Справа № 490/9027/23 Головуюча у 1-й інстанції Гуденко О. А.
Провадження № 22ц/812/206/24 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

14 лютого 2024 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючої судді: Ямкової О. О.,

суддів: Коломієць В. В., Локтіонової О. В.,

із секретарем: Колосовою О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Товариства з обмеженою відповідальністю (ТОВ) «Вердикт Капітал»

на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 16 листопада 2023 року, ухваленого під головуванням судді Гуденко О. А. об 11 годині 45 хвилині у приміщенні суду в місті Миколаєві з виготовленням його повного тексту 27 листопада 2023 року, по справі

за позовом

ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал»,

третя особа приватний нотаріус Києво - Святошинського районного

нотаріального округу Київської області Грисюк Олена Василівна

(надалі приватний нотаріус Грисюк О. В.),

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2023 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника адвоката Бондарєва Р. С., звернувся до суду із позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», третя особа приватний нотаріус Грисюк О. В., в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №79976, вчинений 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Грисюк О.В. про стягнення з позивача на користь відповідача загальної суми боргу 174 386 грн 76 коп., з яких 173 736 грн 76 коп. борг за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначав, що у 2007 році ним було укладено кредитний договір, але за увесь час його дії та по закінченню строку кредитування, на його адресу будь-яких претензій з боку банка або відповідача не надсилалося. Тому йому не було відомо про вчинення виконавчого напису, а про його виконання він дізнався випадково, після арешту своїх рахунків, який був накладений приватним виконавцем.

Саме вчинення виконавчого напису відбулося за межами строку позовної давності, після закінчення дії договору, строк якого сплинув 12 лютого 2013 року, в той час як виконавчий напис вчинено 12 червня 2021 року.

Сума, що стягнута з нього за виконавчим написом, не є безспірною.

У відзиві на позовну заяву ТОВ «Вердикт Капітал» вважав доводи позовної заяви необґрунтованими, а сам позов таким, що не підлягає задоволенню. Вказував, що оспорюваний виконавчий напис вчинено з дотриманням норм чинного законодавства та на підставі відповідних документів, що надаються нотаріусу для підтвердження безспірності вимог. За такого, виконавчий напис вчинено за вимогами, які є безспірними. Крім того законодавством не встановлено виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості, внаслідок чого такі обставини мають бути встановлені за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Отже, вважав оскаржуваний виконавчий напис вчиненим правомірно.

Клопотав про зменшення витрат на правничу допомогу вважаючи їх не співмірними заявленим вимогам та складності справи.

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 16 листопада 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено, ухвалено про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та з ТОВ «Вердик Капітал» на користь ОСОБА_1 стягнуто 1 073 грн 60 коп. судових витрат та 12 500 грн витрат на правову допомогу.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що нотаріусом, окрім порушення формальних процедур, не було перевірено отримання боржником претензії кредитора та безспірність пред`явленої ним суми боргу для стягнення.

В апеляційній скарзі відповідач ТОВ «Вердикт Капітал», посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, незаконність та необґрунтованість рішення, ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

У змісті скарги зазначає, що приватним нотаріусом при вчиненні нотаріального напису дотримано усіх приписів закону, зокрема, положень Закону України «Про нотаріат», внаслідок чого нотаріусом, в межах своїх повноважень, перевірена безспірність пред`явлених кредитором вимог, що не враховано судом при розгляді справи. При тому судом ухвалено судове рішення, в якому відсутній перелік встановлених у справі обставин в межах заявлених позивачем вимог. Крім того вказано на неспівмірність стягнутих витрат на правову допомогу складності справи та невідповідність наданих доказів на їх підтвердження.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач вважав доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а саму скаргу такою, що не підлягає задоволенню. В обґрунтування своїх заперечень виклав доводи аналогічні зазначеним у позовній заяві, вважав що витрати на правову допомогу стягнуті судом правомірно, посилався на відповідну судову практику. Клопотав про стягнення на його користь витрат на правничу допомогу, пов`язану з переглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 7 000 грн.

