печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2024 року Печерський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді Ільєвої Т.Г.,

при секретарі судових засідань Ємець Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу № 757/42873/23-ц за заявою громадянина Латвії ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В :

25.09.2023 до Печерського районного суду м. Києва надійшла вказана заява, яка після авторозподілу передана судді Ільєвій Т.Г. 29.09.2023, для вирішення питання про відкриття провадження.

Мотивуючи подану заяву заявник вказує, що він є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом РАЦС Юрмальського виконкому Латиської РСР 29 травня 1985 р.

Так, для обміну заявнику посвідки на постійне проживання необхідно в судовому порядку підтвердити родинні відносини заявника з батьком, ОСОБА_2 , що і послугувало підставою для звернення до суду.

Ухвалою судді Печерського районного суду м. Києва від 29.09.2023 року відкрито провадження у справі.

27.12.2023 до суду надійшло клопотання представника заявника про долучення до матеріалів справи фотокопій фотографій заявника разом з його батьком ОСОБА_2

16.01.2024 до суду надійшли додаткові пояснення Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області в яких представник просив відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, за недоведеністю.

14.02.2024 до суду до суду надійшли пояснення заінтересованої особи ОСОБА_2 .

Згідно вказаних пояснень вбачається, що на початку 1978 року, перебуваючи у службовому відрядженні в місті Рига Латиської РСР, ОСОБА_2 познайомився з ОСОБА_3 , мешканкою міста Цесіс, адміністративного центру Цесісського району Латиської РСР. 29 квітня 1978 року ОСОБА_2 одружився з ОСОБА_4 , яка взяла прізвище заінтересованої особи - « ОСОБА_5 ». ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився перший син, ОСОБА_6 .

Через півтора року, ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_2 та ОСОБА_7 народився другий син, ОСОБА_8 , заявник.

26 січня 1984 року ОСОБА_2 розлучилися з ОСОБА_9 , яка після розірвання шлюбу повернула собі дівоче прізвище: ОСОБА_10 (копія паспорту ОСОБА_11 додається). Спільні діти. ОСОБА_6 і ОСОБА_8 залишилися проживати з матір`ю, в Латвійській РСР. Після розпаду СРСР колишня дружина і діти отримали громадянство Латвії. Різниця в імені і прізвищі молодшого сина ОСОБА_12 ( ОСОБА_13 ) пояснюється виключно лінгвістичними особливостями латиської мови.

В 1998 році ОСОБА_2 запропонував ОСОБА_14 поступити в Київський національний університет будівництва та архітектури (КНУБА), який він успішно закінчив в 2003 році, отримавши спеціальність архітектора. В той час ОСОБА_2 працював на посаді головного архітектора м. Києва і хотів, щоб мій син також став талановитим архітектором. Після здобуття освіти ОСОБА_15 ( ОСОБА_16 ) став працювати в створеній ОСОБА_2 персональній творчій архітектурній майстерні: ПТАМ " ОСОБА_17 ".

В 2005 році син ОСОБА_2 - ОСОБА_8 отримав посвідку на постійне проживання на підставі українського громадянства його батька. В посвідці чітко зазначено прізвище ім`я та по-батькові отримувача: ОСОБА_1 , і ніяких питань чи заперечень у міграційних органів тоді не виникало.

В своїй заяві ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_3 , виданий ТУМ-2 Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві 08.06.2004, підтвердив, що громадянин - Латвії ОСОБА_1 є його сином і просить його заяву про встановлення факту родинних відносин задовольнити.

В судове засідання заявник не з`явився, про місце і час судового розгляду повідомлений належним чином. Представник подав заяву про проведення судового засідання без фіксації технічними засобами та одночасно просив вимоги заяви задовольнити.

Заінтересовані особи: ОСОБА_2 та Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області не з`явилися до суду, про час та місце розгляду заяви повідомлялися належним чином.

Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає до задоволення за наступних обставин.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно п. 5 ч 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України наведено перелік справ про встановлення фактів, які мають юридичне значення. Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України цей перелік не є невичерпним, адже у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Судом встановлено, що 28 серпня 2020 року громадянин Латвії ОСОБА_1 (надалі - Заявник) звернувся до Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області (далі - ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській обл.) з заявою про обмін діючої посвідки на постійне проживання, у зв`язку з її непридатністю для подальшого використання.

15 вересня 2020 року ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській обл. було прийнято рішення №4492 про відмову в оформленні посвідки на постійне проживання на підставі підпункту 3 пункту 62 Порядку оформлення, видачі, обміну, скасування, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсною та знищення посвідки на постійне проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 квітня 2018 р. №321, про що Заявника було повідомлено листом №Б-719/6/8010.6.1/1653-21 від 18.02.2021.

В цьому листі ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській обл. було зазначено, що «підставою для прийняття вказаного рішення слугувала перевірка законності надання дозволу на імміграцію в Україну, якою встановлено розбіжності у зазначенні прізвища Вашого та батька».

ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим відділом РАЦС Юрмальського виконкому Латиської РСР 29 травня 1985 р.

Згідно з вказаним свідоцтвом, викладеним латиською мовою, переклад якого на українську мову зроблено перекладачем ОСОБА_19 , справжність підпису якої засвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ільяшовим Олексієм Володимировичем, батьком Заявника є ОСОБА_2 (латиською мовою - ОСОБА_21).

Згідно з експертного висновку Українського бюро лінгвістичних експертиз Національної академії наук України №056/110 від 04 травня 2023 року, «З урахуванням зазначеного записи прізвища ОСОБА_26 (тимчасова посвідка на постійне проживання, запис ОСОБА_1 ), ОСОБА_20 (паспорт громадянина України, запис ОСОБА_2 ; паспорт громадянина України для виїзду за кордон, запис ОСОБА_2 ), ОСОБА_25 (паспорт громадянина Латвії, запис ОСОБА_22; свідоцтво про народження, запис латиською мовою ОСОБА_24, батько ОСОБА_21), і ОСОБА_27 (паспорт громадянина України для виїзду за кордон, запис ОСОБА_23) у документах, наданих для експертизи, є ідентичними».

Також, суд приймає до уваги надані докази заінтересованою особою ОСОБА_2 , а саме копію копія паспорту ОСОБА_11 та копію свідоцтва про розлучення та копію свідоцтва про народження від ІНФОРМАЦІЯ_3 , також приймає до уваги долучені до матеріалів справи фотокопії фотографій заявника разом з його батьком ОСОБА_2 .

Частиною першою статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з положеннями частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Як визначено частиною сьомою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У відповідності до пункту 5 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Положеннями частини першої статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до частини другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Крім того, згідно вимог ст. 318 ЦПК України встановлено, що у заяві про встановлення фактів, що мають юридичне значення повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою.

Так, для обміну заявнику посвідки на постійне проживання необхідно в судовому порядку підтвердити родинні відносини заявника з батьком, ОСОБА_2 .

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша ст. 81 ЦПК України).

У відповідності до частини шостої статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 95 ЦПК України, письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, зібрані у справі докази, а також відсутність будь-яких спорів чи заперечень зі сторони інших заінтересованих осіб, вказує на наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 293, 294, 319 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву громадянина Латвії ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт родинних відносин, а саме: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 є сином ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 22.02.2024.

Суддя Тетяна ІЛЬЄВА