Справа № 203/1768/24
Провадження № 2/0203/998/2024
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Єдаменко С.В.,

при секретарі Пархоменко А.В.,

за участю відповідача ОСОБА_1 ,

в режимі відеоконференції: представника позивача адвоката Ткаченка Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,

встановив:

09 квітня 2024 року ОСОБА_2 звернувся до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначено, що з грудня 2016 року по теперішній час позивач є діючим адвокатом. 24 жовтня 2022 року в залі Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська здійснювався розгляд кримінальної справи № 199/10352/21 в якому позивач був захисником обвинуваченого ОСОБА_3 . Під час розгляду вищезазначеної справи було допитано в якості свідка цивільного чоловіка потерпілої ОСОБА_1 . Даний свідок під час свого допиту в судовому засіданні 24 жовтня 2022 року почав грубо себе поводити, застосовувати образливі слова, як в сторону позивача, так і інших захисників по даній кримінальній справі, та у присутності осіб, які були присутні при слуханні даної кримінальної справи, висловив (вимовив) наступні слова (дослівно на російській мові): «Эти мрази которые подняли руку на женщину и мрази которые их защищают». Зазначену заяву відповідача ОСОБА_1 позивач розцінює як образливі слова на свою користь, які принижують його честь, гідність та ділову репутацію. Враховуючи викладене, позивач просить суд визнати образливі висловлювання відповідача ОСОБА_1 , які були висловлені 24 жовтня 2022 року в залі судового засідання Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська, такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію позивача ОСОБА_2 ; зобов`язати відповідача вибачитися перед позивачем в залі судового засідання Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська у присутності осіб, які були присутні та чули образливі висловлювання ОСОБА_1 ; стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. та судові витрати по справі (а.с. а.с. 1 3).

Після надходження з Єдиного державного демографічного реєстру відповіді щодо зареєстрованого місця проживання відповідача фізичної особи ОСОБА_1 (а.с.29), ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 квітня 2024 року відкрито провадження у справі, призначено її до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін (а.с.30).

В підготовче засідання 15 травня 2024 року з`явився відповідач, позивач в підготовче засідання не з`явився, від представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. В даному засіданні було ухвалено продовжити строк підготовчого засідання на 30 днів, задовольнити клопотання представника позивача та відповідача та відкласти розгляд справи на 11 червня 2024 року (а.с.39).

28 травня 2024 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вказував, що його висловлювання, зафіксоване на аудіозаписі, а саме: «А как еще можно относиться к мразям которые подняли руку на женщину и к мразям которые их защищают?», не стосується позивача та будь-якої іншої конкретної особи, бо не містить відомостей про анкетні дані будь-якої фізичної особи, дане висловлювання є оціночним судженням та є формою загальної критики та оцінки дій, а відтак не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості (а.с. а.с. 44 50).

В підготовче засідання 11 червня 2024 року сторони по справі не з`явились, від представника позивача надійшло клопотання про проведення засідання за його відсутності в якому він не заперечував проти призначення справи до судового розгляду, від відповідача надійшло клопотання про долучення доказів, яке судом було задоволено, та клопотання про проведення засідання за його відсутності. Оскільки всі дії з підготовки справи до судового розгляду були виконані ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 червня 2024 року було закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено її до розгляду по суті в судовому засіданні 25 червня 2024 року (а.с. а.с. 69, 70).

В судове засідання 25 червня 2024 року сторони по справі не з`явились, повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи належним чином, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено на 16 серпня 2024 року (а.с.74).

16 серпня 2024 року за участю відповідача та в режимі відеоконференції представника позивача було проведено розгляд справи по суті.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав доводи викладені в позовній заяві та просив її задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовної заяви з підстав зазначених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши думку сторін по справі, дослідивши матеріали даної цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Положеннями ч.1 ст.15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно ст.ст.12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Судом встановлено, що з грудня 2016 року та по теперішній час позивач ОСОБА_2 є діючим адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю. (а.с.27)

В провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська перебувала кримінальна справа № 199/10352/21 по об`єднаному кримінальному провадженню № 00000901 та № 00000484 за обвинуваченням: ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.5 ст.27, ч.3 ст.15 п.п.11, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.309 КК України; ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 п.п.11, 12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.309 КК України; ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15 п.п.11, 12 ч.2 ст.115 КК України, яка була розглянута судом 05 березня 2024 року шляхом постановлення вироку. (а.с.10 26)

Під час розгляду зазначеної кримінальної справи позивач ОСОБА_2 , виконуючи свої професійні обов`язки, був захисником обвинуваченого ОСОБА_3 .

В судовому засіданні 24 жовтня 2022 року під час допиту в якості свідка цивільного чоловіка потерпілої ОСОБА_6 ОСОБА_1 останній у присутності осіб, які були присутні при слуханні вищевказаної кримінальної справи, висловив (вимовив) наступні слова (дослівно на російській мові): «А как еще можно относиться к мразям которые подняли руку на женщину и к мразям которые их защищают?». (а.с.9)

Відповідно до ст.28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності.