Справа розглянута за відсутністю її учасників, які про дату слухання повідомлені належним чином та заяв про відкладення суду не надали.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення із наступних підстав.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису, який є нотаріальною дією, регламентується як статтею 34, главою 14 Закону України «Про нотаріат», так і главою 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Мінюстом України №296/5 від 22 лютого 2012 року з наступними змінами (далі Порядок №296/5)

За розділом 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Мінюстом України №296/5 від 22 лютого 2012 року з наступними змінами (далі Порядок), для стягнення сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість або правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно, за поданою стягувачем заявою та за умови подання документів, достатніх для встановлення безспірності заборгованості та прострочення виконання зобов`язання.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості проводиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлено постановою Кабінету міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік).

Оскільки ні Порядок, ні Перелік не зазначають, які конкретно документи доводять безспірність вимоги, таким доказом можуть бути відомості про направлення письмової вимоги боржнику та отримання ним цієї вимоги за відсутності обґрунтованих заперечень з його боку, або її фактичне направлення за вказаною у договорі адресою.

Повідомлення вважається надісланим при наявності відмітки поштового відділення зв`язку про направлення його за вказаною у договорі адресою.

За змістом пункту 6 розділу 16 Порядку №296/5 обрахування розміру сум стягнення здійснюється за заявою кредитора, з включенням до виконавчого напису суми неустойки, якщо це передбачено умовами договору.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що 10 грудня 2007 року позивачем ОСОБА_1 укладено з Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» кредитний договір №014/08-112/73603, за яким позичальник отримав кредитні кошти на споживчі потреби у розмірі 15 000 грн строком до 10 грудня 2010 року зі сплатою 24% річних, та зі сплатою комісії в сумі 450 грн (а.с.23-28).

У відповідності до пункту 1.2. кредитного договору датою остаточного повернення кредитних коштів є 10 грудня 2010 року (а.с.23)

За закінченням строку дії кредитного договору дані про звернення банку до позивача, як позичальника, відсутні, як відсутні і дані про розмір та період заборгованості, яка виникла за цим договором.

Між тим, 24 січня 2018 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступлено право вимоги, в тому числі за вказаним кредитним договором, Публічному акціонерному товариству «Комерційний Індустріальний Банк», який в той же день відступив своє право вимоги ТОВ «Фінансова Компанія «Кредит Капітал», якою, в свою чергу, вже 8 квітня 2021 року укладено із ТОВ «Вердикт Капітал» договір відступлення права вимоги №ВФ/03, зокрема, за вимогами до ОСОБА_1 ( а.с.17, 20-22).

Згідно до витягу із додатку до договорів про відступлення права вимоги за споживчим кредитним договором позичальнику ОСОБА_1 нарахована загальна сума заборгованості в розмірі 173 736 грн 76 коп., з якої: 12 188 грн 19 коп. заборгованість за тілом кредиту, 27 884 грн 64 коп. залишок заборгованості за процентами та 133 663 грн 22 коп. пені (а.с.22).

При тому у матеріалах, як цивільної справи, так і у матеріалах нотаріальної справи, не міститься листів або претензій, які б були надіслані одним із кредиторів на адресу позичальника з вимогою погасити заборгованість, що склалася на день виконання зобов`язання, яким є 10 грудня 2010 року.

Незважаючи на це, і те, що строк виконання зобов`язання ОСОБА_1 за спірним кредитним договором настав у грудні 2010 року, ТОВ «Вердикт Капітал» , як кредитор, до якого 8 квітня 2021 року перейшло право вимоги до боржника, звернувся із відповідною заявою до приватного нотаріуса Грисюк С. В. лише 29 травня 2021 року з метою вчинення виконавчого напису, та зазначив про обрахування заборгованості за період з 8 квітня 2021 року по 26 травня 2021 року. Тобто надав приватному нотаріусу викривлені відомості, які суперечили не лише умовам доданого до його заяви змісту кредитного договору, так ще і даним про перехід права вимоги від первісного кредитора до відповідача у період, починаючи з 24 січня 2018 року і до квітня 2021 року .

За висновком про правильне застосування норм права, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року №1410цс18 при розгляді справи №444/9519/12, визначається, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення грошового зобов`язання.

Тобто після спливу визначеного договором строку кредитування, кредитор втрачає можливість для додаткового нарахування та стягнення з позичальника сум, визначених за умовами кредитного договору, в тому числі і пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. У цьому випадку кредитор має право на стягнення кредитної заборгованості, яка склалася на день закінчення строку дії договору, та у подальшому сум, що має право нараховувати у відповідності до положень статті 625 ЦК України. При тому період цього нарахування обмежується приписами статей 257, 267 ЦК України.

