18), а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 14-280цс18.

Статтею 9 Закону Закон України«Про житлово-комунальніпослуги» від 9 листопада 2017 року №2189-VIII передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

У відповідності до п.1 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з наступними змінами і доповненнями, утримання приватизованих квартир здійснюється за рахунок коштів їх власників згідно з Правилами користування приміщеннями житлових будинків. Згідно п. 7 зазначених Правил, затверджених постановою КМУ від 24.01.2006 року, власник та наймач квартири зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши наявність порушеного права ОКП «Донецьктеплокомуненерго» дійшов правильного висновку про те, що у відповідачів наявна заборгованість зі сплати за послуги з постачання теплової енергії, яка підлягає стягненню солідарно з відповідачів як співвласників житла за період строку позовної давності, про застосування наслідків якого просив відповідач ОСОБА_1 в суді першої інстанції.

Правильність нарахування суми боргу підтверджується детальним розрахунком заборгованості, яким підтверджено розмір боргу та факт не внесення у повному обсязі за вказаний період оплати за теплову енергію, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості по оплаті за житлово-комунальні послуги.

Крім того, суд дійшов висновку, що на дані правовідносини поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати суми боргу із врахуванням індексу інфляції та 3 % річних, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання, та враховуючи ту обставину, що відповідачі у встановлені законом строки не вносили плату за надані позивачем послуги, ОКП «Донецьктеплокомуненерго» має право на стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період прострочки виконання зобов`язань.

Питання відключення від мереж централізованого опалення регулюється Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (далі Правила).

Відповідно до пункту 24 Правил, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. В ідключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється (пункт 25 Правил) .

Згідно з пунктом 26 Правил, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України «Про теплозабезпечення» схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектування житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року №4 (далі Порядок №4, втратив чинність з 17.09.2019 року), визначено процедуру відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води житлового будинку при відмові споживачів від таких послуг.

Порядком №4 установлено, що для вирішення питання відключення споживача від мережі централізованого опалення, він повинен звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади, для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі з відповідною письмовою заявою.

Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі централізованого опалення виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньо будинкової мережі централізованого опалення виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі централізованого опалення і подається заявником до комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України №169 від 06 листопада 2007 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 28 листопада 2007 року за №1320/14587, були внесені зміни до Порядку від 22 листопада 2005 року №4, які унеможливлюють відключення від мереж центрального опалення та гарячого водопостачання окремих квартир у багатоквартирному будинку і дозволяють таке відключення лише будинку в цілому.

Доказів належного проходження процедури відключення квартири відповідачів від системи централізованого опалення відповідач ОСОБА_1 не надав ані суду першої інстанції, ані при апеляційному перегляді. Довідка на а.с.62, на яку посилається апелянт, фіксує лише факт демонтажу опалювальних приладів 16.12.2011 року та не є належним, допустимим та достовірним доказом з огляду на наведену вищу передбачену чинним законодавством процедуру.

Щодо доводів порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які виразилися в ненадсиланні судом за новою адресою відповідача копії позову з додатками, колегія суддів зважає на те, що судом належним чином до відкриття провадження було з`ясовано місце реєстрації відповідачів (а.с.41) та надіслано копію ухвали про відкриття провадження та копію позову із додатками на встановлену адресу. Крім того на а.с. 48-65 містяться письмові заперечення відповідача ОСОБА_1 на позовну заяву разом із додатками, що свідчить про його обізнаність із ухвалою про відкриття провадження та даним позовом.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Оскільки судове рішення залишається без змін, розподіл судових витрат не здійснюється.

За викладених обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга сторони відповідача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду в оскарженій частині - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду м. Костянтинівка Донецької області від 19 липня 2023 року в оскарженій частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 29 лютого 2024 року.

Головуючий:

Судді