Крім того, ст.32 Конституції України визначено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Положеннями ст.34 Конституції України встановлено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Водночас, відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно ст.ст.297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Частинами 1, 2 ст.30 Закону України «Про інформацію» передбачено, що ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 712/1141/18, від 17 квітня 2019 року у справі № 760/11161/17, від 21 січня 2019 року у справі № 757/11377/17-ц, від 16 травня 2018 року у справі № 757/15956/16-ц, від 20 лютого 2020 року у справі № 462/4634/17-ц, від 27 травня 2020 року у справі № 757/72390/17-ц, від 30 липня 2020 року у справі № 200/20351/18-ц, від 15 квітня 2019 року у справі № 182/6720/17-ц, від 22 травня 2019 року у справі № 757/22307/17 сформульовано висновки, що чинним законодавством не передбачена можливість притягнення до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Вони, як і думки, переконання, судження, критична оцінка певних фактів і недоліків, не можуть бути предметом судового захисту, оскільки будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів, не можуть бути перевірені на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів).

У постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі № 927/791/18 зроблено такі висновки: отже, за своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. Судження є такою думкою, у якій при її висловлюванні дещо стверджується про предмет дійсності і яка об`єктивно є або істиною чи хибною і при цьому неодмінно однією із двох. Оцінити правдивість чи правильність судження будь-яким шляхом неможливо, а тому воно не входить до предмета судового доказування. Ознаками оціночного судження є відсутність у його складі посилань на фактичні обставини та відсутність можливості здійснити перевірку такого судження на предмет його відповідності дійсності. Фактичне твердження - це логічна побудова та викладення певного факту чи групи фактів. Факт - це явище об`єктивної дійсності, конкретні життєві обставини, які склалися у певному місці та часі за певних умов. Ураховуючи те, що факт, сам по собі, є категорією об`єктивною, незалежною від думок і поглядів сторонніх осіб, то його відповідність дійсності може бути перевірена та встановлена судом.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» у п.4 своєї постанови від 27 лютого 2009 року № 1, чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин.

У відповідності до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Способи судового захисту гідності та честі передбачені ст.ст.16, 277 ЦК України.

Також у п.19 постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1 вказано, що відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (§ 188 рішення ЄСПЛ від 06 жовтня 2015 року у справі «KARPYUK AND OTHERS v. UKRAINE», заява № 30582/04).

У пункті 41 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» (12/1984/84/131) (Страсбург, 08 липня 1986 року) зазначено, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 Конвенції, свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій.

У відповідності до вимог ч.ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При цьому, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.1, 4 ст.77 ЦПК України).

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, позивачем подано до суду позов про захист честі, гідності та ділової репутації, проте з наданих позивачем доказів, неможливо встановити - яка саме була розповсюджена інформація відповідачем, що, на думку позивача, паплюжить його честь, гідність, ділову репутацію та нанесла йому моральної шкоди. При цьому, позивач також повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Також, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Позивачем не доведено, що висловлювання відповідача - «А как еще можно относиться к мразям которые подняли руку на женщину и к мразям которые их защищают?» є твердженням саме щодо позивача, а не стосовного абстрактного кола осіб, що можуть бути причетними до можливих протиправних дій відносно потерпілої ОСОБА_6 та висвітлення цих обставин в ЗМІ та соціальних мережах. При цьому, різкі висловлювання та емоційна реакція відповідача ОСОБА_1 могла бути зумовлена тим, що ним надавались свідчення у кримінальній справі № 199/10352/21, в якій потерпілою є особа, з якою він перебуває у фактичних шлюбних відносинах.

Оскільки під час розгляду вказаної справи позивач не надав достатніх доказів поширення у будь-який спосіб відповідачем жодної інформації саме щодо нього, яка б принижувала його честь, гідність чи ділову репутацію, стосувалася його особистих немайнових прав і охоронюваних законом інтересів, а також необхідності їх захисту у спосіб зобов`язання принести вибачення, чим не виконано, зокрема, вимоги ст.12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог про захист честі, гідності та ділової репутації.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про захист честі, гідності, ділової репутації, тому вони задоволенню також не підлягають у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення вищевказаної позовної вимоги.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, враховуючи результати розгляду справи, витрати зі сплату судового збору покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.28, 32, 34, 68 Конституції України, ст.ст.201, 297, 299 ЦК України, ст.ст.12, 13, 15, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 211, 223, 258, 259, 263-265, 268, 274, 353 ЦПК України, суд -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Сторони по справі:

позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст.273 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня підписання його повного тексту.

Повний текст рішення складено 22.08.2024 р.

Суддя С.В. Єдаменко