За наведеного та у відповідності до положень частини 2 статті 88 Закону України «Про нотаріат» законодавцем надано право нотаріусу на вчинення виконавчих написів тільки у тих випадках, якщо йому кредитором подані документи, які підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.

Зазначений обов`язок нотаріуса підтверджений і на підставі висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 2 липня 2019 року під час розгляду справи № 916/3006/17 стосовно застосування положень частини 2 статті 88 Закону України «Про нотаріат».

Між тим, відповідно до наданих Київським обласним державним нотаріальним архівом філії №1 матеріалів нотаріальної справи з вчинення 12 червня 2021 року приватним нотаріусом Грисюк О. В. спірного виконавчого напису слідує, що стягувачем, яким був ТОВ «Вердикт Капітал» подана заява про вчинення виконавчого напису, до якої додано: копія кредитного договору №014/08-112/73603 від 10 грудня 2017 року та виписка з особового рахунку, за якою відповідачем розрахована сума боргу позивача виключно перед собою та за період з 8 квітня 2021 року по 26 травня 2021 року, але з перенесенням боргу, починаючи з моменту відступлення 24 січня 2018 року первісним кредитором права вимоги. Тобто вказання стягувачем на період розрахунку ним боргу не відповідає, як строку настання обов`язку боржника з погашення кредитної заборгованості за договором, так і датам відступлення права вимоги (а.с. 116-122).

Таким чином відповідачем приватному нотаріусу на підтвердження існування безспірної заборгованості боржника ОСОБА_1 фактично надано лише розрахунок, який проведено стягувачем поза межами строку дії договору та поза межами строку позовної давності, оскільки з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років.

Саме вчинення нотаріусом виконавчого напису це здійснення нотаріальної дії, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення безспірних грошових сум, шляхом його реалізації при примусовому виконанні зобов`язання боржником у позасудовому порядку.

Отже, відповідне право кредитора, як стягувача, за захистом якого він звернувся 29 травня 2021 року до приватного нотаріуса, повинно було існувати на момент звернення. Так само на момент звернення кредитора до приватного нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість позивача, як боржника, перед стягувачем.

За правовими висновками, висловленими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року при розгляді справи №645/1979/15-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Однак, за дослідженими судом першої інстанції доказами, які перевірені у суді апеляційної інстанції, така безспірна заборгованість позивача перед стягувачем за кредитним договором на момент звернення до приватного нотаріуса не мала місця, в тому числі у зв`язку із відсутністю підстав для нарахування процентів та пені за умовами договору поза межами строку його дії.

Крім того у додатках заяви ТОВ «Вердикт Капітал», яка подана до приватного нотаріуса, зазначено про надання копії претензії до боржника та копії реєстру про направлення, але такі документи у матеріалах нотаріальної справи відсутні. Навіть, за наявністю копії претензії та реєстру направлення, стягувач повинен підтверджувати обізнаність боржника документом про його належне повідомлення щодо наявності боргу. Будь-яке зворотне повідомлення у матеріалах цивільної та нотаріальної справи відсутнє, як відсутнє на нього посилання у додатках до поданої 29 травня 2021 року стягувачем заяви до приватного нотаріуса.

При перегляді судового рішення слід також звернути увагу на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису, з огляду на те, що в цей час з Переліку виключено розділ, який давав право нотаріусам вчиняти виконавчі написи на оригіналі кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, на що третя особа не звернула уваги, коли вчиняла виконавчий напис, який оскаржується позивачем (а.с.17, 23-28).

За такого вчинений 12 червня 2021 року приватним нотаріусом виконавчий напис, що зареєстрований у реєстрі за №79976 про стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 173 736 грн 76 коп., здійснено, як з порушенням положень глави 16 Порядку №296/5, так і з порушенням положень Переліку (а.с.17).

Разом з тим 20 грудня 2021 року за виконавчим написом приватного нотаріуса відкрито виконавче провадження, та 23 грудня 2021 року накладено арешт на грошові кошти, що містяться на рахунках та належать боржнику (а.с.13-16).

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позову ОСОБА_1 , а порушення його прав та інтересів при вчиненні виконавчого напису приватним нотаріусом за обставинами, які були ним викладені у позовній заяві - доведеними.

Посилання у змісті апеляційної скарги представником ТОВ «Вердикт Капітал» на невідповідність судового рішення нормам процесуального права, які регламентують викладення в ньому обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, є недоречним, оскільки судом першої інстанції усі ці обставини викладені, можливо не дуже ретельно, але ці прогалини усунути в порядку його апеляційного перегляду.

Стосовно вимог апеляційної скарги про скасування судового рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу, слід врахувати, що у відповідності до положень статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Тому за результатами розгляду справи між сторонами підлягають розподілу розмір витрат на правничу допомогу, в тому числі гонорару за представництво в суді та іншу правничу допомогу та розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката необхідних для надання правничої допомоги, на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення цих витрат.

Враховуючи наведені приписи процесуального закону та при ухвалені рішення, у відповідності до частин 1 і 2 статті 141 ЦПК України, судом першої інстанції з відповідача на користь позивача правильно стягнуті понесені ним судові витрати зі сплати збору за розгляд справи у суді першої інстанції, а також частково витрати на правову допомогу, які він має сплатити, на підтвердження чого надано договір між позивачем та адвокатом, детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, акт наданої правничої допомоги.

При тому відсутність у справі квитанції про оплату правничої допомоги не є підставою для відмови у її стягненні, оскільки, по-перше, розділом 3 договору №22/1/23 про надання правничої допомоги від 28 серпня 2023 року та пунктом 3 акту №1 наданої правничої допомоги від 15 листопада 2023 року передбачена оплата гонорару протягом 90та календарних днів з дня підписання відповідного акту, а по-друге, частиною 8 статті 141 ЦПК України визначається, що розмір витрат, які сторона оплатила або має сплатити за розгляд справи встановлюється судом на підставі поданих доказів та розподіляється між сторонами.

За наведеного доводи відповідача в скарзі щодо неналежності наданих позивачем доказів на підтвердження понесених ним витрат на сплату отриманої ним правової допомоги не є слушними, а стягнуті з кредитора, як юридичної особи, ці витрати є співмірними заявленим позивачем вимогам, в тому числі за представництво адвокатом інтересів позивача в суді, які враховують не лише безпосередню можливість участі у судових засіданнях, але ще і складання та надання клопотань, заяв, запитів та відповідних документів, для здійснення представництва клієнта у суді першої інстанції.

Отже, рішення суду першої інстанції винесено у відповідності до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Усі інші доводи відповідача у апеляційній скарзі зводяться до оцінки ним, як правонаступником кредитора, та позивачем, як позичальником, безспірності, але сам факт наявності таких заперечень з обох сторін свідчить про відсутність у позичальника безспірної заборгованості, яка б давала право кредитору на її стягнення у примусовому порядку за період, що перевищує три роки та шляхом виконання виконавчого напису нотаріуса.

Підстав для перерозподілу витрат за сплачений відповідачем судовий збір в суді апеляційної інстанції немає.

В той же час при подачі відзиву на апеляційну скаргу представником позивача надана заява про компенсацію витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 7 000 грн. Здійснення робіт з надання правничої допомоги та виниклих витрат підтверджено ними договором про надання правничої допомоги №22/1/23, укладеним між позивачем та адвокатом 28 серпня 2023 року, детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та актом наданої правничої допомоги №2 від 19 січня 2024 року про надання адвокатом послуг, з якого вбачається, що адвокатом надані, а позивачем отримані послуги з надання консультацій і роз`яснень з правових питань пов`язаних з розглядом справи в суді апеляційної інстанції вартістю 1 000 грн, та роботи з підготовки та подання відзиву на апеляційну скарги вартістю 6 000 грн., який наявний у матеріалах справи. Надані правничі послуги позивач зобов`язується сплатити протягом 90 календарних днів з дня підписання даного акту.

Отже, детальний опис дій, які повинен був виконати адвокат на підставі укладених договорів, та у їх відповідності розрахунок тривалості використаного часу, та понесених на підставі цього витрат, відповідають умовам самих договорів.

За наведеного та виходячи з тривалості часу розгляду справи, її складності та обсягу надання правової допомоги, змісту підготовленого відзиву порівняно зі змістом позову, за подання якого вже стягнуті надані правові витрати, колегія суддів вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача 2 000 грн витрат на правничу допомогу, надану у суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ТОВ «Вердикт Капітал» залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 16 листопада 2023 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 2 000 грн витрат за надану правничу допомогу суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуюча О. О. Ямкова

Судді В. В. Коломієць

О. В. Локтіонова